Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути їй, як власнику нерухомого майна, перешкоди у користуванні 1/2 частини житлової площі домоволодіння [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування цією часткою домоволодіння та зняття останнього з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власницею 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. У вказаному домоволодінні зареєстровані відповідач, який приходиться їй онуком, та брат [PERSON], за яким вона здійснює постійний догляд, оскільки останній є інвалідом. У 2006 році [PERSON] був зареєстрований у домоволодінні, що належить позивачу на праві власності. З 2010 року, [PERSON] одружився та забравши всі свої особисті речі, перейшов мешкати до своєї дружини. Позивач просить позов задовольнити, оскільки у спірному помешканні відповідач не мешкає, обов'язки як член сім'ї власника домоволодіння не виконує, його реєстрація, чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, перешкоджає оформити субсидію та сплата житлово-комунальних нарахувань на ім'я відповідача, є обтяжуючим фактором. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові. Відповідач у судове засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Представник третьої особи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить прийняти рішення згідно чинного законодавства. Третя особа [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просить вимоги [PERSON] задовольнити. Заслухавши позивача, допитавши свідка, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно копій витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9-10), [PERSON] є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою значаться зареєстрованими [PERSON], який приходиться позивачу онуком та [PERSON] - брат позивача, що підтверджено довідкою про склад сім'ї, видана головою квартального комітету № 31 (а.с. 12). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею. Незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, ч. 1 ст. 317 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до п. 14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб від 16 січня 2003 року, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням чи права власності на квартиру, особа знімається з реєстраційного обліку. Як вбачається з матеріалів справи, позивач будучи власником 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS], не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним їй на праві власності майно, у зв'язку з реєстрацією відповідача у спірній квартирі. Як встановлено у судовому засіданні та не спростовано відповідачем, реєстрація відповідача у спірному помешканні тягне нарахування комунальних платежів, які позивач будучи пенсіонером та маючи на утриманні брата - інваліда, не в змозі сплачувати, крім цього, реєстрація відповідача їй перешкоджає оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Як вбачається з акту, який міститься в матеріалах справи (а.с. 11), сусіди позивача підтверджують факт не проживання [PERSON] у спірному домоволодінні, їх підписи засвідчені головою квартального комітету № 31. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] вказала суду, що позивач є її сусідкою, яка мешкає у будинку [ADDRESS], разом з братом інвалідом [PERSON] та здійснює за ним догляд, оскільки останній є сліпим. [PERSON] є онуком [PERSON], який з 2010 року не проживає з позивачем. Востаннє відповідача бачила у жовтні 2014 року, онук приходив провідав бабусю та за годину пішов. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка і таких доказів суду не надано. Таким чином, фактичні дані свідчать про обрання відповідачем іншого місця постійного проживання, даний факт свідчить про те, що відповідач [PERSON] втратив інтерес до житлової площі як до місця свого проживання. Суду не надано доказів щодо поважності причин немешкання відповідача у домоволодінні [ADDRESS]. Тому, суд, погоджується з доводами позивача, що дії [PERSON] є протиправними та порушують права позивача як власника житлового приміщення. Ґрунтуючись на вищевказаному, аналізуючи зібрані в справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод в користування власністю є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки визнання особи втратившим право користування житловим приміщенням є підставою для зняття останнього з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: partial