Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

01.02.2018 року представник позивача адвокат [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] (надалі позивач) звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з вищезазначеною позовною заявою, в якій після уточнення вимог (а.с.113-116), просить суд: - стягнути з державного бюджету України за рахунок коштів призначених на утримання Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області (код ЄДРПОУ: 34909725 пр.Будівельників, 7 м.Енергодар Запорізька область) на користь [PERSON] (ІПН: [NUMBER], [ADDRESS]) суму виконавчого збору в розмірі 46338,57 грн. та виконавчих витрат 4992, 55 грн.; витрати по сплаті судового збору; витрати за послуги адвоката в сумі 4400,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне: Головним держаним виконавцем ВДВС Енергодарського міського управління юстиції [PERSON] порушено виконавче провадження за номером ВП№24145650 та винесено постанову від 03.02.2011 про стягнення зі скаржника сум заборгованості згідно рішення Енергодарського міського суду Запорізької області на користь КС «Актив» 462 065, 76 гривень. 14.02.2011 державним виконавцем ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області Гузенко В.М. було винесено постанову за №ВП 24145650 про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 46 338,57 грн. На виконання вказаної постанови позивачем було сплачено грошові кошти в зазначеному розмірі. Однак, вказану постанову позивачем оскаржено до Запорізького окружного адміністративного суду, Постановою якого від 05.11.2012 в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу. Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2013 апеляційна скарга задоволена частково, постанова державного виконавця ВДВС Енергодарського МУЮ Запорізької області від 14.02.2011 ВП №21445650 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 46 388,76 грн. скасована. У липні 2014 року [PERSON] звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області, треті особи: Державна казначейська служба України, Управління Державної казначейської служби України у м.Енергодар Запорізькій області, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про стягнення безпідставно отриманих коштів. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2014р., у справі 808/4421/14 зміненою постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] суму виконавчого збору в розмірі 46 338,57 грн. Не погоджуючись із зазначеними рішеннями, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області подало касаційну скаргу. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.06.2016р. було задоволено касаційну скаргу третьої особи з підстав, саме порушення норм процесуального права. Крім того, 10.05.2018р. та 15.05.2018р. [PERSON] сплачено до державного бюджету раніш отримані грошові кошти на загальну суму 51331,12 грн. що підтверджується квитанціями. Тобто здійснено позивачем поворот виконання Постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2014р., у справі 808/4421/14 відповідно до Ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 05.09.2017р. До початку судового засідання представник позивача та позивач надали заяву про слухання справи за їх відсутності, в якій також вказано, що позовні вимоги останні підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні з підстав вказаних в уточненої позовній заяві. Представник відповідача Енергодарського МВ ДВС ГТУЮ у Запорізької області у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надав. Представники третіх осіб - не зявились, заяв або клопотань про відкладення слухання справи до суду не надали. Представник Державної казначейської служби України надав до суду письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги не визнає просить в задоволенні відмовити (а.с.40-45) Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області - надав до суду письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги не визнає просить в задоволенні відмовити (а.с.58-62) Представник Управління Державної казначейської служби України у м.Енергодарі Запорізької області - надав до суду письмові пояснення, згідно яких позовні вимоги не визнає просить в задоволенні відмовити (а.с.26-30) Враховуючи відсутність заяв про відкладення слухання справи, особливості розгляду справи в порядку спрощеного провадження (ст.279 ЦПК України), суд ухвалив: провести розгляд справи на підставі наявних у справі доказів за відсутності учасників справи. У звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками справи докази їх в сукупності, суд дійшов наступних висновків: Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що відповідно до Постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2014р., у справі 808/4421/14 зміненою постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь [PERSON] суму виконавчого збору в розмірі 46 338,57 грн. та здійснено виплату належної суми яку позивач отримав. Протягом 10.05.2018р. та 15.05.2108р. [PERSON] здійснив поворот виконання рішення суду та сплатив до державного бюджету суму грошових коштів, що підтверджується квитанціями від 10.05.2018р. та 15.05.2018р. на загальну суму 51 331,12 грн. Суд враховує фактичні обставини, які викладені у Постанові Запорізького окружного адміністративного суду від 12.12.2014р., у справі 808/4421/14 зміненою постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 червня 2015 року, щодо фактичних обставин, а саме: виникнення зобовязань про повернення грошових коштів [PERSON] їх підстав виникнення. Водночас зазначає, що згідно з положеннями Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов'язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов'язаннями, ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів, здійснення інших операцій з бюджетними коштами. Треті особи не володіють будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд може встановити наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, а здійснення казначейського обслуговування бюджетних коштів не є підставою для залучення управління до участі у справі. Порядок безспірного списання коштів державного та місцевих бюджетів за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 № 45). Відповідно до пункту 16 вказаного Порядку органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів, зокрема для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів, що надійшли в інший установлений законодавством спосіб тощо. При цьому реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є одним із основних завдань Державної казначейської служби (підпункт 2 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 460). Пунктом 6 цієї Постанови передбачено, що у разі прийнятій рішення про стягнення коштів з державного та місцевого бюджетів, стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: - заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка, на який потрібно перерахувати кошти, або даних про перерахування коштів у готівковій формі через банки або підприємства поштового зв'язку, якщо зазначений рахунок відсутній; - оригінал виконавчого документа; - судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); - оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету. До заяви можуть додаватися інші документи, які містять відомості, що сприятимуть виконанню рішення про стягнення коштів (довідки та листи органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, або органів місцевого самоврядування, рішення органів досудового розслідування та прокуратури тощо). Виконавчі документи пред'являються до виконання протягом одного року з дня, що настає за днем набрання рішенням про стягнення коштів законної сили, якщо інше не передбачено законом. Приймаючи до уваги той факт, що постанова про стягнення виконавчого збору з позивача визнана незаконною та скасована, то сплачені кошти підлягають поверненню останньому. Відповідно до ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у звязку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.. Таким чином, на законодавчому рівні встановлено правило згідно з яким, боржнику повертається стягнутий виконавчий збір в разі скасування рішення, що підлягало виконанню на основі виконавчого документа. З урахуванням тих обставин, що відповідно до Ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 05.09.2017р. (а.с.121-122) було здійснено поворот виконання Постанови суду від 12.12.2014р. у справі 808/4421/14, а позивач перерахував грошові кошти отримані раніше. Отже, було здійснено поворот виконання Постанови суду шляхом перерахування на розрахунковий рахунок за квитанцією №0.0.1031720875 від 10.05.2018р., квитанцією №0.0.1031721547.1 від 10.05.2018р. та квитанцією №0.0.1036190078.1 від 15.05.2018р., то позивачеві повинні бути повернуті безпідставно отримані грошові кошти. Статтею 1212 ЦК України визначені загальні положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Згідно з зазначеною нормою ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. При регулюванні цих відносин виникають два види зобов'язань з безпідставного збагачення - безпідставне придбання та безпідставне збереження. На спірні правовідносини примусового виконання судового рішення, пов'язані з нарахуванням, стягненням та утриманням коштів виконавчого збору органом державної виконавчої служби, поширюється вказана норма Конституції України, приписи ЗУ «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Отже, правовідносини, що виникають у виконавчому провадженні між державним виконавцем та стягувачем і боржником є цивільно-процесуальними та регламентовані законодавством про виконавче провадження, оскільки державний виконавець у своїй діяльності щодо вчинення виконавчих дій може діяти лише в межах, чітко визначених Закону України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють ці правовідносини. Відповідно до ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Таким чином, грошові кошти сплачені позивачем в якості виконавчого збору підлягають стягненню на його користь, у зв'язку з тим, що документ на підставі якого були вчинені такі дії, а саме: сплата виконавчого збору - визнано в судовому порядку незаконним та його скасовано. Також, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову - покладаються на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за звернення до суду з позовом в розмірі 640 грн. 00 коп. (а.с.1), витрати за надані позивачу правничі послуги в сумі 4400 грн. 00 коп. (а.с.118-120) На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved