Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що вона на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 лютого 2010 року, виданого виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області, та договору дарування від 07 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1853, є власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстрований, але не проживає з липня 2013 року, колишній чоловік її померлої матері [PERSON], який, забравши із квартири всі свої речі, вибув у невідомому їй напрямку. У порушення вимог ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відповідач з реєстраційного обліку за вказаною адресою самостійно не знявся, що перешкоджає їй як власнику вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідач [PERSON] не проживає у зазначеній вище квартирі, належній їй на праві приватної власності, більше одного року без поважних причин, тому він відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України втратив право користування цим жилим приміщенням. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином: направленням судових повісток за місцем його реєстрації та через оголошення у пресі, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду теж не надходила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 04 лютого 2010 року виконавчим комітетом Броварської міської ради Київської області, та договором дарування ? частини квартири, посвідченим 07 квітня 2011 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за № 1853, належить трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 83,2 м2, житловою площею 46,6 м2. Із довідки за № 151 від 10 листопада 2014 року (форма № 3), виданої Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Житловий комплекс Атлант", видно, що у вказаній вище квартирі з 17 червня 2010 року зареєстрований вітчим позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується відомостями Відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в Київській області від 19 листопада 2014 року. Із актів обстеження житлово-побутових умов, складених 22 січня, 03 квітня та 23 липня 2014 року в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] депутатом Броварської міської ради Київської області Велем О.М., вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований у зазначеній, належній позивачу [PERSON] квартирі, проте не проживає в ній із липня 2013 року, його особисті речі в квартирі відсутні. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання з липня 2013 року, тобто понад один рік, відповідача [PERSON] у належній позивачу [PERSON] на праві власності квартирі [ADDRESS] знайшов своє підтвердження в суді, доказів поважності причин його відсутності судом не встановлено. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved