Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

У липні 2017 року позивач, діюча в інтересах [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 21 лютого 2015 року померла [PERSON], мати [PERSON], яка за життя, а саме: 19 вересня 2014 року склала заповіт, яким все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. [PERSON] надати право довічного користування житловим будинком та земельною ділянкою, що знаходяться за адресою м. Вільнянськ, вул. Кірова, 14 ( Бузкова). Рішенням Вільнянської міської ради № 70 від 20.06.2017 року [PERSON] призначено опікуном над недієздатною [PERSON] Позивач вважає, що заповіт посвідчений 19.09.2014 року не відповідав волі заповідача, у зв'язку з чим просить визнати його недійсним на підставі\~ст. 1257 ч.2 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, пояснивши, що заповіт був вчинений заповідачем проти її волі, так як заповіт складався на сторонню особу за умови здійснення опіки над недієздатною донькою заповідача, а тому має бути визнаний недійсним. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що заповіт вчинений у встановленому законом порядку, відповідає волевиявленню заповідача, тому вважають позов необґрунтованим та безпідставним. Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 21 лютого 2015 року померла [PERSON], мати [PERSON], яка за життя 19 вересня 2014 року склала заповіт, яким все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON]. [PERSON] надати право довічного користування житловим будинком та земельною ділянкою, що знаходяться за адресою м. Вільнянськ, вул. Кірова, 14 ( Бузкова). Рішенням Вільнянської міської ради № 70 від 20.06.2017 року [PERSON] призначено опікуном над недієздатною [PERSON] Наведене підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 2\~ст. 1257 ЦК України. за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Статтями\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як вбачається із тексту заповіту, посвідченого 19.09.2014 року він складений за проханням заповідача з його слів, до підписання прочитаний вголос заповідачем і власноручно підписаний нею. Особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено. Відповідно до п.18\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", за позовом заінтересованої особи суд\~\~визнає\~\~заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає\~\~посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК). \~\~\~ З роз'яснень, які викладені в пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~статей 229-233 ЦК України\~правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. \~\~\~\~\~\~ Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Частиною 2\~статті 1248 ЦК України\~встановлено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Відповідно до положень ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.\~ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до вимог\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно вимог\~ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутністьобставин, що обгрунтовують\~вимоги\~і заперечення сторін, та інших обставин ,які мають значення\~для вирішення справи. Згідно із\~ст. 58 ч.1 ЦПК України\~належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до\~ст. 59 ч. 2 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів). Належними є докази, що містять інформацію щодо предмета\~доказування. Сторони мають право\~обгрунтувати\~належність конкретного\~доказу для підтвердження\~їхніх вимог або заперечень. \~\~ Оскільки в судовому засіданні не підтверджено, що при складенні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тому підстав для визнання його недійсним судом не встановлено і позовні вимоги до задоволення не підлягають. Відповідно до\~ст.1233 ЦК України\~заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі\~ст. 1234 ЦК України\~право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Так, згідно\~ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. \~\~\~\~\~\~ Статтею 60 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується показів свідків про те, що померла склала заповіт з метою здійснення догляду за своєю донькою не спростовують висновків суду щодо волевиявлення заповідача, оскільки вони не були присутніми при посвідченні заповіту, а тому, не можуть свідчити щодо волевиявлення заповідача. Більше того, в заповіті зазначено, що сам заповіт прочитаний та власноручно підписаний [PERSON], в заповіті зазначено, що він відповідає волі покійної. Тобто, на момент вчинення заповіту волею покійної було щоб її донька [PERSON] довічно користувалася житловим будинком. Докази, передбачені\~ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі\~відсутні. З огляду на наведене та враховуючи, що позивачем не надано належних та переконливих доказів, які б свідчили про те, що заповіт складений [PERSON] проти її справжньої волі, а волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало її волі, суд вважає, що вона, як дієздатна особа, повністю розуміючи значення своїх дій та зміст заповіту, особисто підписавши його, вільно виявила свою волю щодо спадкоємців свого майна. При цьому суд приймає до уваги, що з дня складання оскаржуваного заповіту і до дня смерті [PERSON] мала реальну можливість змінити або скасувати заповіт, чого нею зроблено не було, що, на думку суду, свідчить про те, що її волевиявлення при посвідченні цього заповіту було вільним та відповідало її волі. Враховуючи, що [PERSON] є інвалідом дитинства, над нею встановлена опіка, у відповідності до вимог ст. 1241 ЦК України вона має право на обов»язкову частку у спадщині. Згідно вимог ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Обовязкова частка у спадщині складає 7/36 частин. Оскільки згідно матеріалів спадкової справи 2/9 частини спірного житлового будинку належить [PERSON], то позивач прохав визнати за [PERSON] - 7/9 частин. З цього випливає, що 7/9 частин спадку - це 28/36, а 2/9 це 8/36, які належать [PERSON], то обов»язкова частка у спадщині яка повина належати [PERSON] складає 7/36 часток житлового будинку.

Outcome: partial