Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

01.07.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів у зв`язку з продовженням навчання. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] є його батьком. Шлюб батьків розірвано рішенням Кранолиманського міського суду Донецької області від 21.03.2017 року. На теперішній час [PERSON] навчається в Українському державному університеті залізничного транспорту за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб, на денному відділенні, закінчує навчання 30.06.2022 року. Оскільки він навчається на денній формі навчання, то не має можливості влаштуватися на роботу і потребує матеріальної допомоги з боку батька до закінчення ним навчання в освітньому закладі. Позивач просить стягувати щомісячно з відповідача на його користь аліменти в зв`язку з продовженням навчання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення позивачем 23 років, тобто до 26.02.2022 року. Позивач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, але надав суду заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог, просив справу розглянути без його участі (а.с. 25). Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибув, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі (а.с. 27) Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідив матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено з наданої позивачем копії свідоцтва про народження дитини вбачаться, що відповідач по справі [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). 21.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, що підтверджено рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області (а.с. 7-8) Позивач [PERSON] навчається навчається в Українському державному університеті залізничного транспорту за рахунок коштів фізичних, юридичних осіб, на денному відділенні, закінчує навчання 30.06.2022 року (а.с. 5), сплачує кошти за навчання, про що свідчить договір про надання освітніх коштів (а.с. 6). Позивач потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача [PERSON] , оскільки навчається за денною формою навчання і не має можливості працювати самостійно, перебуває на утриманні матері. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги сину не надає, але [PERSON] працездатний та здоровий, офіційно працевлаштований, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, яка навчається, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення позивачем 23 років, тобто до 26.02.2022 року. Відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача та вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів. Якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ст. 141 ЦПК України). Отже, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому вираженні складає 840,80 грн.

Outcome: approved