Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

У лютому 2018 року Військово-цивільна адміністрація м. Торецьк Донецької області, яка діє в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач [PERSON] має малолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які з 15.05.2017 року знаходяться в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецьк та з 16.05.2017 року перебувають на обліку в службі у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької області як діти, які опинились в складних життєвих обставинах. Відповідач не працює, веде асоціальний спосіб життя, не створює належних житлово-побутових умов для дітей, не займається їх вихованням, не цікавиться їх здоров'ям, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, матеріально не утримує. За час перебування дітей в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецька [PERSON] не зверталась до служби у справах дітей з приводу повернення дітей до родини. Сім'я [PERSON] перебуває на профілактичному обліку служби у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк, але проведена робота не дала позитивних результатів, відповідач не змінила свого ставлення до виховання дітей. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітніх дітей - доньки [PERSON] та сина [PERSON], а також стягнути з відповідача на користь Органу опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк Донецької аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів її доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дітей. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що її діти з 2017 року перебувають в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецьк. Також зазначила, що має намір повернути дітей до родини, декілька разів навідувала дітей у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. На теперішній час не працює. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецька на посаді юрисконсульту. Показала, що малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають у Центрі як діти, які опинились в складних життєвих обставинах з 15.05.2017 року. Їх матір [PERSON] рідко навідує дітей. При зустрічі з матір'ю діти не виявляють бажання спілкуватись з нею. Профілактичні бесіди [PERSON] залишає поза увагою. Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування,прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження. Як вбачається з витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України відомості про батька малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, ч.1 ст. 12 ЗУ " Про охорону дитинства " встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В судовому засіданні встановлено, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання юридичного обов'язку по вихованню дітей - [PERSON] та [PERSON], не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з дітьми, не створює умов отримання ними освіти, матеріально не утримує, не працює, веде асоціальний спосіб життя. Малолітні [PERSON] та [PERSON] з 15.05.2017 року перебувають в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецьк і з 16.05.2017 року перебувають на обліку в службі у справах дітей Військово-цивільної адміністрації м. Торецьк, як діти, які опинились в складних життєвих обставинах. Дані обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні встановленими по справі обставинами та дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема: - характеристикою на позивача, складеною головою вуличного комітету від 13.112017 року, з якої вбачається, що [PERSON] за місцем своєї реєстрації проживання зарекомендувала себе з негативного боку, зловживає спиртними напоями. Крім того, мешканцями будинку № 8а по вулиці Римського-Корсакова у м. Торецьк було складено колективне звернення, яким просять начальника відділу опіки та піклування Торецької міської ради прийняти належні заходи щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей; - актом обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей від 13.11.2017 року; - показаннями свідка. Крім цього, з листа Торецького ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області вбачається, що малолітні діти самостійно звертались до поліцейського за допомогою і відмовляються проживати разом зі своєю матір'ю, оскільки остання вчиняє фізичне насильство відносно них у зв'язку з чим дітей було доставлено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецьк. Судом також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 15.05.2017 року і до теперішнього часу малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають у Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецьк. Згідно з вибіркою відвідувань вихованців Центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Торецька [PERSON] з'являлась до Центру 21.05.2017 року, 31.05.2017 року, 04.08.2017 року, 09.09.2017 року, 27.09.2017 року, 13.02.2018 року, 14.02.2018 року, 15.02.2018 року,03.04.2018 року, 04.04.2018, року, 05.04.2018 року та 16.04.2018 року. Судом встановлено, що протягом перебування дітей в зазначеному центрі відповідач навідувала дітей, однак діти не виявляють бажання спілкуватись з матір'ю. На консультативні та профілактичні бесіди [PERSON] не реагує і не змінює свою поведінку. Частина 5 ст. 19 СК України покладає на орган опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. Відповідно до висновку № 38-02/15 від 22.01.2018 року Військово-цивільна адміністрація м. Торецьк Донецької області вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина - [PERSON]. Суд критично ставиться до пояснень відповідача про можливість створення нею умов для виховання дітей, оскільки відповідні доводи цьому вона не приводить. Не змогла обґрунтувати, чому вона не виконує умови поставлені до неї для повернення дітей у родину та джерело коштів для створення матеріально-побутових умов для дітей. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в силу певних поважних причин або інших обставин не може здійснювати свої батьківські обов'язки щодо своїх малолітніх дітей, в судовому засіданні судом не встановлено. У суду немає підстав вважати, що позбавлення батьківських прав відповідача вплине на інтереси дітей, які не отримують від своєї матері необхідної уваги та догляду. Крім того, при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно з ст. 169 СК України, відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та взагалі протягом тривалого часу не спілкується з дітьми. Зазначені фактори в їх сукупності, суд може розцінювати як ухилення [PERSON] від обов'язків по вихованню дітей, оскільки вона розуміє свою поведінку та не зважаючи на це, продовжує свідомо нехтувати своїми батьківськими обов'язками. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав. Позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина та доньки є необхідною мірою в інтересах здоров'я та виховання дітей. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей, суд зазначає наступне. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.162 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За положеннями ч. 3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Судом встановлено, що відповідач працездатна, має змогу виплачувати аліменти на утримання дітей, інших утриманців не має. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 182, 183, Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у частковому співвідношенні до її заробітку у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дітей. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач, будучи матір'ю ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Крім того, відповідач відповідно до закону повинна нести обов'язок по утриманню дитини. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі ст.ст. 162, 164, 165, 166, 180, 182, 183,

Outcome: approved