Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 вересня 1999 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований її син [PERSON], який фактично з 2015 року та по теперішній час в будинку не проживає, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, витрати на утримання житла не несе. Їй відомо, що він виїхав в 2010 році на заробітки до Росії. На підставі ч.2 ст.405 ЦК України позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, у зв'язку з його відсутністю в місті постійного проживання понад один рік без поважних причин. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій визнав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності. Визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідний зміст спірних правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], який належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 28 вересня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Москаленком О.В. 28 вересня 1999 року, зареєстровано в реєстрі за № 1642 (а.с.6). Право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за позивачем в Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» м. Красноармійськ 29 жовтня 1999 року, та записано в реєстрову книгу № доп.24 номер запису № 4783 (а.с.7). Згідно домової книги [PERSON] зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] з 30.01.2004р. по теперішній час. Конституція України у статті 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи, на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням; про виселення, про визнання особи безвісно відсутньої або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку, інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Згідно абзацу 2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт відсутності відповідача в місці його постійного проживання без поважних причин понад один рік підтверджений актом Комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» № 20075 від 12.10.2018р., згідно якого за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає за даною адресою з 1 вересня 2004 року (а.с.4). За таких підстав, суд приходить до висновку, що права позивача порушено відповідачем, а тому підлягають судовому захисту шляхом визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.47 Конституції України, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.405 ЦК України,

Outcome: approved