Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У березні місяці 2007 року [PERSON] звернулася із позовом до Державного підприємства «Львівугілля» шахта № 2 «Червоноградська» та Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві у місті Червонограді з вимогами про відшкодування шкоди у зв'язку з ушкодження здоров'я. В процесі судового розгляду позивачем неодноразово уточнювалися позовні вимоги. В останній редакції клопотання про уточнення позовних вимог від 29.09.2014р., яке заявлене представником позивача де просили: - встановити розмір страхових виплати з 01.03.2014 року у сумі 2062, 23 грн. до зміни обставин, що тягнуть за собою перерахунок; - стягнути з Державного підприємства «Львівугілля» шахти № 2 «Червоноградська» у користь [PERSON] страхову виплату з відшкодування шкоди за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року у сумі 9904, 76 грн.; - стягнути з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та Державного підприємства «Львівугілля» шахти № 2 «Червоноградська» професійних захворювань у м. Червонограді Львівської області у користь [PERSON] недоплачених страхових сум за період з 05.07.2002 року по 01.03.2014 року у сумі 92 206, 67 грн. В обгрунтування позову вказували, що 16.05.1996 року висновком МСЕК №537/3 позивачу було вперше встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності. Наказом №41 від 29.01.1997 року відповідачем позивачу Державним підприємством «Львівугілля» шахта № 2 «Червоноградська» добровільно розпочато виплату по відшкодуванню шкоди, яку встановлено щомісячно у сумі 60 грн. 81 коп. При визначені щомісячного розміру відшкодування шкоди, відповідачем було визначено середній місячний заробіток із розрахунку за три місяці роботи позивача, а саме квітень, травень, червень 1994 року, який складав, 243 грн. 24 коп., що на думку позивача є невірним. При визначенні середньомісячного заробітку, відповідачем було взято неповні місяці роботи, зокрема, із довідки від 11.03.2014 рік «про заробітну плату за 1994 рік по професії роздавальника ВМ» вбачається, що за квітень із 21-го планового виходу, позивач здійснила фактично 10, за травень взагалі не здійснювала виходів, за червень із 22-х виходів - фактично здійснила 12, що не відповідає Правилам відшкодування шкоди власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків №472 від 23.06.1993 року (далі - Правила). Згідно п. п.22, 23 Правил «середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. (Абзац перший пункту 22 в редакції Постанови КМ N 492 18.07.94). Якщо працівнику встановлено професійне захворювання після переходу (звільнення) його з роботи, з якою пов'язане це ушкодження здоров'я, то середній заробіток береться за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці до часу переходу (звільнення) з цієї роботи. (Абзац другий пункту 22 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 492 від 18.07.94). У тому разі, коли потерпілий працював менше 12 календарних місяців, середньомісячний заробіток визначається шляхом ділення загальної суми за календарні місяці роботи на число цих місяців. Якщо працівник пропрацював менше одного календарного місяця, то заробіток за весь відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на число робочих днів за місяць, обчислене в середньому за рік (25,4 - при шестиденному робочому тижні та 21,2 - при п'ятиденному робочому тижні). Середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з рахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства. (Абзац п'ятий пункту 22 в редакції Постанов КМ N 492 від 18.07.94, N 1100 від. 03.10.97). Види оплати праці, що враховуються при обчисленні середньомісячного заробітку, визначаються відповідно до чинного законодавства про пенсійне забезпечення». Відповідно до ст.66 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» «до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу)». З врахуванням вищезазначених нормативних актів, середньомісячна заробітна плата позивача має розраховуватися за три останні повні робочі місяці. З довідки від 11.03.2014 року «про заробітну плату за 1993 рік по професії роздавальника ВМ» вбачається, що такими місяцями є червень, липень, жовтень. Середній заробіток за повні три місяці роботи має становити 292.10 грн., а з врахуванням 25% втрати працездатності відшкодування має складати 292, 10 грн. х 0.25 = 73, 03 грн. Таким чином, середня заробітна плата позивача із якої має застосовуватися підвищена тарифна ставка, що була встановлена відповідачем з 01.03.2000 року у розмірі 1,57 (збільшилася у порівняні із тарифною ставкою на момент вирахування середньої заробітної плати у 3,508 (розрахунок 1,57 тарифна ставка станом на 01.03.2000 року : 0,44745 тарифна ставка станом на 01.09.1995 року, яка бралася для розрахунку середньої заробітної плати), на думку позивача становить 73, 03 грн., а не 60, 81 грн. Крім того вказує на те, що у неї виникло право на отримання страхової виплати з відшкодування шкоди за період з 29.04.1999 року по 25.02.2003 року, так як відповідно до рішення МСЕК (акт №002826 серії ЛВА №2) від 11.11.2009 року, позивачу підтверджено і зараховано 25% втрати працездатності за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року Рішенням апеляційного суду Львівської області від 07.10.2013 року у справі №2/385/11 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Львівугілля» шахта № 2 «Червоноградська» та Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві у місті Червонограді, яким встановлено, оскільки документи по виплаті позивачеві страхових сум (відшкодування шкоди) були передані підприємством до Фонду 25.02.2003 року, тобто після закінчення спірного періоду, а тому обов'язок по відшкодуванню позивачеві шкоди за втрату професійної працездатності внаслідок отриманого професійного захворювання, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року лежить на підприємстві. Окрім цього, вважає, що відповідачами має бути виплачено різницю між отриманими страховими виплатами та тими які її належать з врахуванням невірно визначених шахтою розрахунків за період з 05.07.2002 року по 01.03.2014 року у сумі 92 206, 67 грн. Представник відповідача шахти Слєсаренко В.М. проти задоволення позову заперечив. В обгрунтування заперечень посилається на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, а також на безпідставність позовних вимог. Зокрема, вказує на те, що шахтою було вірно визначено середній заробіток, який брався за 3 повних робочих місяці позивача перед його ушкодженням здоров'я, а саме за червень, травень і квітень 1994р. по двох професіях і тому щомісячний розмір відшкодування становив у сумі 60, 81 грн. При цьому в обгрунтування вказаного посилався на п.23 Правил, роз'яснення Міністерства праці та соціальної політики України від 09.12.1996р. №4145, від 12.09.1996р. №22-5779/22. А відтак, на думку відповідача при вирахуванні щомісячного розміру відшкодування за період встановлення тимчасової втрати професійної працездатності з 29.04.1999р. по 05.07.2002р. та недоплачених страхових сум з 05.07.2002р. по 01.03.2014р. необхідно виходити із розміру відшкодування у сумі 60, 81 грн. Крім цього вказує на те, що позивачем у розрахунку розміру відшкодування за період з 29.04.1999р. по 05.07.2002р. невірно було взято коефіцієнт 3, 508 (1,57 : 0,44745). В обгрунтування посилається на роз'яснення головного спеціаліста відділу контролю за додержанням законодавства по соціальному захисту потерпілих Данилової І. (газета Праця і зарплата №3/139 за лютий 1998р.) госпрозрахункові підприємства встановлюють коефіцієнти перерахунку відшкодування шкоди виходячи із фінансових можливостей, самостійно визначають коефіцієнт зростання тарифних ставок та терміни його запровадження. Там де коефіцієнт визначив Кабінет Міністрів України то визначають у розрахунку з цього коефіцієнта. У даному випадку коефіцієнт по професії визначило саме підприємство та встановила його у розмірі 1,474 по даній професії. В обгрунтування вказує на те, що по шахті після упорядкування зарплати з 01.08.1996р. не збільшувалася тарифна ставка, а збільшувалась частка тарифної ставки і зменшились інші виплати по зарплаті: премії, виплати за нічні часи, винагороди за вислугу років, надбавки та інші виплати без збільшення зарплати згідно наказу Міністра вугільної промисловості України від 04.03.1996р. №72. А за лютий місяць 