Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] та збільшити розмір аліментів на її користь на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона та відповідач являються батьками [PERSON], [INFO]. Через дві неділі після народження сина відповідач поїхав в Одеську область, де зараз перебуває [PERSON] не відомо. Фактично починаючи з вересня 2015 року відповідач [PERSON] з дитиною не проживає, вихованням сина не цікавиться та не займається, матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просили задовольнити позов, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності з ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи орган опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області Болотнюк Т.В., просила задовольнити позов, підтримавши висновок органу опіки та піклування Здолбунівської РДА Рівненської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що позивач та її представник не заперечували проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та її представника [PERSON], представника третьої особи органу опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області Болотнюк Т.В., дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що батьком малолітнього [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27.08.2015 року. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України батьки або один із них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до роз'яснень викладених в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно довідки дошкільного навчального закладу № 3 «Ладоньки» Здолбунівської міської ради Рівненської області № 42 від 28 серпня 2017 року, [PERSON] з 02 листопада 2015 року є вихованкою дошкільного навчального закладу. За даний період виховною роботою щодо виховання дитини займалася бабуся [PERSON], батьки [PERSON] та [PERSON] участі у вихованні малолітньої дитини за цей час не приймали. Згідно висновку органу опіки та піклування Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області від 01.06.2018 року комісія з питань захисту прав дитини рекомендує надати висновок про доцільність позбавлення батька [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що відповідач сином не цікавиться, кошти на утримання дитини не надає, вихованням не займається. Таким чином, суд вважає встановленим в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON], не піклується про його здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток, матеріально не утримує, тому позов в частині про позбавлення його батьківських прав є обґрунтованим та підлягає до задоволення у повному обсязі. Що стосується збільшення розміру аліментів, суд приходить до наступного. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 06 жовтня 2016 року у справі № 562/492/16-ц стягнуто з [PERSON] користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 14 березня 2016 року. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що обов'язок із утримання дітей покладається на обох батьків. Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для дитини віком до 6 років на день ухвалення рішення становить 1559 гривень. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов переконливого висновку, що позивачем доведено, що на час розгляду справи змінився її матеріальний стан в бік погіршення. Відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували неможливість сплати ним аліментів у більшому розмірі. Судом враховано, що згідно позовної заяви, відповідач є працездатним і може отримувати дохід,тобто таким, що в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі. Доказів протилежного відповідачем суду не подано. Таким чином, враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення їх потреб та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення розміру аліментів із 500 грн. до 1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. На підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved