Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

01 червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позивач, на підтвердження позовної заяви зазначає, що він з відповідачкою по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2009 року по 05 липня 2016 року, який відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.06.2016 був розірваний. Від даного шлюбу у них [INFO] року народилася дитина - син [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем та знаходиться на повному його утриманні. Відповідач не приймає участі в житті дитини та взагалі не цікавиться життям дитини. Враховуючи вищевикладене [PERSON] просить суд визначити місце проживання дитини з позивачем. В судовому засіданні позивач, [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON], яка здійснює свої повноваження на підставі ордеру про надання правової допомоги (а.с.31), позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилася без пояснення причини неявки, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 128 ЦПК України, відзиву не подав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання у судове засідання не з'явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, не подав відзив, а позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Представник Миргородської районної державної адміністрації - головний спеціаліст служби у справах дітей Кравченко Іван Кузьмич, який здійснює свої повноваження на підставі довіреності (а.с.32) в судовому засіданні заперечень проти задоволення позову не висловив. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Дитина - [PERSON] проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою виконавчим комітетом Шахворостівської сільської ради Миргородського району № 1134/02-25 від 24.05.2018 (а.с.7). Згідно з розпорядженням голови Миргородської районної державної адміністрації «Про встановлення місця проживання малолітньої дитини» № 29 від 09.08.2018, райдержадміністрація прийшла до висновку про доцільність встановлення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. За ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст.141 СК України). За нормами ст. 150 СК України, виховання дитини, піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя є обов'язком батьків. Згідно із п. 4 ст. 18 Міжнародного пакту про громадські та політичні права від 16 грудня 1966 року, держави, які беруть участь у цьому пакті, зобов'язуються поважати свободу батьків і у відповідних випадках опікунів, забезпечувати релігійне і моральне виховання своїх дітей відповідно до своїх власних переконань. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд приходить до висновку, що позивач має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.8) та за місцем проживання (а.с.10) дитина проживає разом з позивачем. Мати дитини проживає окремо, життям дитини не цікавиться. Таким чином, сукупність обставин про справі свідчить про те, що під час тривалого проживання дитини з батьком, дитина чиста, доглянута. Батько постійно приділяє їй увагу, займається розвитком сина. Відсутність належного рівня уваги щодо процесу розвитку та навчання, належних умов для проживання, може слугувати формуванню затримці психічного та емоційного розвитку дитини та завдати їй шкоду. Принципом 9 Декларації Прав Дитини передбачено «Дитина має бути захищена від усіх форм недбалого ставлення». Крім того, під час вирішення такої категорії справ судам слід керуватись статтею 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі не повинні братися до уваги ( Рішення ЄСПЛ у справі «Земмерфельд проти Німеччини» від 08. 07.2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009 року). З урахуванням обставин справи та інтересів дитини щодо забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, діючи в якнайкращих інтересах дитини, суд приходить до висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимогна підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved