Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором від 11.10.2007 року, яка виникла станом на 02.04.2015 року, в розмірі 546593,09 грн, з яких: 79318,02 грн - заборгованість за кредитом; 81434,95 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 7702,10 грн - заборгованість з комісії за користування кредитом; 351871,68 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказував на те, що відповідно до вищевказаного кредитного договору, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 78593,00 грн. на термін до 10.10.2014 року, а відповідач зобов»язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені в кредитному договорі, але зобов»язання відповідач не виконав, у зв»язку з чим виникла заборгованість у вищевказаному розмірі. Позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3654,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що він оформив кредит для купівлі автомобіля, але на цьому автомобілі їздив не він, а інша людина за довіреністю - [PERSON], місцезнаходження якої він зараз не знає, цей чоловік користувався автомобілем та здійснював сплату коштів за кредитом біля трьох місяців, але під час користування автомобіль згорів і [PERSON] припинив здійснювати виплату коштів на погашення кредиту. Відповідач зазначив, що автомобіль, який згорів зберігався на стоянці, його забрали представники страхової компанії, але будь якого акта опису щодо даного автомобіля, йому надано не було. У зв'язку з викладеним, відповідач визнає позов в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 79 318,02 грн. в іншій частині позов не визнає. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 11.10.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.15), та відповідачем був укладений кредитний договір № DO1DАN90940119 (а.с.6-10). Відповідно до умов вищевказаного договору банк надав відповідачу кредитні кошти на строк з 11.10.2007 по 10.10.2014 року включно, у вигляді неповновлюваної лінії (кредит) у розмірі 106502.00 грн. на наступні цілі: 72400,00 грн. на купівлю автомобіля; 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № DO1DАN90940119 від 11.10.2007 року, договором особистого страхування № DO1DLK90940119 від 11.10.2007 року на строк до 10.10.2008 року у сумі 3987,00 грн. на сплату винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2172,00 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3,.2.2.7 даного договору у розмірі 27909,00 грн.. Відповідно до п.7.2 кредитного договору, для виконання договору банком був відкритий позичальнику рахунок № [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості. Позичальник доручив банку перерахувати кредитні кошти в сумі: 72400,00 грн. на поточний рахунок автосалону Авто приват, 2172,00грн. - комісію банку на рахунок в ПриватБанку, 2987,00 грн. - на сплату страхових платежів на поточний рахунок страхової компанії ЗАО Страховая компанія «Інгосстрах», 34,00 грн. - на сплату за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Відповідач, згідно умов даного договору, зобов»язаний був: погасити кредит в установлені договором строки, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 1,43% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом сплатити щомісячну винагороду у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту сплатити винагороду за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору. Погашати кредит відповідач зобов»язався щомісячними платежами в розмірі 1734,28 грн. в період з «11» по «15» число кожного місяця (п.7.1 договору). Відповідно до п.7.4 кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов»язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не мешьше 1 гривні. Відповідно до п. 4.3. умов кредитного договору № DO1DAN90940119 від 11.10.2007 року при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язаннь, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 календарних днів, позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250,00 гривень плюс 5,00 % від суми позову. Позивачем були виконані умови кредитного договору від 11.10.2007 року, що підтверджується копією меморіального ордеру № 7101180038 від 11.10.2007 року. Відповідач же взятих на себе зобов»язань за кредитним договором не виконав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу ст.526 ЦК України, відповідач зобов'язаний виконувати зобов'язання належним чином відповідно до умов Договору та вимогЦК України. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова відповідача від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки на умовах встановлених договором. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. За умовами договору № DO1DAN90940119 від 11.10.2007 року, останнє щомісячне погашення платежу відповідач повинен був зробити у строк до 10.10.2014 року включно. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.3-5), [PERSON] припинив належним чином виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, процентів за користування кредитом та винагороди в лютому місяці 2008 року і з цього часу у нього утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 02.04.2015 року становить 546593,09 грн., з яких: 79 318,02 грн. - заборгованість за кредитом; 81 343,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 7 702,10 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 351 871,68 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором; 250,00 - штраф (фіксована частина), 26 016,34 - штраф (процентна складова). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути наступні суми: 79 318,02 грн. - заборгованість за кредитом, 81 434,95 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 7 702,10 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Що стосується вимог щодо стягнення неустойки в розмірі 351871,68 грн, то суд, згідно ч.3 ст.551 ЦК України, вважає за можливе і необхідне зменшити розмір неустойки до 168455,07 грн.. При зменшенні розміру неустойки судом враховано: ступінь виконання зобов'язань боржником; значне перевищення розміру неустойки, яка згідно розрахунку позивача становить 351871,68 грн., розміру боргу, який становить 168455,07 грн. При цьому судом прийнято до уваги п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Отже, з урахуванням засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, сума заявленої неустойки має бути зменшена і підлягає стягненню в розмірі 168455,07 гривень, що дорівнює сумі заборгованості по кредиту. Що стосується нарахування штрафів в розмірі 250,00 грн. та 26016,34 грн., то суд не погоджується з нарахуванням позивачем штрафів на суму заборгованості, враховуючи наступне. Пунктом п.4.3. кредитного договору передбачено нарахування штрафу, зокрема, в розмірі 5 % від суми невиконаного зобов'язання. Позивачем нараховано даний штраф, в тому числі, й на пеню, що є неприпустимим, оскільки за змістом статті 549 ЦК України, штраф та пеня є різновидом неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Суд звертає увагу на те, що за порушення позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем одночасно нараховано пеню та штрафи. Отже, позивач просить застосувати до боржника подвійну цивільно - правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (порушення позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором), що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів за порушення грошових зобов'язань. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд вважає, що [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно [PERSON] не провів розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору № DO1DAN90940119 від 11.10.2007 року в розмірі 336 910,14 грн., з яких: 79 318,02 грн. - заборгованість за кредитом, 81 434,95 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 7 702,10 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 168 455,07 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів в розмірі 250,00 - штраф (фіксована частина), 26 016,34 - штраф (процентна складова), суд вважає необхідним відмовити, оскільки такі вимоги є необґрунтованими, з підстав, що були викладені вище. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Пункт 39 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачає, що у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. Враховуючи вищевикладене, понесені судові витрати позивачеві в розмірі 3654,00 грн. - судовий збір, слід стягнути в повному обсязі, сплата яких підтверджується доданими до матеріалів справи платіжним дорученням (а.с.16).

Outcome: partial