Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

02.04.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою в якій зазначав, що 13.02.2001 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач придбав в останньої 7/100 частин домоволодіння [ADDRESS], який був зареєстрований у Вознесенській філії Миколаївської Універсальної товарно-сировинної біржі за реєстровим № 102, також покупець зареєстрував право власності на придбане майно в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену в договорі. Позивач має намір розпорядитися належним йому нерухомим майном, однак при звернені до нотаріуса йому було відмовлено, оскільки договір повинен бути нотаріально посвідчений, тому не можна прийняти, як правовстановлюючий документ біржовий договір. За таких обставин позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав. Враховуючи неможливість нотаріального посвідчення договору на час розгляду справи з об'єктивних причин, позивач просив суд визнати такий договір дійсним. Ухвалою суду від 13.04.2018 року провадження по справі відкрито, справа призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 26.04.2018 року В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності та про відсутність заперечень проти позовних вимог. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а позивач за станом здоров'я не може з'явитися до суду, суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі сторін. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки сторони та їх представники не з'явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено, що 13.02.2001 року [PERSON] придбав у [PERSON] 7/100 частин домоволодіння [ADDRESS], зареєструвавши договір купівлі-продажу на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі за № 102 (а.с.4). Право власності зареєстровано у Вознесенському МБТІ 20.02.2001 року, реєстраційний номер № 8040 в книзі № 71 ( а.с. 5 ). Всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передала покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майно щодо об'єкта нерухомого майна відомості щодо житлового будинку [ADDRESS] станом на 25.04.2018 року відсутні ( а.с .26) . З довідки КП «Вознесенського МБТІ» № 78 від 30.05.2018 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на 7/100 часток домоволодіння за адресою [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу № 102 від 13.02.2001року, укладеного на Вознесенській Універсальній товарно-сировинній біржі Технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] містить інформацію щодо власника 7/100 часток будинку - [PERSON]. Позивач бажає розпорядитися зазначеним майном, однак нотаріус вказав, що договір є недійсним, що створює йому перешкоди в розпорядженні придбаним майном. Оскільки нерухоме майно було придбано у лютому 2001 року, то відповідно підлягає застосуванню законодавство, що діяло на час коли виникли ці правовідносини. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобов'язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що цивільне право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню. В силу п. 1 ч. 2 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати, у зв'язку з тим, що позивач є інвалідом 1 групи і згідно Закону України «Про судовий збір» позов на його користь задоволено та він звільнений від сплати такого збору.

Outcome: approved