Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У листопаді 2015 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що в період з 01.10.2014 року по 31.08.2015 року вона працювала у Донецькому державному університеті управління. 31.08.2015 року була звільнена на підставі ст. 36 п.2 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачкою проведений не був. Перед позивачкою з боку відповідача утворилась заборгованості по заробітній платі за червень, серпень 2015 року з врахуванням 1,0 ставки з 01.09.2014 року в сумі 1525,02 грн., заборгованість по заробітній платі за червень-серпень 2014 року в сумі 7676,18 грн., заборгованість по учбовій відпустці за період з травня 2015 року по червень 2015 в сумі 147,74 грн. з утриманням обов'язкових податків та зборів, заборгованість по індексації заробітної плати в сумі 3004,65 грн., заборгованість за відпускні у 2014-2015роках в сумі 1269,29 грн. Крім того, відповідач повинен сплатити компенсацію втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 8375,79 грн. та заборгованість по виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 1278,00 грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач повинен виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01.09.2015р. по день винесення рішення суду із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 157,49 грн. В зв'язку з невиплатою заробітної плати позивачу була спричинена моральна шкода, розмір якої вона оцінює у 5000,00 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за червень, серпень 2015 року з врахуванням 1,0 ставки з 01.09.2014 року в сумі 1525,02 грн., заборгованість по заробітній платі за червень-серпень 2014 року в сумі 7676,18 грн., заборгованість по учбовій відпустці за період з травня 2015 року по червень 2015 в сумі 147,74 грн. з утриманням обов'язкових податків та зборів, заборгованість по індексації заробітної плати в сумі 3004,65 грн., заборгованість за відпускні у 2014-2015роках в сумі 1269,29 грн., компенсацію втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 8375,79 грн. та заборгованість по виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 1278,00 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01.09.2015р. по день винесення рішення суду із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 157,49 грн., моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник позивачки [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги [PERSON] підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення, відповідно до яких вказав, що позовні вимоги [PERSON] не визнає. Так, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за червень, серпень 2015 року є необгрунтованимим, оскільки свій розрахунок позивачка робить з врахуванням ставки 1,0. Такий розрахунок є безпідставним, скільки відповідно до Протоколу засідання кафедри «Маркетингу» №3 від 11.03.2015 року та службової записки завідуючої кафедри маркетингу [PERSON] про перерозподіл ставок позивачка з 01.04.2015 року була переведена на 0,5 ставки та розрахунок заробітної плати позивачки за червень, серпень 2015 року бухгалтерія відповідача робила виходячи із 0,5 ставки. Таким чином, заробітна плата [PERSON] за червень, серпень 2015 року була виплачена в повному обсязі. Вказаний протокол ніким не оспорював ся і позивачка продовжувала працювати на займаній посаді та фактично погодилась з таким перерозподілом. Позовні вимоги в частині стягнення сум за учбову відпустку також не підлягають задоволенню, оскільки згідно із роз ранкових листів за період з грудня 2014 року пол. листопад 2015 року вбачається, що позивачці у травні 2015 року була нарахована та сплачена вся сума відпускних. Згідно листа Міністерства фінансів України №31-09010-09-8/21023 від 24.04.2015 року відповідно абзацу другого пункту 9 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» Кабінету міністрів Україні доручено розробити та затвердити у 2015 році особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на поточний рік. Проведення індексації грошових доходів населення має здійснюватись після прийняття КМУ вказаної постанови, в зв'язку з чим, позовні вимоги щодо стягнення індексації заробітної плати задоволенню не підлягають. Вимоги [PERSON] про стягнення відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення також є необгрунтованими, оскільки позивачка невірно вказує тривалість щорічної відпустки, на яку вона мала право. Оскільки відпустка надається пропорційно відпрацьованому часу, а позивачка мала право неї за відпрацьований період з 01.04.2014 року по 01.07.2014 року, тобто за 9 календарних місяців, що складає 50 календарних днів, а згідно розрахункових листів за 2014-2015 роки [PERSON] отримала відпускні в повному обсязі за 50 календарних днів. Матеріальна допомога була сплачена позивачці виходячи з посадової ставки 0,5, яка була встановлена їй з 01.04.2015 року в сумі 1278 грн. Лікарняні позивачці за період її непрацездатності з 18.08.2015 року по 27.08.2015 року були сплачені відповідачем за 5 днів її тимчасової непрацездатності на підставі ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами зумовленими похованням», а інші 5 днів лікарняного були сплачені Фондом соціального страхування. Про те, що позивачку було переведено на 0,5 ставки, вона була попереджена за два місці, що підтверджується попередженням від 14.04.2015 року, в якому вона відмовилась розписатись в присутності працівників відділу кадрів, про що є відповідні підписи в попередженні. Оскільки позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, її позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу також задоволенню не підлягають. Просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] При таких обставинах, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка у період з 01.10.2014 року по 31.08.2015 року працювала у Донецькому державному університеті управління, що підтверджується записами в її трудовій книжці. 31.08.2015 року [PERSON] була звільнена на підставі ст. 36 п.2 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку трудового договору. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна платня. Згідно із довідкою №71-11 від 18.12.2015 року, виданою Донецьким державним університетом управління встановлено, що [PERSON] з 01.10.2014 року по 31.08.2015 року працювала на посаді старшого викладача, її сума доходу склала: в жовтні 2014 року - 3067,20 грн., в листопаді 2014 року - 2402,07 грн., в грудні 2014 року - 3067,20 грн., в січні 2015 року - 3067,20 грн., в лютому 2015 року - 3018,05 грн., в березні 2015 року - 3147,20 грн., в квітні 2015 року - 3050,24 грн., в травні 2015 року - 2701,85 грн., в червні 2015 року - 2214,90 грн., в липні 2015 року - 4373,04 грн., в серпні 2015 року - 2550,90 грн. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених та утриманих податків №23859 за період з 01.07.2010 року по 30.09.2015 року встановлено, що за третій квартал 2014 року [PERSON] нарахована заробітна плата в сумі 7676,18 грн., однак вказана сума їй не сплачена, в графі «нараховано» - 7676,18 грн., в графі «виплачено» - 0,00 грн. Таким чином, судом встановлено, що у червні-серпні 2014 року позивачка виконувала свої трудові обов'язки, однак заробітну плату за ці місяці не отримала по теперішній час, розрахункових листів про нарахування розміру заробітної плати за вказані місяці відповідачем не надано. Таким чином розмір заборгованості по заробітній платі за червень-серпень 2014 року становить 7676,18 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до протоколу засідання кафедри «Маркетингу» від 11.03.2015 року були внесені зміни до штатного розкладу кафедри маркетингу та згідно із службовою розписку з 01.04.2015 року позивачці затверджена ставка 0,5. Згідно із частиною третьою статті 32 КЗпП у зв'язку iз змiнами в органiзацiї виробництва i працi допускається змiна iстотних умов працi при продовженнi роботи за тiєю ж спецiальнiстю, квалiфiкацiєю чи посадою. Про змiну iстотних умов працi - систем та розмiрiв оплати працi, пiльг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, сумiщення професiй, змiну розрядiв i найменування посад та iнших - працiвник повинен бути повiдомлений не пiзнiше нiж за два мiсяцi. Якщо колишнi iстотнi умови працi не може бути збережено, а працiвник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договiр припиняється за пунктом 6 статтi 36 цього Кодексу. Відповідно до статті 29 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР при укладанні працівником трудового договору (контракту) власник або уповноважений ним орган доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження або зміни. В матеріалах справи мається попередження від 14.04.2015 року, згідно із яким [PERSON] відмовилась від ознайомлення з попередженням про зміну істотних умов праці. Згідно із розрахунковими листами за період з квітня 2015 року по серпень 2015 року встановлено, що після попередження позивача про зміну істотних умов праці у квітні 2015 року за квітень та травень цього року вона отримала заробітну плату виходячи зі ставки 1,0, а в подальших місяцях вже отримувала заробітну плату зі ставки 0,5, жодних заяв щодо своєї незгоди із зміною розміру ставки не надавала, а отже [PERSON] була згодна щодо зміни умов праці, оскільки продовжувала працювати на своїй посаді. Таким чином, твердження позивача щодо невиплати їй заробітної плати у червні, серпні 2015 року з розрахунку ставки 1,0 є неспроможними та спростовуються матеріалами справи, а позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі за червень, серпень 2015 року в сумі 1525,02 грн., яку вона недоотримала задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині стягнення заборгованості за невиплачену учбову відпустку в сумі 147,74 грн. за травень-червень 2015 року суд прийшов до такого. Відповідно до розрахункових листа за травень 2015 року позивачка знаходилась у відпустці в травні 2015 року отримала відпускні за 29 днів відпустки в сумі 1901,71 грн. та 1000,80 грн. Позивачкою не надано доказів про неотримання нею відпускних пов'язаних з навчанням в сумі 147,74 грн. та доказів того, що вона перебувала в учбові відпустці саме 30 календарних днів, а відповідно до статей 13-15 Закону України «Про відпустки» передбачено різні терміни надання додаткових оплачуваних відпусток пов'язаних з навчанням. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Таким чином, відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується письмовими матеріалами справи та письмовими поясненнями відповідача, в зв'язку з чим з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованості по заробітній платі за червень-серпень 2014 року в сумі 7676,18 грн. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст.4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Позивачка просить стягнути з відповідача індексацію заробітної плати в сумі 3067,20 грн., про що надала відповідний розрахунок. З наданих розрахункових листів та довідки відповідача про нараховану та сплачену заробітну плату вбачається, що Донецьким державним університетом управління позивачці у період з листопада 2014 року по вересень 2015 року індексація заробітної плати не проводилась, що також підтверджує представник відповідача в своїх письмових запереченнях, а тому суд, перевіривши розрахунок позивачки, вважає його вірним та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню індексація заробітної плати в сумі 3067,20 грн. Відповідно до Постанови КМУ №346 від 14.04.1997 року «Про затвердження Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам» право на щорічну основну відпустку мають керівні працівники навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічні, науково-педагогічні працівники та наукові працівники, які перебувають у трудових відносинах з установами, організаціями, підприємствами (далі - установи) незалежно від форм власності та їх галузевої належності. Тривалість щорічної основної відпустки, зокрема у позивача становить 56 календарних днів. В матеріалах справи мається наказ в.о. ректора Донецького державного університету управління №115-к від 31.08.2015 року, відповідно до якого [PERSON] звільнено 31.08.2015 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України, чергова відпустка використана в повному обсязі. Згідно з підпунктом 3 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. N 268 "Про впорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" керівникам органів виконавчої влади надано право у межах установленого фонду оплати праці надавати працівникам допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника. Таким чином позивачка в 2015 році знаходилась у щорічній відпустці 56 календарних днів, однак згідно із розрахункового листа [PERSON] за липень 2015 року були нараховані відпускні за 44 календарні дні на загальну суму 4392,96 грн., а також матеріальна допомога на оздоровлення в сумі посадового окладу 1278,00 грн. Згідно розрахункового листа за липень 2015 року відпустка за 31 день склала 3095,04 грн. Середньоденний заробіток під час відпустки складає 99,84 грн. (3095,04 грн. / 31 день). Таким чином, позивачу не нарахована відпустка за 12 календарних днів, що складає 1198,08 грн. (56 календарних днів - 44 календарних днів = 12 календарних днів*99,84 грн. середньоденний заробіток під час відпустки). При таких обставинах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення відпускних підлягають частковому задоволенню на суму 1198,08 грн., а в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 1278,00 грн. слід відмовити, оскільки вони не знайшли своє підтвердження письмовими доказами. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обов'язок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку. Позивачем був проведений власний розрахунок компенсації втрати частини доходів з червня 2014 року по вересень 2015 року, згідно із яким розмір компенсації становить 8375,79 грн. Перевіривши розрахунок компенсації втрати частини доходів суд приходить до такого. Загальна сума заборгованості по заробітній платі відповідача перед [PERSON], яка підтверджена письмовими матеріалами справи становить 11941,46 грн. Індекс інфляції в Україні за червень 2014 року складає 101,0, липень 2014 року - 100,4, серпень 2014 року - 100,8, вересень 2014 року - 102,9, жовтень 2014 року - 102,4, листопад 2014 року - 101,9, грудень 2014 року - 103,0, січень 2015 року - 103,1, лютий 2015 року - 105,3, березень 2015 року - 110,8, квітень 2015 року - 114,0, травень 2015 року - 102,2, червень 2015 року - 100,4, липень 2015 року - 99,0, серпень 2015 року - 99,2. Коефіцієнт компенсації складає 1,56209 %. Таким чином, компенсація втрати частини доходів, яку повинен сплатити відповідач на користь позивачки становить 7644,54 грн. (11941,46*1,56209). У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття рішення судом позивачем не надано до суду докази, які свідчать про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому суд вважає, що розрахунок із позивачем не проведений в повному обсязі та розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день винесення рішення суду, тобто по 07.07.2016 року. У зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з наступного дня після звільнення з 01.09.2015 р. по день винесення рішення, тобто по 07.07.2016 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню. Згідно наданого позивачем розрахунку середньоденна заробітна плата позивача становить 262,43 грн. Суд, перевіривши розрахунок середньоденної заробітної плати, наданий позивачкою, вважає його невірним та пролить власний розрахунок. Згідно із довідкою Донецького державного університету управління та розрахункових листів заробітна плата позивачки за травень 2015 року складала 2701,85 грн. за 23 робочі дні, за червень 2015 року - 2214,90 грн. за 24 робочі дні. Розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 104,61 грн. (2701,85+2214,90/47). Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Середньостатистична кількість робочих днів позивачки за період з дня після звільнення з 01.09.2015 р. по 07.07.2016р. складає 215 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.09.2015р. по 07.07.2016р. складає 22491,15 грн. (215 днів х 104,61 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 22491,15 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 5000 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 грн. У відповідності до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до судових витрат належать, у тому числі, витрати на правову допомогу. Як вбачається із матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачем становлять 1500,00 грн., а саме консультація та роз'яснення (1 година), вторинна консультація у справі, складання заяв (30 хвилин), підготовка правової позиції по справі, розрахунок заборгованості (1 година) формування та складення позовної заяви, додатків до неї (1 година). Позивач має право на відшкодування судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, а тому вважає достатньою суму у відшкодування судових витрат, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача у розмірі 1500,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, а всього 974,40 грн.

Outcome: partial