Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» (надалі - ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.») заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 155030, 61 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 16 серпня 2019 року його прийнято на посаду начальника управління з питань врегулювання збитків по Києву та Київської області Департаменту врегулювання збитків. 19 жовтня 2021 року звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. З червня 2021 року відповідач перестав здійснювати виплату заробітної плати у зв`язку із чим, з 01 червня 2021 року по 19 жовтня 2021 року утворилась заборгованість в сумі 155030,61 грн., яку просить суд стягнути з відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2021 року справу передано головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2021 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено розгляд справи на 29 листопада 2021 року. Згідно зворотного поштового повідомлення копію ухвали суду про відкриття провадження разом із копією позовної заяви із додатками відповідач отримав 24 листопада 2021 року. 01 грудня 2021 року на адресу суду надійшла заява від представника ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» - адвоката Сичова О.О. про відкладення розгляд справи для подання відзиву на позовну заяву. За клопотанням представника відповідач розгляд справи відкладено на 14 грудня 2021 року. В судове засідання 14 грудня 2021 року сторони та їх представники не з`явилися. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» будучи обізнаним про порушене щодо нього провадження не скористався правом надати відзив на позовну заяву та забезпечити явку свого представника. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що згідно записів, що містяться в трудовій книжці [PERSON] 16 серпня 2019 року прийнятий на посаду начальника управління з питань врегулювання збитків по Києву та Київської області Департаменту врегулювання збитків (а.с. 7-8). На підставі поданої позивачем заяви, наказом (розпорядження) № 294-К від 19 жовтня 2021 року [PERSON] звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 13-14). З довідки про доходи за вих.№ 02-7701 від 19 жовтня 2021 року [PERSON] за період з листопада 2020 року нараховано заробітну плату в загальному розмірі 452782,89 грн. (а.с. 15). З виписки по особовому рахунку відкритому на ім`я [PERSON] встановлено зарахування заробітної плати з жовтня 2019 року по 28 травня 2021 року (а.с. 16-17). Спір між сторонами виник з приводу порушення відповідачем ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», як роботодавцем права позивача [PERSON] на отримання своєчасно заробітної плати за період з червня 2021 року по дату звільнення 19 жовтня 2021 року. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Згідно зі ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці», кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до положень ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно зі ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Станом на час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б спростовували твердження позивача щодо не виплати йому заробітної плати з червня 2021 року по дату звільнення. Враховуючи , що відповідач в порушення Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" не надав суду витребуваних ухвалою суду від 16 листопада 2021 року документів про обсяг наявної заборгованості по заробітній платі ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», суд виходить з наданих позивачем доказів та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі (сумам, які належали йому від підприємства на день звільнення). Судом досліджена довідка про нараховану заробітну плату [PERSON] , а також довідка банку про отримання перерахованих сум заробітної плати з яких встановлено, що з червня 2021 року не здійснювалась позивачу виплата заробітної плати. Суд погоджується із розрахунком заборгованості, наведеної позивачем, а саме за період з 01 червня 2021 року по 19 жовтня 2021 року позивачу не виплачена заробітна плата в розмірі 192584,61 грн., з урахуванням утримання обов`язкових платежів: податок на доходи фізичних осіб (ПДФО) 18 % та військовий збір (ВЗ) 1,5 %, має становити 155030,61 грн. Отже, на підстав викладено, суд приходить до переконання що з відповідача ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за період з 01 червня 2021 року по 19 жовтня 2021 року в сумі 155030,61 грн. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» на суд покладається обов`язок зазначення обставини в резолютивній частині рішення та вказується, що податок та інші обов`язкові платежі підлягатимуть відрахуванню при сплаті. З огляду на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення суми заборгованості по заробітній платі вже з відрахуванням розміру обов`язкових платежів, суд зазначає в рішенні суду про обов`язок роботодавця сплатити відповідні податки в загальному розмірі 37554,00 грн. при виконанні рішення суду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, який при зверненні до суду з позовом був звільнений від його сплати, на підставі положення ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1550,30 грн., що становить один відсоток від задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 116 КЗпП України, ст. 15, 21 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved