Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

Служба у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації, як орган опіки та піклування(далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у травні 2019 року до позивача з Рацинської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату Вознесенського району Миколаївської області надійшло повідомлення про учнів [PERSON] та [PERSON] , які фактично залишилися без батьківського піклування. За період навчання дітей з 01.09.2011 по теперішній час відповідач жодного разу не відвідала дітей, не цікавилася їх навчанням, вихованням, не піклувалася їх здоров`ям, фізичним і моральним розвитком, жодним чином не спілкувалася з ними. Умови проживання відповідача та спосіб її життя не створюють умов для реалізації права дітей на належне виховання в сімейних формах виховання, а довготривала відсутність матері у житті неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] призвела до того, що діти не пам`ятають як мати виглядає. Крім цього, відповідач не надає і матеріальної допомоги на утримання своїх дітей у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому 09.10.2019 представник подала на адресу суду заяву, в якій підтримала позов та просила задовольнити його у повному обсязі; розгляд справи просила проводити без її участі. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явилася, при цьому 09.10.2019 подала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, з позовними вимогами згодна; відзив не подала. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] (а. с. 6, 7). Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , згідно з довідками, є учнями Рацинської спеціалізованої загальноосвітньої школи-інтернату з 01.09.2011 і з цього часу їх мати [PERSON] дітей жодного разу не відвідала, також не цікавилася їх навчанням та вихованням ні в листах ні по телефону та не піклувалася їх здоров`ям, фізичним та моральним розвитком (а. с. 9, 10). Відповідно до копії акта обстеження сім`ї [PERSON] від 17.05.2019 вбачається, що проведено обстеження будинку за адресою: [ADDRESS] . Обстеженням встановлено, що будинок складається з трьох кімнат; будинок після пожежі та потребує капітального ремонту; світло у будинку відсутнє, в кімнатах брудно, речі брудні та розкидані по кімнаті, постільна білизна брудна. Продукти харчування у повному обсязі відсутні (а. с. 8). Згідно з довідкою-характеристикою на жительку [ADDRESS] [PERSON] за вказаною адресою вона проживає з 21 травня 2003 року. [PERSON] проживає у приватному будинку померлої бабусі, спадщина не оформлена. За цією адресою зареєстровані її мати, тітка і троє її дітей. [PERSON] народила четверо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . [PERSON] у 2012 році знявся з реєстраційного обліку. [PERSON] за вищевказаною адресою не проживає. [PERSON] і [PERSON] знаходяться у інтернатному закладі. Відповідач [PERSON] у шлюбі не перебуває, проживає зі співмешканцем [PERSON] [PERSON] та [PERSON] ніде не працюють, інколи разом виконують разові роботи по найму у односельців та дачників; вживають спиртні напої; у дворі та в хаті дуже брудно. Протягом дуже тривалого часу [PERSON] вихованням та утриманням дітей не займається та не цікавиться ними. До сільської ради від сусідів та жителів села Сливине надходили усні скарги на поведінку [PERSON] (а. с. 11). Як вбачається з копії характеристики [PERSON] , [INFO] , за період навчання має навчальні досягнення дуже низького рівня, зовсім не засвоїла матеріалу за програмою. [PERSON] на всіх уроках працює за індивідуально складеним планом: засвоїла не всі букви, часто їх забуває та плутає, ледь зливає деякі склади, читати не може, не дає відповіді на запитання, декламувати на пам`ять легкі вислови не може; мова бідна, словниковий запас обмежений. На уроках математики учениця не знає відповідності числа кількості предметів, не засвоїла складу чисел, не пов`язує приклади в межах 5, не доступні звичайні математичні терміни, завжди потребує допомоги вчителя. Дівчина повільна у своїх діях, свої обов`язки і доручення намагається виконувати, але в неї не завжди виходить; часто проявляє впертість, агресивність, грубість до старших і однокласників; не завжди слідкує за своїм зовнішнім виглядом, потрібен контроль; участі у позакласних заходах не бере. За період навчання ученицю не відвідували батьки, жодного разу не телефонували, не цікавилися її життям, не підтримували з нею стосунків (а. с. 12). Відповідно до характеристики учня [PERSON] , 2004 року народження, він навчається у Рацинській спеціальній школі-інтернаті з 01.09.2011 року, де зарекомендував себе як нестаранний та неуважний учень з дуже низьким інтелектом - програмовий матеріал 6 класу не засвоїв. Хлопець знає декілька букв, але читати не вміє, не пише диктанти; має дуже слабку пам`ять, словниковий запас обмежений; потребує постійної уваги, індивідуального підходу; логічне мислення відсутнє, поглиблена розумова відсталість. Учень спокійний, мало розмовляє, частіше грається сам, тримається осторонь від учнів класу; любить працювати, але у зв`язку зі слабкою пам`яттю, потребує постійних нагадувань щодо виконання доручень; відвідує заняття з психологом. Батьки жодного разу не поцікавилися життям сина, не виконують своїх батьківських обов`язків (а. с. 13). З довідки від 23 травня 2019 року вбачається, що під час дослідження внутрішньо-сімейних відносин в сім`ї учнів Рацинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , встановлено, що [PERSON] - любить свою сестру [PERSON] , потребує від неї більше уваги, ніж вона могла би йому надати. [PERSON] описує як добру, красиву жінку, яка іноді купувала цукерки. За довгий час відсутнього контакту з мамою забув як вона виглядає, але має велике бажання побачитися з нею, обійняти її, чимось пригостити, можливо допомогти. Хлопчик має низький рівень інтелектуально-мнестичних функцій, контакт формальний, діє часто імпульсивно, не радячись з дорослим. Рішення неадекватні, нецілеспрямовані, пов`язані з виконанням тільки власних потреб та бажань. [PERSON] - дещо відсторонюється від контакту з братом [PERSON] та пояснює, що втомилася від опіки над ним. Мама для дівчинки значуща особа, але є багато образ, непорозумінь щодо маминої поведінки відносно неї та [PERSON] , а саме: довготривала відсутність будь-якого контакту з дітьми, не прийняття участі в житті, байдужість до бажань та мрій дітей. [PERSON] з великим бажанням хотіла б проживати з мамою, хоча навіть уявити не може як вона виглядає, про що дуже шкодує. Рідко дозволяє говорити з нею на тему «Я і моя сім`я» - ця тема є для неї травмуючою; дівчинка відсторонюється, замикається, плаче. Дівчина має знижений рівень інтелектуально-мнестичних функцій, не проявляє активності у суспільному житті, але просто доручення виконує; як правило, у вчинках, керується міркуваннями власної вигоди, прагне спілкуватися з обмеженим колом людей. [PERSON] та [PERSON] постійно потребують допомоги від дорослих, як в побуті, так і в формуванні особистих взаємовідносин між собою та оточуючими людьми. Обоє люблять та поважають старшого брата [PERSON] та завжди з нетерпінням чекають, хоч рідких, але теплих зустрічей. Після закінчення школи планують проживати разом з мамою, вести спільне домогосподарство. Восени діти декілька хвилин спілкувалися по телефону з матір`ю, за ініціативи брата [PERSON] - були задоволені та мали позитивний сплеск емоцій. Діти пробачають матері таку поведінку відносно них та виправдовують її уявними для них причинами (а. с. 14). Відповідно до висновку від 16 липня 2019 року Служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] по відношенню до її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] (а. с. 15). Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 за № 789-XII) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст. 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 вказаної статті СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з положеннями ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною. Суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Відповідно до ч. ч. 1- 5 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. У пунктах 15, 16, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] та не виконує батьківський обов`язок по відношенню до них, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання, матеріальне забезпечення, дітей не відвідує, маючи можливість проводити час з ними не використовує такої можливості, виховним процесом не цікавиться, предметами першої необхідності та одягом не забезпечує, своєю поведінкою демонструє незацікавленість у возз`єднанні сім`ї, тому суд, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Крім цього, відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. У пункті 17 в абзаці 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, при цьому, обставини, які б унеможливлювали виконання обов`язку відповідачем по утриманню дітей за станом здоров`я або за іншими обставинами відсутні. Отже, відповідач як мати дітей зобов`язана надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, а отже позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім цього, суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

Outcome: approved