2000 року була встановлена годинна тарифна ставка підземного роздавальника вибухових матеріалів ІІ розряду 1,065 і за березень 2000 року встановлена годинна тарифна ставка підземного роздавальника вибухових матеріалів ІІ розряду 1,57, тому коефіцієнт росту тарифної ставки з 01.03.2000р. становив 1,474. Годинна тарифна ставка 1,57 грн. була встановлена згідно наказу Міністра вугільної промисловості України від 17.08.1998р. №351, який був застосований шахтою пізніше. При цьому, вважає, що позивачу була невиплачена сума за період з 29.04.1999р. по 05.07.2002р. у розмірі 1722, 31 грн. у розрахунку з коефіцієнта 1,474. В обгрунтування заперечень інших позовних вимог вказує на те, що позивачу було вірно розраховано розмір відшкодування шкоди із посиланням на судову практику інших судів та Верховного Суду України у частині застосування строку позовної давності. Представник відповідача відділення фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві у місті Червонограді проти задоволення позову заперечила із підстав пропуску строку позовної давності. Додатково пояснила, що роботодавець не повинен був перераховувати заробітну платну з врахуванням росту коефіцієнту тарифних ставок на 2,369 з вересня 1996р. Оскільки згідно Указу Президента України від 09.01.1996р. №41/96 «Про додаткові заходи матеріального та морального заохочення працівників вугільної промисловості», наказу Міністерства вугільної промисловості від 04.03.1996р №72 відбулося впорядкування заробітної плати без зміни її загального розміру у вугільній промисловості з метою збільшення частки тарифних ставок (посадових окладів) у середньомісячній зарплаті без збільшення розміру середньої заробітної плати в межах фонду споживання за рахунок здешевлення харчування, зміни порядку оплати за нормативний час перебування у шахті, встановлення граничних розмірів надбавок, доплат, премій і винагород. А тому за час з 01.08.1996р. по 01.03.2000р. було впорядкування заробітної плати, а не збільшення тарифних ставок на підприємстві. Крім цього вказує, що відділення фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві у місті Червонограді було продовжено позивачу виплату щомісячного відшкодування на підставі довідки виданої роботодавцем, а тому відділення не несе відповідальності за вказаний роботодавцем розмір відшкодування шкоди. А також те, що у разі встановлення невірного визначення та перерахування роботодавцем відшкодування шкоди, кошти підлягали б стягненню за час, що не перевищує трьох років, як це передбачено абз.5 п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних спав за позовами про відшкодування шкоди». Заслухавши пояснення позивача та її представників, представників відповідачів, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку про часткове задоволення позову враховуючи наступне. Судом встановлено, що 16.05.1996 року висновком МСЕК №537/3 позивачу було вперше встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності (а. с.19). Наказом №41 від 29.01.1997 року відповідачем позивачу Державним підприємством «Львівугілля» шахта № 2 «Червоноградська» добровільно розпочато виплату по відшкодуванню шкоди, яку встановлено щомісячно у сумі 60 грн. 81 коп. При визначені щомісячного розміру відшкодування шкоди, відповідачем було визначено середній місячний заробіток із розрахунку за три місяці роботи позивача, а саме квітень, травень, червень 1994 року, який складав, 243 грн. 24 коп. (а. с.12). Рішенням МСЕК (акт №002826 серії ЛВА №2) від 11.11.2009 року, [PERSON] підтверджено і зараховано 25% втрати працездатності за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року (а. с.45). Рішенням апеляційного суду Львівської області від 07.10.2013 року у справі №2/385/11 за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Львівугілля» шахта № 2 «Червоноградська» та Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві у місті Червонограді встановлено, оскільки документи по виплаті позивачеві страхових сум (відшкодування шкоди) були передані підприємством до Фонду 25.02.2003 року, тобто після закінчення спірного періоду, а тому обов'язок по відшкодуванню позивачеві шкоди за втрату професійної працездатності внаслідок отриманого професійного захворювання, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року лежить на підприємстві (а. с.177-178). Таким чином у позивача виникло право на отримання відшкодування за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року. Суд, вважає, що вимога про стягнення з Державного підприємства «Львівугілля» шахта № 2 «Червоноградська» за вказаний період підлягає задоволенню лише у розмірі 8151, 28 грн. При цьому, суд при визначенні вказаної суми виходив із середньої заробітної плати перебування позивача на посаді роздавальника вибухових матеріалів за три повні місяці роботи перед ушкодженням здоров'я, а саме червень, липень, жовтень 1993 року із врахуванням ступеня втрати працездатності 25%. Щомісячний розмір відшкодування з 24.04.1999р. по 01.03.2000р. становить 73.02 грн. (292, 10 грн. х 0,25). За період з 24.04.199р. по 01.03.2000р. (10 місяців 7 днів) виплати по відшкодуванню шкоди становить 747, 23 грн. (73,02 х 10 місяців 7 днів). З 01.03.2000р. тарифна ставка роздавальника вибухових матеріалів по відношенню до тарифної ставки, яка діяла з 01.09.1995р. по 01.03.2000р. становить 3.508 (1.57 : 0.44745). Середній місячний заробіток скоригований на коефіцієнт росту тарифної ставки 01.03.2000р. проти тарифної ставки вересня 1995р. становить 1024 грн. (292,10 грн. х 3.508). Тому щомісячне відшкодування шкоди мало становити 256 грн. (1024 х 0.25). За період з 01.03.2000р. по 01.03.2002р. (24 місяці) виплати мали становити 6144 грн. (256 грн. х 24). Оскільки з 01.03.2002р. зросла заробітна плата по економіці в Україні в 1.193 рази, то місячне відшкодування мало становити з 01.03.2002р. 305,44 грн. (256 х 1.193). За весь період з 01.03.2002р. по 05.07.2002р. (4 місяці 4 дні) виплати мали становити 1261, 05 грн. Таким чином за період з 24.04.1999р. по 05.07.2002р. Державне підприємства «Львівугілля» шахта № 2 «Червоноградська» має виплатити позивачу 8151, 28 грн. (747, 23 + 6144 + 1261, 05) Згідно п. п.22, 23 Правил «середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку (або відповідної його частини) визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності. (Абзац перший пункту 22 в редакції Постанови КМ N 492 18.07.94). Якщо працівнику встановлено професійне захворювання після переходу (звільнення) його з роботи, з якою пов'язане це ушкодження здоров'я, то середній заробіток береться за 12 або за бажанням потерпілого за останні повні 3 календарні місяці до часу переходу (звільнення) з цієї роботи. (Абзац другий пункту 22 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 492 від 18.07.94). У тому разі, коли потерпілий працював менше 12 календарних місяців, середньомісячний заробіток визначається шляхом ділення загальної суми за календарні місяці роботи на число цих місяців. Якщо працівник пропрацював менше одного календарного місяця, то заробіток за весь відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на число робочих днів за місяць, обчислене в середньому за рік (25,4 - при шестиденному робочому тижні та 21,2 - при п'ятиденному робочому тижні). Середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з рахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства. (Абзац п'ятий пункту 22 в редакції Постанов КМ N 492 від 18.07.94, N 1100 від. 03.10.97). Види оплати праці, що враховуються при обчисленні середньомісячного заробітку, визначаються відповідно до чинного законодавства про пенсійне забезпечення. Відповідно до ст.66 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до ЗУ "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу). З врахуванням вищезазначених нормативних актів, середньомісячна заробітна плата позивача має розраховуватися за три останні повні робочі місяці. З довідки від 11.03.2014 року «про заробітну плату за 1993 рік по професії роздавальника ВМ» вбачається, що такими місяцями є червень, липень, жовтень (а. с.182). Заробітна плата за червень 1993 року становить 196, 92 грн. (2.23449 зарплата + 0.1157 вислуги за 2 квартал (0.34710:3) х 83.79 коефіцієнт росту тарифної ставки визначено діленням тарифної ставки вересня 1995 року на коефіцієнт червня 1993 року (44745:534). Заробітна плата за липень 1993 року становить 190, 48 грн. (2.10429 зарплата + 0.1690 1/3 річної вислуги за 3 квартал (0.34710:3) х 83.79 коефіцієнт росту тарифної ставки визначено діленням тарифної ставки вересня 1995 року на коефіцієнт червня 1993 року (44745:534). Заробітна плата за жовтень 1993 року становить 448, 92 грн. (6.83617 зарплата + 1.68672 1/3 річної вислуги за 4 квартал х 57.365 коефіцієнт росту тарифної ставки вересня 1995 року щодо тарифної ставки вересня 1993 року. Середній заробіток позивача за повні три місяці роботи червень, липень, жовтень 1993 року становить 292.10 грн. ((196, 92 грн. + 190, 48 грн. + 448, 92 грн. ) : 3). А 25% втрати працездатності становитиме 292, 10 грн. х 0.25 = 73, 03 грн. Посилання представника відповідача Слєсаренка В.М. на роз'яснення головного спеціаліста відділу контролю за додержанням законодавства по соціальному захисту потерпілих Данилової І. (газета Праця і зарплата №3/139 за лютий 1998р.), що середня заробітна плата має обчислюватися по двох професіях за період за червень, травень і квітень 1994р., оскільки позивачу ступень непрацездатності було встановлено по всіх професіях, не ґрунтується на законі. Позивач повні місяці у червні, травні, квітні 1994 року по одній професії роздавальника вибухових матеріалів не працювала (а. с.183). Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Крім цього, суд вважає необґрунтованим посилання представника відповідача на Указ Президента України від 09.01.1996р. №41/96 «Про додаткові заходи матеріального та морального заохочення працівників вугільної промисловості», наказ Міністерства вугільної промисловості від 04.03.1996р №72, що за час з 01.08.1996р. по 01.03.2000р. як ту обставину, що коефіцієнт 2,39 застосовувати не можна, так як було впорядкування заробітної плати, а не збільшення тарифних ставок на підприємстві. За даний період позивач не просить здійснити перерахунок. Посилання представників відповідачів на те, що позивач пропустила строк позовної давності, оскільки позов пред'явлено 09.03.2007 року, а відшкодувати шкоду просить за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року не відповідає обставинам справи. Відповідно до ст. ст. 71, 74, 75 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, згідно яких загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. У позивача виникло право на пред'явлення позову про стягнення страхової виплати з відшкодування шкоди за вказаний період з моменту винесення рішення апеляційним судом Львівської області від 07.10.2013 року, оскільки даним рішенням залишено без змін рішення Радехівського районного суду від 27.11.2012 року у тій частині, що за [PERSON] визнано 25% втрати професійної працездатності за період такої її фактичної втрати з 29.04.1999 року по 25.02.2003 року відповідно до акту огляду Львівського обласного Центру медико-соціальної експертизи від 11.11.2009 року. І лише з моменту набрання рішенням законної сили, 07.10.2013 року у позивача виникло право на пред'явлення вимоги про відшкодування страхової виплати за період з 29.04.1999 року по 05.07.2002 року. Крім цього, судом перевірено правильність проведення розрахунку страхових виплат по фонду з 05.07.2002р. по 01.03.2014р., що наданий представником позивача до клопотання про уточнення позовних вимог та які підлягають стягненню з Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві у місті Червонограді у сумі 92 206, 67 грн. (а.с. 84). У частині задоволення позову про встановлення [PERSON] щомісячного розміру страхових виплати з 01.03.2014 року у сумі 2062, 23 грн. до зміни обставин, що тягнуть за собою перерахунок слід відмовити, оскільки у матеріалах справи відсутні відомості, що позивач зверталася до Виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань на виробництві у місті Червонограді з вимогою про проведення перерахунку страхової виплати і у такій їй було відмовлено. Оскільки позивачу не було відмовлено у проведенні перерахунку страхової виплати, а тому заявлення такої вимоги є передчасним. Крім цього, позивачем було невірно обрано спосіб захисту порушеного права, так як такого способу захисту не передбачено вимогами ч.2 ст.16 ЦК України.

Outcome: approved