overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

01.07.2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 04 серпня 1983 року по 19 листопада 2014 року, після чого була звільнена. При звільненні їй не було виплачено заробітну плату в сумі 3876 гр. 10 коп., що підтверджується довідкою. Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та індексацію за затримку виплати в сумі 1596 гр. 95 коп. За заявою позивача справу розглянуто без її участі. Представник відповідача подала заяву про визнання позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, проводиться в день звільнення. У разі спору про розмір сум, що належить виплатити працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в указаний термін виплатити суму, що ним не оспорюється. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 04.08.1983 по 19.11.2014 року працювала на посаді провізора у відповідача, після чого була звільнена за власним бажанням. З довідки КП «Центральна районна аптека № 90» встановлено, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 26.05.2015 року складає 3876 гр. 10 коп. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач звільнилася з роботи 19.11.2014 року, остаточний розрахунок з нею при звільненні не був проведений, в звязку з чим з відповідача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 3876 гр. 10 коп. Позовні вимоги в частині стягнення індексації за затримку виплати заробітної плати в сумі 1596 гр. 95 коп. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження розрахунку вказаної суми. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 гр. 60 коп. на користь держави, так як позивач звільнена від сплати вказаних витрат по справі.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

01.07.2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона працювала у відповідача з 11 вересня 1984 року по 29 квітня 2015 року, після чого була звільнена. При звільненні їй не було виплачено заробітну плату в сумі 7277 гр. 72 коп., що підтверджується довідкою. Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі. За заявою позивача справу розглянуто без її участі. Представник відповідача подала заяву про визнання позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, проводиться в день звільнення. У разі спору про розмір сум, що належить виплатити працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в указаний термін виплатити суму, що ним не оспорюється. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 11.09.1984 по 30.04.2015 року працювала на посаді фармацевта у відповідача, після чого була звільнена за згодою сторін. З довідки КП «Центральна районна аптека № 90» встановлено, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 26.05.2015 року складає 7277 гр. 72 коп. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач звільнилася з роботи 30.04.2015 року, остаточний розрахунок з нею при звільненні не був проведений, в звязку з чим з відповідача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 7277 гр. 72 коп. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 гр. 60 коп. на користь держави, так як позивач звільнена від сплати вказаних витрат по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

01.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування майна чоловіка, який помер в травні 2014 року. В обґрунтування позову вказує, що за життя чоловік не отримав правовстановлюючий документ на квартиру, що позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі після смерті чоловіка та змушує захищати порушене право в судовому порядку. Просила розглянути справу за її відсутності. Сторони в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач перебувала в шлюбі з [PERSON], який помер 17.05.2014 року. На підставі ордеру від 31.07.1978 року позивач разом із чоловіком та дочкою вселилися в квартиру [ADDRESS] (далі квартира). В подальшому за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказану квартиру, що підтверджується реєстраційним посвідченням Чернігівського обласного виробничого обєднання технічної інвентаризації від 21.01.1992 року (а. с. 8). Згідно статей 22, 28 КпШС Української РСР, що діяв на час реєстрації [PERSON] права власності на квартиру, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, не зважаючи на відсутність правовстановлюючого документа вважається, що в 1992 році позивач разом із чоловіком набули рівне право власності на квартиру за законом. В звязку зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина на ? частину квартири. Згідно статей 1261, 1262 Цивільного кодексу України позивач як дружина спадкодавця належить до першої черги спадкоємців її майна за законом. У встановлений статтею 1270 цього Кодексу шестимісячний строк позивач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини чоловіка. Як убачається з копії спадкової справи [PERSON], інших спадкоємців першої черги за законом, які би прийняли його спадщину не має. Через неотримання спадкодавцем правовстановлюючого документу на квартиру, позивач позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на квартиру, що є підставою для захисту її прав у судовому порядку. Зазначене є підставою для визнання за позивачем права власності на квартиру в цілому, проте з інших підстав, ніж зазначено в позові, зокрема: на ? частину квартири як на спільне сумісне майно подружжя, а іншу на ? її частину в порядку спадкування майна чоловіка.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

01.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. На підтвердження позовних вимог в заяві вказала, що: уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося по причині різних поглядів на шлюбно-сімейні відносини, які між ними припинені з листопада 2013 року. Між ними немає взаємопорозуміння, виникають сварки. Спору про розподіл сумісного майна не виникає, діти проживають біля неї. А тому позивач просить винести рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, так як він суперечить її інтересам. Від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином (через оголошення в газеті «Рідне Прибужжя»). Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень від нього не надходило. Суд вирішив розглянути справу заочно, на підставі наявних у ній доказів та за згодою позивача - ухвалює заочне рішення. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив: - згідно свідоцтва про шлюб, сторони 11 січня 2011 року зареєстрували шлюб; - згідно копій свідоцтв про народження сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO]; - згідно довідки Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 30.06.2015 року, до складу сімї позивача входять: мати [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. В силу статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до вимог частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову сторони шлюбно-сімейні стосунки не підтримують з листопада 2013 року, тобто шлюб існує формально, проживають окремо, на примирення позивач не згодна і наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що на даний час шлюб суперечить її інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

01.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який перебуває у неї на утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Просить позов задовольнити і стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття на користь [PERSON]. Справа за заявою позивача розглянута без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальний стан дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей або непрацездатних чоловіка , дружини, дітей, батьків, інші обставини. Відповідно до ст. 183 СК України частина заробітку (прибутку) матері, батька, яка стягатиметься як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], відповідач здоровий, працює, ніяких стягнень з нього не проводиться, у зв'язку з чим суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку на утримання дитини на користь позивачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

01.07.2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на ухилення відповідача від матеріального утримання дочки. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Відповідач визнав позов частково, при цьому погодився платити аліменти на утримання своєї дочки в розмірі ? частини заробітку. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони припинили сімейні відносини і в судовому порядку вирішують спір про розірвання шлюбу. Дитина залишилася з позивачем і знаходяться на її утриманні. Відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дочки позивачеві не надає. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) батьки зобов'язані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Як слідує з довідок про доходи сторін, позивач отримує заробітну плату середньомісячний розмір якої складає 5106 грн 56 коп. Відповідач отримує пенсію в розмірі 1991 грн 45 коп. Виходячи з матеріального становища сторін, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

01.07.2015 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів. В заяві на підтвердження своїх вимог вказала, що 14 лютого 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем. Мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини між ними припиненні з червня 2015 року. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Домовленості між нею та відповідачем про участь останнього в утриманні дитини не досягнуто, участі в утримані доньки відповідач не бере. Відповідач працює, інших дітей на утримання не має, стягнень за виконавчими документами з нього не здійснюється. А тому просила винести рішення та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Від позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином (рекомендованим листом з повідомленням). Заяв про відкладення розгляду справи та заперечень від нього не надходило. Суд вирішив розглянути справу заочно, на підставі наявних у ній доказів та за згодою позивача - ухвалює заочне рішення. Дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд встановив, що: - згідно копії свідоцтва про шлюб, сторони 14 лютого 2015 року зареєстрували шлюб; - згідно копії свідоцтва про народження сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. - довідка, видана Добренською сільською радою Баштанського району Миколаївської області від 01.07.2015 року, підтверджує що донька [PERSON] дійсно проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. В силу статті 180 Сімейного кодексу України, батьки ( а не лише мати ) зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А тому, враховуючи вищевикладене і те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, проживає окремо від дитини, з нього необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно в силу ст.ст.180,182 Сімейного кодексу України та згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

01.07.2015 року позивачка звернулась з позовом про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина [PERSON], що народився [INFO] в розмірі 1\\4 частини заробітку відповідача, щомісячно. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебувала з відповідачем в незареєстрованих шлюбних відносинах з жовтня 2010 року по серпень 2012 року і [INFO] у них народився син [PERSON]. Відповідач допомоги їй на утримання дитини, яка проживає із нею, не надає. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала заяву в якій підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити, а справу просила розглядати в її відсутність, згодна на заочний розгляд справи. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, заперечень та відповідних доказів по суті позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Із копії свідоцтва про народження видно, що [PERSON] народився [INFO] і його батьками являються [PERSON] та [PERSON]. Із довідки квартального комітету №5 від 30.06.2015 року видно, що з позивачкою разом мешкає і її син [PERSON] Ст.ст. 10 ч.3, 60 ч.1 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 182 ч.1 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Ст. 183 ч. ч. 1, 2 СК України передбачають, що частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі викладеного, враховуючи відсутність заперечень відповідача проти позовних вимог, суд знаходить позовні вимоги доведеними і підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

01.07.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. У позовній заяві зазначила, що 11.06.2011 року у відділі ДРЦС Шишацького РУЮ Полтавської області, вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис №22. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO]. На даний час сторони проживають окремо. Дитина проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку кошти на утримання сина не надає. У звязку з цим позивачка звернулася в суд з зазначеним позовом і просила стягнути на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони у судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та законних інтересів інших осіб, підстав для неприйняття визнання позову відповідачем немає. У відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.180 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

01.07.2015 року позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 255 369,60 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 18 квітня 2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк»та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3058, згідно вимог якого відповідач отримав кредит в сумі 67 915,00 гривень зі сплатою 16,6 % річних, на строк до 18.04.2017 року. [PERSON] порушив вимоги кредитного договору, а саме, не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача до суду не з'явився, про день, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Просить справу розглянути за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

01.07.2015 р. позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані наступним: вона є спадкоємцем за заповітом після [PERSON], померлої 09.12.2012 року та [PERSON]. Померлого 29.10.2014 р. Спадкове майно після померлих складається з квартири №50 за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Гавррилова, 2/40 річчя Перемоги, 55. Вказана квартира належить спадкодавцям на праві спільної сумісної власності. Позивачка пропустила строк для звернення із заявою про оформлення спадщини до нотаріальної контори, у звязку з чим їй було відмовлено в оформлені спадщини. Позивач вказує, що пропустила строк з поважних причин, а саме: протягом тривалого часу вона знаходилась у відрядженнях, тривалий час хворіла, що підтверджується наданими документами. В судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу без його участі. Проти визначення додаткового строку для прийняття спадщини не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.05.2012 року [PERSON] заповіла позивачці все своє майно, що підтверджується заповітом. 09.12.2012 р. померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. 16.05.2012 року [PERSON] заповів позивачці все своє майно, що підтверджується заповітом. 29.10.2014 р. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.01.1995 року квартира№50 за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Гавррилова, 2/40 річчя Перемоги, 55. Вказана квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Позивачка пропустила строк для прийняття спадщини у звязку з тим, що протягом тривалого часу вона знаходилась у відрядженнях, тривалий час хворіла, що підтверджується наданими документами. Суд прийшов до висновку, що позивачка пропустила строк з поважних причин і вважає за можливе продовжити його. Відповідно до ст. 1272 ЦК України суд, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, суд вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved