Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: Служба у справах дітей Подільської районної державної адміністрації в м. Києві про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а відповідач - батьком цієї дитини. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09.08.2012р. шлюб, який укладено між позивачем та відповідачем 31.07.2010р., було розірвано. Рішенням Шевченкіського районного суду м. К иєва від 12.08.2013р. визначено місце проживання дитини разом з позивачем. Виходячи з інтересів дитини на оздоровлення, відпочинок, та розвиток, позивач мала намір з'їздити із дитиною на відпочинок за межі України. Відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон, чим фактично позбавляє доньку на оздоровлення, відпочинок, що не відповідає інтересам дитини. Жодне з питань, пов'язане із вирішенням прав та інтересів дитини батьком в добровільному порядку не вирішувалось, лише через органи з захисту прав дитини та судові органи. Тому позивач просила суд надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], та в супроводі матері [PERSON], [INFO] у період з 01.07.2014р. по 31.08.2014р. до Федеративної Республіки Німеччина; надати дозвіл на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], та в супроводі матері [PERSON], [INFO] у період з 01.07.2014р. по 31.05.2027р. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила суд відмовити в їх задоволенні. Суду пояснила, що відповідач заперечує проти позовних вимог, оскільки, позивачка відмоляться надавати йому інформацію щодо конкретної мети поїздки, місця проживання, програми поїздки, а також відсутності обґрунтування поїздки саме до Федеративної Республіки Німеччина. На звернення позивача він неодноразово пояснював необхідність надання йому такої інформація, проте, позивач її так і не надала. Також представник відповідача пояснила, що дозвіл на майбутнє на необмежені виїзди дитини за кордон до 31.05.2027р. без згоди та супроводу одного з батьків, суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач і відповідач знаходились в зареєстрованому шлюбі з 31.07.2010 року по 09.08.2012 року, мають дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.08.2013р. місце проживання дитини було визначено з позивачкою. З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово зверталась до відповідача за отриманням дозволу на виїзд дитини, проте, відповідач відмовляє надавати такий дозвіл. Відповідно до п.3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ. Згідно ст.3 зазначеного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред'явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 цього Закону. Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.3, п.4 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених постановою КМ України від 27.01.1995 року №57 - виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, ї фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов в частині надання дозволу на виїзд за межі України дитині - [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], та в супроводі матері дитини - [PERSON], [INFO], у період з 01 липня 2014 року по 31 серпня 2014 року до Федеративної Республіки Німеччина, підлягає задоволенню, оскільки, виїзд дитини за кордон відповідає інтересам дитини, за своєю метою має сприяти загальному розвитку дитини, в той же час відповідач безпідставно відмовляється від нотаріального посвідчення оформлення проїзних документів та не бажає надати згоду на виїзд дитини за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. Враховуючи, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а також те, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини, про що зазначено у ст..ст. 141, 157 СК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог про надання дозволу на виїзд за межі України [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], та в супроводі матері [PERSON], [INFO] у період з 01.07.2014р. по 31.05.2027р. необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial