Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 21937 грн. 25 коп., а також стягнути з нього судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 06.01.2019 року між позивачем та відповідачем укладено Договір позики № 692114в електронній формі. Позивачем на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 3 200,00 грн. Таким чином, позивачем належним чином виконані умови договору позики, в той час, як відповідачем отримані грошові кошти в передбачені строки не повернуті, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість за договором позики зі сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Станом на 19.08.2019 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 21937 грн. 25 коп. Оскільки позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, Банк був вимушений звернутися до суду з даним позовом для стягнення заборгованості в примусовому порядку. Відповідачем було надано до суду відзив в якому він вказав, що у зв`язку з проходженням військової служби у військовій частині [NUMBER] Центрального оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України та тривалим службовим відрядженням для виконання покладених службових військових обов`язків, для забезпечення суверенної цілісності Держави, ним було вжито заходи щодо повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про факт тривалого службової о відрядження та з проханням про укладання додаткової угоди до договору позики №692114 між позивачем та відповідачем, а саме про зупинення нарахування відсотків га фіксації заборгованості в розмірі тіла позики: 3 200 гри. Представник позивача вийшов на зв`язок 29.03.2019 року з пропозицією укласти додаткову згоду до договору позики №692114 від 01.02.2019 року, про наступне: І. Зупинення нарахування відсотків та фіксації заборгованості станом на 30.03.2019 рік за кредитним договором № 692114 від 06.01.2019 в сумі 6064.60 грн. Відповідачем було прийнято пропозицію позивача та укладено Додаткову угоду № 1 віл 30.03.2019 року до договору позики №692114 від 06.01.2019 року) в електронному вигляді. Сторони дійшли згоди зупинити нарахування відсотків та зафіксувати заборгованість станом на 30.03.2019 р. за кредитним договором №692114 від 06.01.2019 в сумі 6064.60 грн. Сторони дійшли згоди здійснити погашення заборгованості згідно наступного графіку: 17.04.2019 року - 1516.15; 17.05.2019 року - 1516.15; 17.06.2019 року - 1516.15; 17.07.2019 року - 1516.15. Відповідачем було здійснено наступні виплати грошових коштів за договором позики №692114 від 06.01.2019 року на користь позивача, через платіжний мобільний додаток «monobank», а саме: 22.03.2019 року 2 000 грн. 00 коп., 30.03.201 9 року - 3 000 грн. 00 коп., 17.04.2019 року - 1516 грн. 15 коп. Станом на 30.04.2019 рік зупинення нарахування відсотків та фіксація заборгованості згідно додаткової угоди №1 до договору позики №692114 від 06.01.2019 року не відбулося. На момент складання відзиву на позов, відсотки за договором позики №692114 віл 06.01.2019 року продовжують нараховуватися, що є фактом не виконання позивачем умов договору. Всі наступні спроби зв`язку з представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» для з`ясування причин не зупинення нарахування відсотків та фіксація заборгованості були марними. Також вказує, що згідно з Законом України «Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.05.2014 №1275-VII, а саме до п. 15 ст. 14 Закону: військовослужбовцям з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховується. Тобто, військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед фінансовими установами, а також проценти за користуванням кредитом не нараховуються. Також відповідачем було надано додаткові пояснення у справі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, а розгляд справи провести без її участі. В судовому засіданні відповідач просив відмовити в задоволенні позовної заяви. Вислухавши відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п. 12 вищевказаної статті даного закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Судом встановлено, що відповідач у даній справі є військовослужбовцем, що підтверджується довідкою від 12.11.2019 року № 867; посвідченням Серії [NUMBER] від 16.10.2018 року (а.с. 88-90). Також судом встановлено, що 06 січня 2019 року відповідач оформив заявку для дотримання позики, шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення, що підтверджується роздруківкою заявки відповідача з офіційного веб-сайту позивача (а.с. 29-35). На підставі заповненої відповідачем заявки між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики в електронній формі №692114 від 06.01.2019 року (а.с.36-45). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з п. 1.4 договору позики, договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позивальником та діє до повного виконання позивальником своїх зобов`язань за договором. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4 договору позики через оператора послуг платіжної інфраструктури Platon на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, що зазначена в договорі позики, а саме - 3200 грн. 00 коп, що підтверджується повідомленням від 19.08.2019 року ТОВ «Платежі Онлайн» (а.с. 47). Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач станом на 19.08.2019 року має заборгованість у розмірі 21937 грн. 25 коп. яка складається з наступного: 3200 грн. 00 коп. - основний борг; 10042 грн. 85 коп. - заборгованість по відсоткам; 8694 грн. 40 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач у своєму відзиві вказує, що 30.03.2019 року між ним та позивачем у справі було укладено Додаткову угоду № 1 до договору позики № 6921114 від 06.01.2019 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди зупинити нарахування відсотків та зафіксувати заборгованість станом на 30.03.2019 року в сумі 6064 грн. 60 коп. та здійснити погашення заборгованості згідно з наступного графіку: 17.04.2019 року - 1516.15; 17.05.2019 року - 1516.15; 17.06.2019 року - 1516.15; 17.07.2019 року - 1516.15, на підтвердження чого надану копію даної додаткової угоди (а.с. 80). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 03 березня 2020 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська було постановлено ухвалу про витребування доказів у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 39952398, місцезнаходження: 03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, буд. 48, наступну інформацію: - чи дійсно між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та [PERSON] 30.03.2019 року було укладено додаткову угоду № 1 до договору позики № 692114 від 06.01.2019 року в електронному вигляді; - якщо вищевказану угоду було укладено, то надати докази укладання даної додаткової угоди (а.с. 120). Вищевказану ухвалу було отримано позивачем 05.04.2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням на аркуші справи 124. Отже, суд доходить висновку, що дану додаткову угоду було укладено, а доказів зворотного, в порядку § 1 Глави 5 Розділу 1 чинного ЦПК України, суду не представлено. Крім цього, відповідачем у справі надано копії дублікатів квитанцій: № 243166714 від 30.03.2019 року на суму 3000 грн. 00 коп.; № 264946966 від 17.04.2019 року на суму 1516 грн. 15 коп. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. У листі Верховного Суду від 13.07.2018 року № 60-1543/0/2-18 зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 N 303/2014 "Про часткову мобілізацію" (Указ N 303/2014). Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Таким чином, позивач не повинен був нараховувати відповідачеві відсотки за користування кредитними коштами, оскільки відповідачем листом від 11.10.2019 року було повідомлено позивача проте, що відповідач є військовослужбовцем. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed