Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

01 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з відповідачем перебувала в шлюбі до 15 грудня 2015 року. Від шлюбу мають одну повнолітню та одну неповнолітню дитину - [PERSON]. Останнім часом відповідач кошти на утримання доньки в добровільному порядку не надає в зв'язку з чим позивач звернулась за захистом своїх прав та прав дитини до суду. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві, додатково повідомила, що стан здоров'я доньки задовільний. Позивач працює та отримує мінімальну заробітну плату, якої на утримання дитини недостатньо. Відповідач [PERSON], будучі належним чином повідомленим судом про час та місце розгляду справи, до суду двічі не з'явився, в супереч вимогам ч. 3 ст. 27 та ст. 77 ЦПК України про причини своєї неявки суд жодним чином не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього про неможливість прийняття участі в судових засіданнях не надходило. В зв'язку з цим, зважаючи на правову позицію позивача, суд відповідно до норм ст.ст. 169, 224 ЦПК України розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного. Заочним рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 15 січня 2015 року, яке 05 січня 2016 року набрало законної сили, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER], виданим Яреськівською сільською радою Шишацького району Полтавської області 06 квітня 2005 року (а.с.4). Згідно довідки Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області від 30.03.2016 № 1095 [PERSON] проживає разом з чоловіком [PERSON], сином [PERSON], 1993 року народження, донькою [PERSON], 2005 року народження у [ADDRESS]. З пояснень позивача встановлено, що неповнолітня донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Останній місяць відповідач проживає окремо в домогосподарстві свого батька в с. Яреськи. Після розірвання шлюбу відповідач не надає у добровільному порядку кошти на утримання доньки, якого вона потребує в силу своїх природних потреб, віку, розвитку та стану здоров'я. Будь яких домовленостей з цього приводу колишнє подружжя не досягло. Відповідач періодично працює на різних роботах, але без трудового оформлення. Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що неповнолітня дитина потребує належного утримання від обох батьків, зважаючи на відсутність домовленості між батьками про характер та обсяг утримання спільної дитини, нездійснення відповідачем, який проживає окремо від доньки, участі в її постійному утриманні в добровільному порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України та повністю покладає їх на відповідача оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Понесені позивачем судові витрати становлять 100 грн. сплачених нею адвокату за оформлення позовної заяви (а.с. 8). Враховуючи те, що відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при подачі до суду позову була звільнена від сплати судового збору, він в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved