Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У червні 2019 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило стягнути з останнього на свою користь заборгованість та штраф за кредитним договором № 21.03.2019-100003909 в розмірі 6399 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.03.2019 року ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклади кредитний договір, за умовами якого відповідачеві надано кредитні кошти у розмірі 2500 грн з кінцевим терміном повернення до 03.04.2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 700 грн. До теперішнього часу відповідачем кредитні кошти не повернуто, що й стало підставою звернення товариства до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотків та штрафу нарахованого через порушення строків виконання зобов`язання. Ухвалою суду від 03.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 08.10.2019 року представник відповідача подав до суду відзив згідно якого просив позовну заяву повернути позивачу з наступних підстав. Так позовна заява хоч і підписана представником за довіреністю, однак повноваження особи яка видала довіреність не підтверджені. Також позивачем не надано довіреності, яка посвідчувала повноваження особи, яка укладала від імені товариства кредитний договір, а також ліцензії позивача на підтвердження здійснення позивачем господарської діяльності з надання фінансових послуг. Вимоги щодо стягнення штрафу є необґрунтованими, оскільки на виконання вимог договору, кредитором свої вимоги не пред`являлись. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у позові та просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав тільки в частині стягнення тіла кредиту, в задоволенні решти вимог просив суд відмовити з підстав викладених у відзиві. Факт укладення відповідачем договору не заперечував , посилався на відсутність довіреності у директора ТОВ " Споживчий центр" при наданні повноважень [PERSON] на підпис позову та у [PERSON] на підпис договору кредиту. Предтьавник відповідача зазначив, що відповідач не оспорював жоден з договорів. Суд критично відноситься до посилання представника відповідача на відсутність документів, що свідчапть про повноваження [PERSON] при підписанні договору кредмиту та у директора ТОВ " Споживчий кредит" при наданні повноважень [PERSON] , який підписав позовну заяву, оскільки і договір кредиту і одностронній договоір - довіреність відповідачем не оспорювались. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомвірним, якщо його недійсність не встановленазаконом аюо якщо він визнаний судом недійсним. Оцінивши докази суд визнав їх належними, допустими та прийняв. Дослідивши і проаналізувавши докази в їх сукупності, суд встановив, що 21.03.2019 року ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] уклали кредитний договір № 21.03.2019-100003909 на суму 2500 грн на 14 календарних днів з дати надання кредиту та кінцевим терміном повернення 03.04.2019 року та сплатою відсотків у розмірі 700 грн в процентному значенні за 14 календарних днів користування кредитом (на 5-6 а.с.). При цьому відповаідач підписав договір та погодився з всіма його умовами. Пунктом 5.4. кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2% начинаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом. На виконання умов договору товариством надано відповідачеві кошти у розмірі 2500 грн (видатковий касовий ордер на 7 а.с.). В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за користування кредитом у встановлений законом строк не виконав. Станом на 07.06.2019 року у нього наявна заборгованість в розмірі 6399 грн, яка складається з 2500 грн кредиту отриманого позичальником, 700 грн процентів за користування кредитом та 4160 грн штрафу (розрахунок на 4 а.с.). Посилання представника відповідача про відсутність підстав для нарахування штрафу без кредиторської вимоги судом оцінюються критично, оскільки п. 4.4. договору передбачено, що така вимога може бути усною, тому не може бути підтверджена письмовими доказами. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності з ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до частини першої статті 550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Одним із видів неустойки є штраф, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов`язання. Розмір заборгованості та штрафних санкцій (розмір неустойки), їх співмірність, обставини, які дають суду право застосувати або не застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України, є фактичними обставинами справи, встановлення яких судом відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України є обов`язковою умовою при розгляді справи та ухваленні судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 4 вересня 2014 року (справа № 6-100цс14), ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, суд може з власної ініціативи застосувати ч. 3 ст. 551 ЦК України до вимог про стягнення штрафу, за умови, що розмір нарахованого штрафу значно перевищує розмір збитків. Враховуючи факт укладення кредитного договору, погодження сторін з його умовами щодо розміру процентів за користування кредитом, а також відповідальності у вигляді штрафу про, що свідчать їх підписи, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за його користування. Разом з тим встановивши, що визначений позивачем розмір пені перевищує основний розмір боргу, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав, передбачених ч. 3 ст. 551 ЦК України, для зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню на користь банку до розміру тіла кредиту, а саме 2500 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 1711,23 грн в рахунок компенсації сплаченого судового збору, розрахованого пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial