Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

У зв'язку з тим, що він після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 30 січня 2011 року, спадщину прийняв вчасно, звернувшись у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак при оформленні спадкових прав на житловий будинок № 8 по вул.Незалежності в смт.Клевань Рівненського району, який [PERSON] успадкувала після смерті свого брата [PERSON] на підставі рішення Рівненського районного суду від 07.05.2010 року, йому стало відомо, що право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері [PERSON], виданого Рівненською районною державною нотаріальною конторою 23.09.2011 року, позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати недійсним вказане свідоцтво про право на спадщину, оскільки [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини у вигляді вказаного житлового будинку після смерті свого брата [PERSON], у зв'язку з чим після її смерті відповідачка [PERSON] не мала права успадковувати 1/2 частину будинковолодіння. Відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсною відмови [PERSON] від прийняття спадщини на користь [PERSON] і ця зустрічна позовна заява прийнята до сумісного розгляду з первісним позовом. Зустрічну позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що її матір [PERSON] після смерті свого брата [PERSON] у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак в той же день за порадою нотаріуса вона подала заяву про відмову від спадщини на користь своєї дочки [PERSON] При цьому [PERSON], помиляючись щодо предмету і наслідків вчинення нею цього правочину, була впевнена, що її спадковими правами скористається лише дочка, яка зможе оформити право на спадщину відразу на себе. Усвідомивши таку помилку, [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсною її відмови від прийняття спадщини і рішенням Рівненського районного суду від 31.03.2008 року її позов було задоволено. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 05.10.2009 року вказане рішення було скасоване, а справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд. В зв'язку з тим, що [PERSON] померла ще до винесення рішення апеляційним судом, ухвалою Рівненського районного суду від 19.11.2009 року провадження по справі за позовом [PERSON] про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини, по якій [PERSON] та [PERSON] були зазначені як відповідачі, було закрито, однак наявність вказаної ухвали не перешкоджає їй, [PERSON], звернутися до суду з позовом про визнання недійсною відмови її матері від прийняття спадщини. Позивач-відповідач [PERSON], громадянин [PERSON], з'явившись в одне із судових засідань, свій позов підтримав, а зустрічний позов не визнав, пояснив, що виконує волю своєї мами [PERSON], яка хотіла успадкувати весь будинок свого брата, щоб гроші від його продажу передати прямому спадкоємцю, внуку [PERSON], який проживає у [INFO] Російської Федерації. На його думку, [PERSON] не має права на спадкування, так як її мати відмовилася від спадщини після брата [PERSON], тому її зустрічний позов є безпідставним. Пізніше позивач-відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності за участю його представників [PERSON] та адвоката [PERSON] Представник позивача-відповідача [PERSON] первісний позов підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві, а зустрічний позов не визнала, вважає, що він є безпідставним. Передала слово для пояснень адвокату [PERSON] і в подальшому її пояснення підтримала. Просить первісний позов задоволити і відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник позивача-відповідача, адвокат [PERSON], первісний позов підтримала, а зустрічний позов не визнала. Пояснила, що [PERSON] безпідставно отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері [PERSON], оскільки подала нотаріусу рішення Рівненського районного суду від 31.03.2008 року про визнання недійсною відмови [PERSON] від прийняття спадщини та рішення Рівненського районного суду від 03.06.2008 року про продовження для [PERSON] строку на прийняття спадщини. Вказані рішення були скасовані апеляційним судом, а тому [PERSON] не мала додаткового строку для прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] і спадщину не прийняла, відповідно свідоцтво про право на спадщину, яке отримала [PERSON] після її смерті є незаконним і повинне бути визнане судом недійсним. Зазначила, що зустрічний позов є безпідставним, оскільки згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 02.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення не є підставою для визнання його недійсним. Окрім того, [PERSON] пропущено строк позовної давності, який слід рахувати з 23.09.2004 року, коли Рівненською районною державною нотаріальною конторою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] і саме з цієї дати у [PERSON] почався перебіг строку позовної давності на подання позовної заяви про визнання недійсною відмови від спадщини на користь [PERSON] В зв'язку з цим просить первісний позов задоволити і відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідачка-позивачка [PERSON] в суді первісний позов не визнала, а свій зустрічний позов підтримала. Пояснила, що дядько [PERSON] жив одиноко, останні роки перед смертю, вона його доглядала, надавала матеріальну допомогу, тому ще за життя її дядько [PERSON] казав, що будинок буде їй і хотів скласти заповіт, але цього не зробив. Коли він помер, вона його похоронила, так як його сестра [PERSON] два роки не доглядала брата, не спілкувалась з ним і взагалі з ним не розмовляла. Після його смерті вона, [PERSON], звернулася в нотаріальну контору, де їй пояснили, що вона маже успадкувати майно дядька, а в управлінні юстиції їй дали роз'яснення, що її мама може відмовитися від права на спадкування на її користь. Після цього вона повезла свою маму [PERSON] та тітку [PERSON] до приватного нотаріуса [PERSON] [PERSON] стверджувала, що на садкове майно не претендує, не заперечувала щоб його успадкувала саме вона, [PERSON] 30.03.2004 року вона, діючи по дорученню, подала до нотаріальної контори заяву своєї мами про відмову від прийняття спадщини на її користь. В заяві мама вказала, що єдиною спадкоємицею є вона. Не зазначала в заяві про інших спадкоємців, зокрема: [PERSON], яка на той час не бажала приймати спадщину, та сина [PERSON], оскільки він проживає в [PERSON] і його адреса їй не була відома. Нотаріус [PERSON] надсилала лист в [PERSON] для [PERSON], в якому повідомляла, що він має право подати заяву про прийняття спадщини протягом трьох місяців, однак він цим правом не скористався. На сьогодні дядьків син помер, йог син (внук дядька [PERSON]П.) ніяких звісток про себе не надає. Її мама не бажала зовсім відмовитися від спадщини, вона хотіла лише, щоб спадщина відразу було оформлена на неї, [PERSON] Невірна консультація в нотаріальній конторі і управлінні юстиції призвела до того, що мама помилялася щодо вчинення цього правочину, вона була впевнена, що частину будинку успадкує саме вона [PERSON] Коли мама зрозуміла свою помилку, вона відразу зверталася до суду, щоб скасувати свою відмову від спадщини, її позов було задоволено. Уже після смерті мами рішення суду було скасоване. Тому зараз вона вимушена звертатися до суду з зустрічним позовом. Вважає, що будинок [PERSON] мали успадкувати як її мама [PERSON], так і тітка [PERSON] Після смерті мами вона спадщину прийняла вчасно, тому й отримала свідоцтво про право на спадщину на ? частину дядькового будинку. Вважає це свідоцтво законним, тому просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити, а її зустрічний позов задоволити. Представник відповідачки-позивачки, адвокат [PERSON] первісний позов не визнала, а зустрічний позов підтримала. Пояснила, що [PERSON], мама [PERSON], у визначений законом строк звернулася до нотаріальної контори, але хотіла оформити спадщину відразу на свою дочку, тому і написала відмову на її користь. Якби вона знала, що відмова призведе до небажаних наслідків і її дочка не матиме права на спадкування, вона б такої відмови не писала, тому, коли зрозуміла свою помилку, подала позов про визнання відмови недійсною. За життя [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого брата [PERSON] на підставі рішення суду про продовження строку на прийняття спадщини. На момент її смерті вказане рішення не було скасоване, скасування рішення не спростовує правочину про прийняття спадщини, тому немає підстав для задоволення первісного позову та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, яке отримала [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] Зустрічний позов просить задоволити і вказує, що строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом відповідачка-позивачка [PERSON] не пропустила. Вона вчасно прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] і в нотаріуса не було підстав їй відмовляти у видачі свідоцтва. До 2012 року ніхто право [PERSON] на спадкування не оспорював, а тому строк позовної давності слід рахувати з моменту подачі [PERSON] позову до суду. Нотаріус [PERSON], яка була допитана в суді, пояснила, що спадкова справа до майна померлого [PERSON] була заведена на підставі заяви його сестри [PERSON] про відмову від спадщини на користь [PERSON] [PERSON] заява є підставою для відкриття спадкової справи. Потім заяву про прийняття спадщини після смерті дядька [PERSON] подала [PERSON], а ще пізніше таку заяву подала інша сестра померлого [PERSON] Для [PERSON] роз'яснювалося, що їй не може бути видане свідоцтво, але вона на цьому наполягала, тому і видали їй відмову. Після смерті [PERSON] свідоцтво про право на спадщину, зокрема на ? частину спірного будинковолодіння, було видано на ім'я [PERSON], так як вона надала рішення суду про визнання недійсною відмови [PERSON] від прийняття спадщини і не повідомила,що воно скасоване. Судом встановлено, що 09 січня 2004 року помер [PERSON] і після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з будинковолодіння № 8 по вул.Незалежності в смт.Клевань, Рівненського району Рівненської області. Починаючи з 09.01.2004 року і по даний час між [PERSON] (правонаступником є [PERSON]Л.), [PERSON] (правонаступником є [PERSON]П.), Клеванською селищною радою і самою [PERSON] існує спір про право на спадщину, зокрема на вищевказаний житловий будинок. Судами слухалась не одна цивільна справа (всього було 8 цивільних справ), рішення судів першої інстанції скасовувалися. Після смерті [PERSON], 30 березня 2004 року до Рівненської районної державної нотаріальної контори була подана заява його сестри - [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь своєї дочки [PERSON], яка сама 30.03.2004 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті дядька [PERSON] 29 червня 2004 року до натаріальної контори подала заяву про прийняття спадщини ще одна сестра [PERSON] - [PERSON] 23 вересня 2004 року була винесена постанова державного нотаріуса Рівненської районної державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Ця відмова оскаржувалася [PERSON] до суду, але в задоволенні її скарги рішенням Рівненського районного суду від 14.03.2005 року було відмовлено. Це рішення оскаржувалося, але було залишено в силі і є чинним. 21 червня 2008 року [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на підставі рішення Рівненського районного суду від 03.06.2008 року про надання додаткового строку на прийняття спадщини, яке скасоване рішенням апеляційного суду від 16.10.2013 року (вже після смерті [PERSON]П.) і рішення Рівненського районного суду від 30.03.2008 року про визнання недійсною її відмови від права на спадщину на користь [PERSON], яке було скасоване ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 05.10.2009 року (також вже після смерті [PERSON]П.) і справа направлена до суду першої інстанції на новий розгляд. При новому судовому розгляді, ухвалою Рівненського районного суду від 19.11.2009 року провадження у справі закрите в зв'язку із смертю [PERSON] і ця ухвала набрала законної сили. 22 січня 2009 року померла [PERSON], після смерті якої її дочка [PERSON] фактично успадкувала майно своєї матері, так як проживала з нею, і 29 вересня 2009 року звернулася до Рівненської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 23 вересня 2011 року [PERSON] звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на спадкове майно у вигляді 1/2 частини будинковолодіння № 8 по вул.Незалежності в смт.Клевань Рівненського району Рівненської області і 23.09.2011 року отримала вказане свідоцтво. [PERSON] зверталася до суду з позовом до Зорянської сільської ради про визнання довідки недійсною і просила визнати недійсною довідку, якою підтверджувалося, що [PERSON] проживала разом зі своєю матір'ю [PERSON] на день смерті останньої. Рішенням Рівненського районного суду від 11.08.2014 року в задоволенні позову [PERSON] відмовлено і ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 17.10.2014 року це рішення Рівненського районного суду залишене без змін. Судовими рішеннями було встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] 30 січня 2011 року померла [PERSON] Ще за життя, а саме 18.01.2011 року, вона склала заповіт, яким все своє майно заповіла своєму синові [PERSON] (позивачу-відповідачу у даній справі). 18 квітня 2011 року [PERSON] подав до нотконтори заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Заслухавши пояснення сторін і їх представників, пояснення нотаріуса, дослідивши матеріали справи, матеріали всіх наявних в суді цивільних справ за попередні роки, суд вважає, що первісний позов [PERSON] до задоволення не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Статтею 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Згідно ч.5 цієї ж статті відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з наведеного, доводи позивача-відповідача [PERSON] про недійсність свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON]П після смерті [PERSON] є безпідставними, оскільки на момент смерті [PERSON]П спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку № 8 по вул.Незалежності в смт.Клевань Рівненського району після смерті свого брата [PERSON] прийняла, однак не оформила свої спадкові права в установленому законом порядку. Вказане свідоцтво про право на спадщину було видане Рівненською районною державною нотаріальною конторою на законних правових підставах, які були на той час, а тому не може бути визнане судом недійсним. В зв'язку з наведеним первісний позов [PERSON] є безпідставним і до задоволення не підлягає. Із досліджених документів і судових справ, суд приходить до висновку, що і [PERSON] і [PERSON] хотіли успадкувати майно свого брата [PERSON] і робили для цього передбачені законом дії. Доказів того, що чи [PERSON] чи [PERSON] не хотіли прийняти спадщину після смерті брата суду надано не було. В зв'язку з цим суд приходить до висновку, що і [PERSON] і [PERSON] були спадкоємцями свого брата [PERSON], вони прийняли спадщину, і мали успадкувати його майно, зокрема будинковолодіння № 8 по вул.Незалежності в смт.Клевань Рівненського району в рівних долях. Після смерті [PERSON] і [PERSON] їх діти, відповідно [PERSON] і [PERSON] (сторони у справі), вчасно прийняли спадщину, отже мають право успадкувати вказане будинковолодіння також в рівних долях. Суд приходить до висновку, що видане [PERSON] 23.09.2011 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину спірного будинковолодіння не порушує права позивача-відповідача [PERSON] і він може успадкувати іншу ? частину цього будинковолодіння, яка на сьогодні є вільна. Посилання [PERSON] на те, що він хоче успадкувати весь будинок свого дядька і виконати волю своєї мами [PERSON] та передати гроші від його продажу внуку [PERSON] суд не може прийняти до уваги і оцінює критично, оскільки ці доводи не підтверджені жодним доказом. Що стосується зустрічного позову, то суд не може взяти до уваги доводів представників позивача- відповідача [PERSON] про те, що відповідачкою-позивачкою [PERSON] пропущено строки позовної давності для звернення до суду із зустрічним позовом. Згідно пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України - від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач-відповідач [PERSON] вперше заперечив право відповідачки-позивачки [PERSON] успадкувати будинковолодіння по вул.Незалежності, № 8 в смт.Клевань Рівненського району Рівненської області після смерті його матері, з посиланням на відмову [PERSON], матері [PERSON], від прийняття спадщини, в березні 2012 року, пред'явивши позов про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Таким чином [PERSON] не пропущено строк звернення до суду із зустрічним позовом. У суду не виникло сумніву, що [PERSON], подаючи нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини на користь своєї дочки [PERSON], неправильно сприймала своє право відповідно до ч.2 ст.1274 ЦК України відмовитися від спадщини саме на користь [PERSON] і право останньої успадкувати це майно, на що і була направлена її воля. Таким чином суд прийшов до висновку, що відмова [PERSON] від права на спадщину була здійснена під впливом помилки, а тому таку відмову слід скасувати. Таким чином зустрічний позов [PERSON], як правонаступниці [PERSON], є обґрунтованим і доведеним належними доказами, а тому підлягає до задоволення. На переконання суду, значну роль в тому, що [PERSON] помилилася стосовно наслідків подання нею відмови від прийняття спадщини на користь своєї дочки [PERSON] зіграли і нечіткі роз'ясненні Рівненського обласного управління юстиції від 23.03.2004 року вих.№ Л-123-05, видані [PERSON], де було зазначено, що їй необхідно звернутися до нотконтори для подання заяви про прийняття спадщини. Виходячи з вищенаведеного, суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення зустрічного позову і відмови у задоволенні первісного позову і на переконання суду таке рішення відповідає вимогам закону. Що стосується судових витрат, то відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає можливим покласти на кожну із сторін судові витрати понесені ними при подачі позовів.

Outcome: dismissed