Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі комунального закладу «Центральна міська лікарня м. Покров» Дніпропетровської обласної ради до відповідача з позовом про стягнення збитків завданих кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON], згідно вироку Орджонікідзевського міського суду від 25.05.2017р., визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України. Внаслідок неправомірних дій [PERSON], потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічно-травматологічному відділенні КЗ «Центральна міська лікарня м.Покров» ДОР» протягом 11 ліжко-днів та на його лікування витрачено 5681,87 грн. Проте зазначені витрати [PERSON] закладу з охорони здоров'я в добровільному порядку не відшкодував, тому прокурор звернувся до суду з даним позовом на захист інтересів держави. Прокурор Орджонікідзевського відділу Нікопольської місцевої прокуратури - Бадов О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Комунального закладу «Центральна міська лікарня м. Покров» Дніпропетровської обласної ради шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у виді витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 5681,87 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в частині стягнення з нього витрат на ліки визнав, однак проти задоволення стягнення з нього витрат на енергоносії, оплату праці та продукти харчування заперечував, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог в цій частині. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Відповідно до п.3 ст.131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і у визначеному законом порядку. Згідно ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 25.05.2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років (а.с. 19-21). Вироком суду встановлено, що 19 січня 2017 року приблизно о 00 год. 30 хв. в [ADDRESS] [PERSON] знаходився на сходовому майданчику другого поверху першого під'їзду будинку [ADDRESS] де в ході з'ясування стосунків з раніше знайомою йому [PERSON] та її братом [PERSON] на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у [PERSON] виник злочинний намір, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON]. В цей же день та час [PERSON], знаходячись там же і реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою спричинення тілесних ушкоджень [PERSON], дістав з лівої бічної кишені вдягненої на ньому куртки розкладний ніж по типу «метелик», розклавши котрий умисно завдав один удар в грудну клітину [PERSON], чим, згідно висновку експерта № 78 від 27.02.2017 року, спричинив потерпілому тілесні ушкодження у виді проникаючого колото - різаного поранення грудної клітини справа з ушкодженням правої внутрішньої артерії та вени з ушкодженням перикарду, двобічного гемотораксу, котре згідно п.2.1.3. підпункту й) Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя. Встановлено, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий від злочину [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічно-травматологічному відділенні КЗ «Центральна міська лікарня м.Покров» ДОР», яка є бюджетною установою і утримується за бюджетні кошти, протягом 11 ліжко-днів (з 19.01.2017р. по 30.01.2017р.). На лікування потерпілого, відповідно до розрахунку вартості лікування Комунального закладу «Центральна міська лікарня м. Покров» Дніпропетровської обласної ради» від 16.07.2018 року № 1984 витрачено 5681 грн. 87 коп. Вартість одного ліжко - дня складає 516,53 грн. (а.с. 25-26). Згідно ст.1166 Цивільного кодексу України, шкода заподіяна особі або майну громадянина, також шкода заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду у повному обсязі. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 07.07.1995 року "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду. Вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України доведена повністю, що підтверджується матеріалами кримінального провадження №12017040360000041 (справа №184/453/17). Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 року № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Згідно Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Ч.3 ст.1206 ЦК України встановлено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності АРК Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Статтею 1206 ЦК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Вказаний висновок суду відповідає правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року під час розгляду справи № 6-1343цс15, предметом якої був спір про відшкодування витрат на лікування. Таким чином, зважаючи на те, що Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання чітко регламентовано витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, які підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченого, з огляду на що заперечення відповідача про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з нього витрат на енергоносії, оплату праці та продукти харчування є безпідставними. Враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення у повному обсязі. Окрім цього, питання про стягнення судового збору вирішуються відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved