Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

У листопаді 2014 року позивачі звернулись з позовом де вказують, що їм на підставі договору купівлі-продажу частини будинку, посвідченого 27 жовтня 2004 року Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, у рівних частках належить 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Інша частина зазначеного домоволодіння належить [PERSON] . Між попередніми власниками та [PERSON] було встановлено порядок земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , який був затверджений рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 1992 року. Однак, зазначене рішення суду не було зареєстроване у встановленому законом порядку. Крім того, власник суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , при приватизації своєї ділянки самовільно порушила межу між її ділянкою та ділянкою позивачів, внаслідок чого земельна ділянка позивачів була зменшена, а межа між їх ділянкою та ділянкою [ADDRESS] проходить через їх господарську будівлю - літню кухню. На теперішній час вони позбавлені можливості проїзду до своєї частини будинку. Тому просили визначити порядок корисування спільною земельною ділянкою [ADDRESS] між ними та [PERSON] , у відповідності з ідеальними частками в домоволодінні. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] від 20 листопада 2014 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 січня 2015 року було задоволено клопотання позивачів, по справі призначена судова будівельна-технічна експертиза і провадження по справі було зупинено до отримання висновків експертів. 25 червня 2015 року справа була повернута до Харківського районного суду Харківської області з повідомленням про неможливість надати висновок. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2015 року провадження по справі було відновлено і справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 10 вересня 2015 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов письмовий відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позову та клопотання про застосування строків позовної давності. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року відповідач [PERSON] був замінений на відповідача - [PERSON] , власницю 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2015 року по справі повторно була призначена судова будівельно-технічна експертиза. 01 березня 2016 року справа була повернута до Харківського районного суду Харківської області з повідомленням про неможливість надати висновок експерта. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 березня 2016 року провадження по справі було відновлено і справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 травня 2016 року по справі повторно була призначена судова будівельно-технічна експертиза. 13 грудня 2016 року справа була повернута до Харківського районного суду Харківської області з повідомленням про неможливість надати висновок есперта. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 грудня 2016 року провадження по справі було відновлено і справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 лютого 2017 року по справі була призначена повторно судова будівельно-технічна експертиза. 19 квітня 2018 року справа була повернута до Харківського районного суду Харківської області з висновком експерта. На підставі розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області №01-02/104 від 07.09.2018 року, у зв`язку зі звільненням судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] у відставку, було проведено повторний авторозподіл справи і справу було передано в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Панас Н.Л. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області Панас Н.Л. від 10 вересня 2018 року справу було прийнято до провадження і призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. 23 жовтня 2018 року представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2018 року підготовче судове засідання було закрито і справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 22 березня 2019 року позивачами була подана уточнена позовна заява, в якій вони просили визначити порядок користування спільною земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у відповідності з висновками експертизи. У судовому засіданні позивачі та їх представник заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі. Надали суду пояснення аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність, за участю її представника. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідачі ніяким чином не порушували інтересів позивачів. Інтереси позивачів були порушені з боку їх сусідів. А тому просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з його безпідставністю. Представник третьої особи - Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Представник третьої особи - КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" у судовому засіданні 27 червня 2019 року пояснила, що рішення Харківського районного суду Харківської області від 1992 року про встановлення порядку користування земельної ділянкою своєчасно до БТІ надано не було, а тому у встановленому законом порядку зареєстровано не було. Вподальшому в судові засідання не з`являвся, надавши суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, постановивши по справі рішення у відповідності з вимогами діючого законодавства. Заслухавши сторони, експертів, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частинами 1 та 2 статті 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, у разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушень не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У судовому засіданні встановлено, що 27 жовтня 2004 року між [PERSON] і [PERSON] з одного боку та позивачами з іншого боку було укладено договір купівлі-продажу частини будинку, який був посвідчений Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області за реєстровим №3-1284.На підставі цього договору позивачам у рівних частках належить 1/2 частка житлового будинку з відповідною часткою господарських та надвірних будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Договором конкретного користування домоволодінням, який був укладений між [PERSON] з одного боку, [PERSON] і [PERSON] , з іншого боку, і який був посвідчений 13 грудня 1986 року Другою Харківського району державною нотаіральною конторою за реєстровим №3491, був визначений порядок користування домоволодінням [ADDRESS] . Згідно з цим порядком в користування [PERSON] відходять наступні приміщення: веранда І, площею 5,2 кв.м.; комора ІІ, площею 3,8 кв.м.; кухня І-І, площею 9 кв.м.; житлові кімнати: І-2 площею 22,450 кв.м., І-3 площею 6,9 кв.м., а також господарські будівлі - сараї літер Б та літер В; льох під будинком літер а2, вбиральня літер Г, ворота №2, частина паркану №1, що становить 1/2 частину зазначеного домоволодіння; [PERSON] відходять наступні приміщення: веранда ІІІ, площею 13,7 кв.м.; житлові кімнати: 2-1, площею 15,8 кв.м.; кухня 2-2, площею 7,4 кв.м., що становить 1/4 частину зазначеного домоволодіння; [PERSON] відходять наступні приміщення: веранда І-V, площею 8,3 кв.м.; кухня 2-3, площею 15,8 кв.м.; житлова кімната 2-4, площею 19,1 кв.м., частина паркану №2, що становить 1/4 частину зазначеного домоволодіння. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 1992 року було визначено порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] . [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 1058,5 кв.м. з боку житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 1058,5 кв.м. з боку житлового будинку [ADDRESS] . Частина земельної ділянки площею 6,6 кв.м. з боку житового будинку [ADDRESS] залишена у спільному користуванні співвласників. Згідно з висновком комісійної судової земельно-технічної експертизи №3594 від 16.03.2018 на розгляд суду експертами надається один варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою [ADDRESS] у відповідності до часток співвласників, з виділом частини земельної ділянки у загальне користування для улаштування заїзду для співвласників, який визначений у додатку №2 до експертизи. Встановити порядок користування земельною ділянкою [ADDRESS] , зареєстрованої за рішенням Пісочинської селищної ради Харківського району Харківського району Харківської області №10 від 03 червня 1954 року площею 2092 кв.м., з урахуванням меж, вказаних в технічних паспортах та у відповідності до часток співвласників, не надається можливим, у зв`язку з тим, що в наданих на дослідження матеріалах відсутні дані щодо місцерозташування, лінейних розмірів земельних ділянок за нормою та лишків, лінейні розміри, площа, конфігурація досліджуваної земельної ділянки за технічними паспортами не відповідають фактичним лінейним розмірам, площі, конфігурації земельної ділянки, вказаним в геодезичній зйомці та частина досліджуваної земельної ділянки знаходиться у власності суміжного землевласника (власника земельної ділянки № 39 ). Допитані у судовому засіданні експерти [PERSON] та [PERSON] висновок експертизи, наданий суду і досліджений у судовому засіданні, підтримали у повному обсязі. Також пояснили, що конфігурація земельної ділянки позивачів порушена через порушення, припущені землевласником ділянки [ADDRESS] при приватизації. Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо до вирішення судом спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався, або вона перебувала у користуванні співвласників, і ними не було досягнуто згоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) часток у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. У той же час судом не приймаються до уваги доводи позивачів та їх представника щодо незгоди зі встановленим раніш порядком користування земельною ділянкою, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, позивачі з моменту купівлі частини домоволодіння, яке розташоване на спірній земельній ділянці, у 2004 році і до січня 2013 року, дня звернення до суду за захистом свого порушеного права з боку землевласника ділянки [ADDRESS] , не заперечували проти встановленого поряку користування спірною земельною ділянкою. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 березня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18 червня 2014 року по цивільні й справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про поновлення порушеного права, відновлення меж між земельними ділянками було встановлено наступне. На підставі договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2004 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] з одного боку та [PERSON] та [PERSON] з іншого боку, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Омельницькою Н.В., зареєстрованого в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 16 грудня 2004 року за реєстраційним №7885595, [PERSON] та [PERSON] у рівних частках належить 1/2 частка житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого за адресою: [ADDRESS] по 1 \\ 4 частині кожному. Інша 1/2 частина зазначеного домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району 29 січня 1986 року №283, належить [PERSON] . Відповідно до даних технічного обстеження індивідуального житлового будинку та господарчих будівель в [ADDRESS] , виконаного в 2004 році, площа земельної ділянки, яка знаходиться під забудовою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , складає 2842 кв.м. В технічному паспорті на житловий будинок за вищезазначеною адресою, виготовленого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» в жовтні 2004 року, зазначено, що норма та фактична площа земельної ділянки буде встановлена при видачі державного акту на землю або укладенні договору оренди. Як вбачається з повідомлення Управління Держземагенства у Харківському районі Харківської області №204 від 28 січня 2014 року, відповідно до книг записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 29 грудня 2012 року включно, в Управлінні обліковується державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована на території [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданий 08 травня 2007 року), правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності або користування (оренди) на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в Управлінні не обліковуються. Вищезазначений державний акт виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1500 га. Крім того, відповідачем наданий суду державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0309 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] , виданий 08 травня 2007 року. Як встановлено в ході розгляду справи з пояснень сторін та матеріалів справи, правовстановлюючі документи на земельну ділянку [ADDRESS] , яка перебуває на теперішній час в користуванні позивачів та [PERSON] , власниками житлового будинку не оформлялись та межі земельних ділянок в натурі не встановлювались. Позивачами не надано суду доказів їх звернення до органу місцевого самоврядування для вирішення земельного спору щодо виділення їм у користування спірної земельної ділянки, встановлення меж суміжних земельних ділянок. У судовому засіданні при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування земельної ділянки також встановлено, що ані позивачі ані відповідачі до теперішнього часу не звертались за оформленням спірної земельної ділянки, документи на право користування спірною земельною ділянкою не оформлювались, межі між співвласниками спірної земельної ділянки не встановлювалися. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачами не доведений факт порушення відповідачами їх права на користування земельною ділянкою, а тому позов задоволенню не підлягає. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, судові витрати залишаються судом за позивачами. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed