Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

01 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 09 лютого 2009 року у виконавчому комітеті Великоком'ятської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №2. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON] (22.06.2009 р.н.) та син [PERSON] (02.10.2011 р.н.). Сімейне життя в них не склалось, через розбіжність у поглядах, у зв'язку з чим вони разом не проживають близько трьох років, шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, сімя фактично розпалась. Відповідач проживає окремо від дитини, матеріальної допомоги не надає, хоча має на це змогу, оскільки виїжджає на заробітки. Аліменти на інших дітей не сплачує, утриманців не має. У зв'язку з цим позивачка просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1000 грн. на кожну дитину на місяць, починаючи з дня подання позову. До початку розгляду справи по суті позивачка зменшила свої позовні вимоги, у звязку з чим просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 800 грн. на кожну дитину на місяць, починаючи з дня подання позову В судове засідання позивачка не зявилася, однак надала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, обставини справи підтвердила. В судове засідання відповідач не з'явився, однак надав письмову заяву в якій проти позову частково заперечував та просив слухати справу у його відсутність. По суті справи пояснив, що він приймає участь у вихованні дітей, однак у них з дружиною виникли розбіжності щодо способу їх утримання. [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу, однак просить стягувати з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення уточненого позову [PERSON] Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу та утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 09 лютого 2009 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконавчим комітетом Великоком'ятської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №2 (а.с.4). В шлюбі народилось двоє дітей: син [PERSON] (22.06.2009 р.н.), що підтверджується свідоцтвом про народження, видане виконавчим комітетом Великоком'ятської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 25.11.2011 року серії 1-ФМ №210821 (а.с.8) та син [PERSON] (02.10.2011 р.н.), що підтверджується свідоцтвом про народження, видане виконавчим комітетом Великоком'ятської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 12.10.2011 року серії 1-ФМ №208730 (а.с.9). Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, спору, щодо місця проживання дітей немає, діти залишаються проживати з матірю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у звязку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. [PERSON] той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сімя фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам малолітніх дітей. При ухваленні рішення судом враховано спільне бажання [PERSON] та [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення, у звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В позовній заяві позивачка зазначила, що на утриманні відповідача немає інших дітей та непрацездатних батьків. Відповідач проти даного факту не заперечував, у звязку з чим суд не вбачає за необхідне з'ясовувати відомості про наявність на утриманні [PERSON] інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, однак враховує зазначені сторонами відомості при ухваленні рішення. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідно до ст. 184 СК України з визначенням їх розміру у твердій грошовій сумі із заробітку батька. При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч.2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку. Так, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року №928-VІІІ, з 1 травня 2016 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 1228 грн., 30 відсотків від якого становить суму в розмірі 368 грн. 40 коп., а прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить 1531 грн., 30 відсотків від якого становить суму в розмірі 459 грн. 30 коп. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. Заперечення відповідача, щодо розміру аліментів, не містить будь-яких пояснень з його боку. [PERSON] не вказує на свій реальний матеріальний стан, наявність у нього утриманців та можливість сплати вищевказаних аліментів, а тому суд не може прийняти їх до уваги. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання малолітніх дітей, а саме: сина [PERSON] (22.06.2009 р.н.) та сина [PERSON] (02.10.2011 р.н.), слід визначити в розмірі 800 грн., на кожну дитину, із доходів [PERSON] щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати у справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів, а саме суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з [PERSON] на користь держави, оскільки позивачка звільнена від їх оплати. Судові витрати при розірванні шлюбу, а саме суму судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України покласти на відповідача. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved