Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія "Надія України» звернулося до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що 12.02.2015 року з [PERSON] був укладений кредитний договір № ДК32-23, відповідно до умов якого, позичальник отримав кредит у розмірі 30 000 грн. зі сплатою 3,9 % на місяць від суми залишку кредиту з кінцевим терміном повернення до 16.07.2015 року. З метою забезпечення зобов'язань [PERSON]. за кредитним договором № ДК32-23 від 12.02.2015 року, між ТОВ «Фінансова компанія "Надія Україниа» та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 30 від 12.02.2015 року, за умовами якого останні зобов'язались відповідати перед кредитором в повному обсязі по зобов'язаннях позичальника, як солідарні боржники. У зв'язку з тим, що [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував та станом на 25.09.2015 р. має заборгованість у розмірі 17 266,07 грн., позивач просив стягнути солідарно з відповідачів вказану суму боргу та судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав на підставах, викладених в позовній заяві та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, сплачувати борг не відмовляється, але на даний час має фінансові труднощі, проти задоволення позову не заперечував. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що свій борг він сплатив, платити за [PERSON] у нього немає фінансової можливості, оскільки в родині працює тільки він та має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані докази, встановивши факти та відповідні їм правовідносини дійшов до наступного. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Надія України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ДК 32-23, відповідно до умов якого, позичальник отримав кредит у розмірі 30 000 грн. зі сплатою 3,9 % на місяць від суми залишку кредиту з кінцевим терміном повернення до 16.07.2015 року Згідно п. 4. угоди, в обов'язки позичальника входить дотримуватись встановленого графіку сплати по кредиту та процентам за його користування, використовувати кредит за цільовим призначенням та повернути його разом з процентами по закінченню строку дії договору. В порядку ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Однак, як вбачається з розрахунків заборгованості за кредитним договором № ДК 32-23, [PERSON] не виконував прийняті на себе зобов'язання та станом на 25.09.2015 року має заборгованість перед фінансовою компанією у сумі 17 266,07 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 13 744,39 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 14 000 грн., пеня - 3 152,31 грн. та 3% річних - 113,76 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, між ТОВ "Фінансова компанія «Надія України» та відповідачами 12.02.2015 року було укладено договори поруки № 30, за умовами якого останні являються поручителями та беруть на себе обов'язок відповідати перед позивачем по зобов'язаннях позичальника [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Пунктами 1.2, 1.3 ст. 1 договору поруки встановлено, що поручителі та позичальник відповідають як солідарні боржники та відповідають по зобов'язаннях позичальника в повному обсязі. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, оскільки передбачені умовами договорів та урегульовані нормами цивільного законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved