Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].), третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України у місті Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. 26.02.1994 вона уклала шлюб з відповідачем, який рішенням суду від 17.09.2014 було розірвано. Протягом останніх трьох років відповідач проживає окремо, а 12.11.2013 отримав вид на проживання в Російській Федерації. З огляду на те, що відповідач зареєстрований у квартирі позивача, проте, протягом тривалого часу не проживає за адресою реєстрації, [PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно якого просить ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання, яке відбулося 01.04.2014, позивач не з'явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, проте, подала через канцелярію суду заяву, відповідно якої просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання, яке відбулося 01.04.2014, не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним, про причини неявки в суд не повідомив. Заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання, яке відбулося 01.04.2014, не з'явився, направив на адресу суду заяву, відповідно якої просить слухати справу у відсутність третьої особи. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 21.07.1993 та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.01.2006. 26.02.1994 між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, про що зроблено актовий запис №275. Як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.09.2014, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Як вбачається зі змісту позовної заяви про розірвання шлюбу, поданої відповідачем, [PERSON] мотивує свої вимоги тим, що шлюб існує формально, оскільки більше 2-х років він проживає в Росії і планує залишатися там. Згідно Довідки Форми №3 від 07.11.2014, виданої КП "Керуюча дирекція Шевченківського району", у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач, відповідач та їх син [PERSON] Відповідно до положень ст. 163 Житлового кодексу Української РСР (далі по тексту - ЖК України), у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою ст. 71 цього Кодексу. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі не проживає в [ADDRESS] Згідно роз'яснень, які містяться в абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 року № 2 (із змінами і доповненнями), у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. З огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не проживає в [ADDRESS] понад шість місяців та не є її наймачем або членом його сім`ї.

Outcome: approved