Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди,в якому просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 53 330,90 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 197,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 01.11.2018 року в м. Києві на вул. Богатирській, 3-Г, сталася дорожньо-транспортна пригода з транспортними засобами марки MITSUBISHI LANCER, державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] (надалі Відповідач) та ТЗ марки Ford Transit, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначені обставини та факт вини Відповідача у вказаній вище ДТП підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва по справі № 756/15054/18 від 11.12.2019 року, якою притягнуто Відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно постанови винуватцем ДТП було визнано водія транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Транспортний засіб марки Ford Transit, державний реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП був застрахований в ПАТ «Страхова компанія «Колоннейд Україна» відповідно Полісу № 7749327 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. На підставі Звіту № 124-11-18 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу марки Ford Transit, державний реєстраційний номер [NUMBER] , та згідно зі страховим актом № 5000022385 від 19.06.2019 року ПрАТ СК "Колоннейд Україна", з метою відшкодування шкоди, завданої Відповідачем, на виконання зобов`язань по договору страхування, сплатила страхове відшкодування у розмірі 153 330,00 грн. За договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, Відповідач була застрахований в ПрАТ «ПЗУ Україна» за полісом № АМ/6643959, відповідно до якого розмір ліміту відповідальності складає 100 000,00 грн. На підставі регресної вимоги № R/L26247 від 27.09.2019 року ПрАТ «ПЗУ Україна» було перераховано компенсацію в розмірі 100 000,00 грн. страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності. Отже, сума залишку завданої шкоди становить розмірі 53 330, 90 грн. ПрАТ «Страхова компанія «Колоннейд Україна» було направлено відповідачу [PERSON] регресну вимогу № R/L26247 від 02.01.2020 року про відшкодування завданої шкоди, однак жодних коштів чи жодного пояснення отримано не було. На підставі викладеного, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 26.02.2021 року підготовче засідання по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених у позові та просить їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві. 09 червня 2021 року в судовому засіданні представником відповідача - [PERSON] було долучено до матеріалів справи відзив на позовну заяву, відовідно до якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підставі яких він, як страховик, за договором страхування виплатив страхове відшкодування, а звідси отримав право вимоги до відповідача. Також не надано доказів, якими підтверджуються реальні збитки на ремонт автомобіля Ford Transit, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Зазначає, що поданий позивачем до суду Актуалізований звіт про оцінку вартості матеріально збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу від 06.11.2018 року, виданий ТОВ «ІТС Моторс» (оцінювач [PERSON] ) є недопустимим доказом. Так в матеріалах справи міститься аварійний сертифікат від 01.11.2018 року, виданий аварійним комісаром [PERSON] , відповідного до якого у Ford Transit, д.р.н. [NUMBER] , зафіксовано наступні пошкодження: задня панель, задній бампер, дверка. При цьому Акт технічного огляду автомобіля Ford Transit, д.р.н. [NUMBER] , від 06.11.2018 року вже містить чотири пошкоджені деталі. Після цього було проведено ще два технічних огляди автомобіля Ford Transit, а саме від 08.11.2018 р. та від 02.01.2019 р., за результатами проведення яких зафіксовано значно більше пошкоджень автомобіля Ford Transit, д.р.н. [NUMBER] , ніж у день ДТП, однак матеріали справи не містять жодних причин необхідності проведення повторних оглядів, а також повідомлень заінтересованих осіб про дату та місце повторних оглядів. Також при визначенні суми матеріального збитку у вигляді відновлювальних робіт суб`єктом оціночної діяльності взята до уваги вартість запчастин на дату 03.01.2019 року, а не на дату ДТП-01.11.2018 р. Просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. 22.07.2021 року через канцелярію суду представником позивача Хмелюк О.В. була подана відповідь на відзив, в якій зазначив, що вимоги викладені представником у відзиві ними не визнаються повністю. Також надав до суду копію додаткової угоди № САS0039592 від 01.11.2017 року до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № 01/001 та копію платіжного доручення № 500265961д 20.06.2019 р. про відшкодування коштів страхувальнику. 04.08.2021 року через канцелярію суду відповідач [PERSON] подав заперечення на відповідь на відзив, в якій він зазначив, що позивач не надав у якості доказу сам договір страхування. Крім того, позивач так і не надав до суду докази того, що саме ТОВ «ОТП Лізинг» на момент ДТП було власником чи законним володільцем транспортного засобу Ford Transit, д.р.н. [NUMBER] . Також зазначив, що позивачем не надано до суду доказів, які підтверджують обставини, згідно яких вартість відновлювального ремонту знаходиться у причинному зв`язку із наслідками ДТП. Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Згідно зі статями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля марки Ford Transit, державний реєстраційний номер [NUMBER] є ТОВ «ОТП ЛІЗИНГ». Автомобіль Ford Transit, державний реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований в ПАТ «Страхова компанія «Колоннейд Україна» відповідно до Полісу № АК/7749327 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 25.10.2017 року. Відповідно до додаткової угоди № CAS0039592 від 01.11.2017 р. до Генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № 01/001 від 23.11.2016 року ТОВ «ОТП Лізинг» та ПАТ «Страхова компанія «Колоннейд Україна» про продовження строку дії Договору про страхування автотранспорту № CAS0039592 з 23.11.2017 р. по 23.11.2018 р. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за полісом № АК/6643959, відповідно якого розмір ліміту відповідальності становить 100 000, 00 грн.. 01.11.2018 року у м. Києві відбулось ДТП, за участю автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, державний реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля марки Ford Transit, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який був застрахований в ПАТ «Страхова компанія «Колоннейд Україна» відповідно до Полісу № АК/7749327. Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7749327, автомобіль марки Ford Transit, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який належить ТОВ «ОТП Лізинг», було застраховано у позивача. Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 11.12.2019 року по справі № 756/15054/18, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до електронного повідомлення ТОВ «ІТС Моторс» за вих.№ 50-22385 від 02.11.2018 ПрАТ «СК «ПЗУ України» було повідомлено про місце та час, а також запрошено на огляд автомобіля марки Ford Transit, д.р.н. [NUMBER] . Відповідно до аварійного сертифікату від 01.11.2018 р., виданого аварійним комісаром [PERSON] , ремонтної калькуляції № 124-11-18 від 03.01.2019, актів технічного огляду колісного транспортного засобу від 06.11.2018 р., 08.11.2018 р., 02.01.2019 р., рахунків ТОВ «НІКО ТЕХНО МЕГАПОЛІС» від 08.11.2018 року № 01480 на суму 125 460,37 грн., від 18.12.2018 року № 01673 на суму 6 414,02 грн, платіжних доручень № 5830 від 19.11.2018р. та № 10791 від 15.01.2019 р., згідно яких ТОВ «ОТП Лізинг» оплатило за ремонт ТОВ «НІКО ТЕХНО МЕГАПОЛІС» вищезазначені рахунки та страховим актом № 5000022385 від 19.06.2019 року, ПрАТ«Страхова компанія «Колоннейд Україна», з метою відшкодування шкоди, завданої відповідачем, на виконання зобов`язань по договору страхування, сплатила страхове відшкодування у розмірі 153 330,29 грн. що підтверджується платіжним дорученням № 500165961 від 20.06.2019 р. На підставі Актуалізованого звіту від 06.11.2018 р. № 124-11-18 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного ушкодженням транспортного засобу, де визначено характер пошкодження транспортного засобу автомобілю марки Ford Transit, д.р.н. [NUMBER] внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 153 176 грн 20 коп. На підставі регресної вимоги № R/L26247 від 02.01.2020 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було перераховано ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» компенсацію в розмірі 100 000,00 грн. страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності. Згідно претензії про відшкодування збитків від № R/L26247 від 02.01.2020 року представник ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» звернувся до відповідача [PERSON] з претензією про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме:153 330 грн. - 100 000,00 грн. = 53 330,00 грн. Проте, вказана сума збитків відповідачем у добровільному порядку не відшкодована. Отже з наявних у справі письмових доказів вбачається, що дії водія [PERSON] , який порушив Правила дорожнього руху України, призвели до дорожньо-транспортної пригоди та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із заподіяною шкодою. Згідно частинами першою та другою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18 (пункти 68-70), відповідно до якого стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Відносини між відповідачем та його страховиком, регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно з частиною першою зазначеної статті, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Вказане вище підтверджує правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 03.10.2018 року по справі № 686/17155/15-ц, який підтримав правовий висновок, викладений у постанові ВСУ у справі № 6-691 цс 15 та зазначив, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без врахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхова виплата). На підставі цього висновку Верховний суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає в межах ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту - безпосередній винуватець. У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Отже, за змістом статті 993 ЦК України, в системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування», можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на викладене, враховуючи письмові докази на підтвердження обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача різниці між фактичним розміром понесених витрат і страховим відшкодуванням у розмірі 53330,90 грн., оскільки вказана сума підтверджена належними та допустимим доказами. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати на сплату судового збору у розмірі 2197,00 грн. Стосовно заявлених вимог представника адвоката Р. Криштофа про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» на користь [PERSON] судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн., судом зазначається наступне, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Outcome: approved