Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У травні 2013р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилався на те, що між банком та відповідачем [PERSON] 7 серпня 2008р. був укладений кредитний договір №161/2008, за яким [PERSON] отримав кредит в сумі 75 000 грн. строком на 120 місяців із сплатою 23% річних за користування кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 6 серпня 2018р. В цей же день з іпотекодавцем - майновим поручителем [PERSON] був укладений договір іпотеки, предметом договору є нерухоме майно: житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, надана для обслуговування цього будинку. Позичальник неналежно виконує умови кредитного договору щодо погашення суми кредиту та сплати відсотків, станом на 3.12.2012р. утворилась заборгованість в сумі 89 524,72 грн., у тому числі 25 231,37 грн. прострочена заборгованість за кредитом, 41 875грн. - залишок за кредитом, що підлягає сплаті, 21 107, 49 грн. прострочена заборгованість по відсоткам, 1 310, 86 грн. поточна заборгованість за відсотками. Пунктом 5.2 кредитного договору передбачено сплату пені за порушення зобов'язань по поверненню кредиту та сплати відсотків у розмірі 5% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення. Станом на 3.12.2012р. розмір пені складає 644 628, 32 грн., з урахуванням вимог ч.5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» банк наполягає на сплаті пені в розмірі не більше, ніж 15% від суми кредиту, а саме в сумі 11 250 грн. Таким чином загальна сума заборгованості становить 100 774, 72 грн., яку банк просив стягнути солідарно з обох відповідачів за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. Уточнивши позовні вимоги в ході розгляду справи позивач просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості у розмірі 111 007, 98 грн., у тому числі 30 231, 37 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 36 875,00 грн. - заборгованість за кредитом, що підлягає сплаті, 31 383, 03 грн. - прострочена заборгованість за відсотками, 1 268, 58 грн. - поточна заборгованість за відсотками, 11 250 грн. - сума пені за несвоєчасне виконання зобов'язань по сплаті кредиту. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 23 жовтня 2013 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з обох відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 07 серпня 2008 року у розмірі 111 007 грн. 98 коп., а також судовий збір у розмірі 1007 грн. 74 коп., також, стягнуто солідарно на користь держави судовий збір у сумі 102 грн. 34 коп. У апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на необ'єктивність, необґрунтованість рішення, порушення судом матеріального та процесуального законодавства. Зокрема, зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки первісно позивач просив стягнути заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, але суд вирішив стягнути суму без урахування вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, чим вийшов за межі позовних вимог. Судом не вирішене питання про залучення до справи органу опіки та піклування та не враховано інтереси неповнолітніх дітей, які проживають в будинку, на який звернуто стягнення. Не враховано, що за іпотечним договором вона є іпотекодавцем - майновим поручителем, а солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК України не передбачена. В засіданні апеляційного суду представник позивача Шаповалов М.В. заперечував проти скарги та просив її відхилити, представник відповідача [PERSON] підтримав апеляційну скаргу, апелянт [PERSON] в засідання апеляційного суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача [PERSON], перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати в частині стягнення заборгованості з [PERSON] з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем [PERSON] суд виходив із того, що з відповідачем [PERSON] укладено іпотечний договір, вона є майновим поручителем та згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Однак, з висновком суду про солідарну заборгованість [PERSON] погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального закону. Так, з матеріалів справи вбачається, що між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір № 161/2008 від 07 серпня 2008 року, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 75 000,00 грн. строком на 120 місяців із зобов'язанням сплатити 23% річних за користування кредитом з кінцевим терміном погашення кредиту не пізніше 06 серпня 2018 року. Виконання зобов'язань позичальника за вищевказаним договором було забезпечено договором іпотеки № 42/2008 від 07 серпня 2008 року, укладеним з майновим поручителем [PERSON] Предметом договору виступило нерухоме майно - житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0512 га, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В порушення умов договору, позичальник не виконував належним чином умови кредитного договору щодо погашення суми кредиту та сплати відсотків за кредитом. У зв'язку з цим, станом на 1.11.2013р. виникла заборгованість на суму 111 007, 98 грн., у тому числі 30 231,37 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 36 875,00 - заборгованість за кредитом, що підлягає сплаті, 31 383,03 грн. - прострочена заборгованість по відсоткам, 1 268,58 - поточна заборгованість за відсотками, 11 250,00 грн. - сума пені за неналежне виконання зобов'язань по своєчасній сплаті кредиту. У первісному позові позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні 23.10.2013р. представником позивача було подано клопотання про уточнення позовних вимог, а саме про стягнення суми заборгованості з відповідачів солідарно, без звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд правомірно розглянув справу в межах заявлених позовних вимог та не розглядав питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, стягуючи суму заборгованості за кредитним договором з відповідачів солідарно суд не врахував, що [PERSON] уклала договір іпотеки і тому відповідає перед банком за виконання боржником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором в межах вартості предмета іпотеки. Згідно з ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з іпотечним договором від 7.08.2008р. іпотекодавець, як майновий поручитель боржника, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передала в іпотеку банку на умовах і в порядку, визначених цим договором нерухоме майно, а саме житловий будинок та земельну ділянку. Пунктом 4.3 іпотечного договору визначено право іпотекодержателя задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі. Згідно з роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України "Про заставу", статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена. Отже, [PERSON], як майновий поручитель, не може відповідати солідарно разом з [PERSON], тому рішення в частині солідарного стягнення з неї суми заборгованості слід скасувати та у задоволенні позову до неї слід відмовити. Згідно із пунктами 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Outcome: partial