Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

ТзОВ «Вердикт Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20.10.2006 року між АКІБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», та ним було укладено договір кредиту та застави транспортного засобу, за умовами якого банк надав, а [PERSON] отримав кредит в розмірі 7577,00 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою 15 % річних за весь строк фактичного користування кредитом з кінцевим терміном повернення до 10 жовтня 2011 року. Крім цього, згідно вказаного договору з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, відповідач [PERSON] передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль: Тип ТЗ: легковий, марка: ВАЗ; модель: 21043; номер кузова: [NUMBER]; рік випуску: 2006; державний реєстраційний номер: [NUMBER]. Згідно договору застави, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 36160,00 грн. Згідно рішення позачергових загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 року АКІБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК» змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «СВЕДБАНК». Згідно рішення позачергових загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року Відкрите акціонерне товариство «СВЕДБАНК» змінив своє найменування на ПАТ «Сведбанк». 02.02.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали договір факторингу №11, відповідно до якого, до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №2501/1006/09-180 від 20.10.2006 року. Посилаючись на те, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 27.11.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 89113,39 грн., що включає в себе: 34441,36 грн. - заборгованість по основній сумі, 16672,27 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги, 9543,19 грн. - нараховані відсотки на дату подачі позову, 27423,38 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання, 1033,19 грн. - три проценти річних від простроченої суми, позивач просив суд звернути стягнення на предмет застави - автомобіль: Тип ТЗ: легковий, марка: ВАЗ; модель: 21043; номер кузова: [NUMBER]; рік випуску:2006; державний реєстраційний номер:[NUMBER], вартість якого, згідно договору застави складала 36160,00 грн., що належить [PERSON] на праві власності, шляхом продажу вказаного автомобіля Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» з укладанням від його імені договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з наданням права ТОВ «Вердикт Фінанс» підписувати від імені відповідача договір купівлі-продажу вказаного автомобіля під час його укладання з іншою особою покупцем, витребувати у відповідача автомобіль застави, комплект ключів до нього, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, номерні знаки СЕ 8045 АЕ та передати все це у володіння ТзОВ «Вердикт Фінанс» з наданням цьому ж товариству право вчиняти від імені відповідача усі дії, необхідні для зняття вказаного автомобіля з обліку за місцем звернення у одному з Центрів надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів та покласти на відповідача судові витрати. В судовому засідання представник позивача не з'явився, проте надіслав до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідач, [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 20.10.2006 року між АКІБ «ТАС-КОМЕРЦБАНК», та відповідачем було укладено договір кредиту та застави транспортного засобу, за умовами якого банк надав, а [PERSON] кредит в розмірі 7577,00 доларів США для придбання автомобіля зі сплатою 15 % річних з кінцевим терміном повернення до 10 жовтня 2011 року та з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, відповідач передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль: Тип ТЗ: легковий, марка: ВАЗ; модель: 21043; номер кузова: [NUMBER]; рік випуску:2006; державний реєстраційний номер:[NUMBER], вартість якого, згідно договору застави складала 36160,00 грн. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором кредиту та застави транспортного засобу №2501/1006/09-180 від 20 жовтня 2006 року виникла заборгованість. 02.02.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» укладено договір факторингу №11, відповідно до якого, до ТОВ «Вердикт Фінанс» перейшло право вимоги заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №2501/1006/09-180 від 20.10.2006 року. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). В силу ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до положень ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, що здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Статтями 514, 516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Частиною 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 року, з відповідними змінами та доповненнями, передбачено, якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Згідно вимог ч. 3 ст. 28 Закону 24 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" - якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Із матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрував в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження автомобіль: Тип ТЗ: легковий, марка: ВАЗ; модель: 21043; номер кузова: [NUMBER]; рік випуску:2006; державний реєстраційний номер:[NUMBER], згідно договору застави, вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 36 160,00 грн., що належить [PERSON] на праві власності. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Згідно із кредитно-заставним договором, звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмета застави від імені заставодавця. Таким чином вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу від імені боржника є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими та підлягають задоволенню зі стягненням з відповідача у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України понесених та документально підтверджених позивачем судових витрат. На підставі ст.ст.19,20 ЗУ "Про заставу", ст.ст. 24,28 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 16, 20, 512, 514, 516, 526, 572, 589-591, 610, 655, 662, 1046-1053, 1054, 1077, 1078, 1080-1082 ЦК України,

Outcome: approved