Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

01 червня 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом в інтересах дитини - [PERSON] до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських правтреті особи - Орган опіки і піклування виконавчого органу Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області, Орган опіки і піклування Дорожненської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року до участі у справі залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору- Орган опіки і піклування Стрижавської об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області та Орган опіки і піклування Джуринської об`єднаної територіальної громади Жмеринського району Вінницької області, виключивши з числа третіх осіб Орган опіки і піклування Дорожненської сільської ради Вінницького району Вінницької області та Орган опіки і піклування виконавчого органу Калитинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с.175-176). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] , в селі Калитинка Шаргородського району вінницької області у нього з відповідачем [PERSON] народився син [PERSON] . На момент народження дитини вони з відповідачем у зареєстрованому шлюбі не перебували. Через кілька тижнів після народження сина вони переїхали з села Дорожне Вінницького району на проживання до міста Вінниці, де мешкали в орендованій квартирі по [ADDRESS] . З перших тижнів народження сина, всі обов`язки по його вихованню та утриманню відповідач виконує самотужки, ходить з ним на прогулянки, на огляд в лікарню, проводить з ним увесь вільний час. З 2017 року мати дитини - відповідач [PERSON] з ними не проживає, сином взагалі не цікавиться та його не відвідує, відмовляється надавати кошти на його утримання, зловживає спиртними напоями, веде антисоціальний спосіб життя, фактично самоусунувшись від виконання материнських обов`язків. Дитина проживає з ним у [ADDRESS] та повністю знаходиться на його утриманні, тоді як відповідач [PERSON] свій дохід у повному обсязі витрачає на власні потреби. З огляду на викладене, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач не з`явився, проте 27 квітня 2021 року від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задовольнити. Не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення (а.с. 208). Відповідач у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату та час судового засідання шляхом публікації на веб-сайті Судової влади України оголошення про виклик до суду, причин неявки суду не повідомила (а.с. 219). Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета споруу судове засідання не з`явилися. Одночасно від представника Органу опіки і піклування Стрижавської об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області - селищного голови Демченка М. 05 березня 2021 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, при вирішення позову покладаються на розсуд суду (а.с.188). Представник Органу опіки і піклування Джуринської об`єднаної територіальної громади Жмеринського району Вінницької області - начальник Служби у справах дітей Гонтарук Р. 11 травня 2021 року подав до суду заву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення (а.с.210). Ухвалою суду 27 травня 2021 року прийнято рішення провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 6). З довідки міського комунального підприємства «Управляюча компанія «Замостя» Департаменту житлового господарства ВМР м. Вінниця від 26 грудня 2019 року № 4625 та акту № 807 від 26 грудня 2019 року, вбачається, що дитина [PERSON] , 2016 року народження, проживає разом з батьком [PERSON] у найманій квартирі за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на його повному утриманні (а.с. 23, 24). Відповідно до довідки Приватного підприємства «Жупанов В.С.» від 01 червня 2020 року б/н [PERSON] перебуває на посаді вантажника ПП «Жупанов В.С.» з 13.05.2014 по даний час. Проживає у [ADDRESS] . Має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.95). Факт здійснення позивачем догляду за малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , підтверджується зокрема копією медичної картки дитини (а.с.7-22). З письмових пояснень та доданих документів Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 01 березня 2021 року № 511/02-6 вбачається, що згідно виписки з по господарської книги Дорожненської сільської ради за 2016-2020 роки, в [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (власник домоволодіння), [PERSON] та його малолітній син [PERSON] , однак за вказаною адресою вони не проживають. [PERSON] за час проживання на території сільської ради характеризується з позитивної сторони, перебував у дружніх стосунках із сусідами, громадського порядку не порушував, скарг від жителів села на нього не надходило (а.с. 189-194). Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Джуринської сільської ради від 27 квітня 2021 року, комісія не може надати висновок про доцільність /недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] останні три роки фактично не проживає за зареєстрованою адресою в [ADDRESS] (а.с. 212). Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі - СК України). Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Відповідно до статей 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Отже, судом установлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов`язків по вихованню свого сина [PERSON] [INFO] , що порушує його право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку його матері [PERSON] , а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останньої батьківських прав відносно малолітнього сина. Ухвалюючи це рішення, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Проте, ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги належить задовольнити повністю. Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже, на думку суду, з відповідача слід стягувати аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 840,80 грн, відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved