Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 13.12.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що будучи засуджена вироком Малинського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року за ч.5 ст.27, ч.3 ст.212, ч.2 ст.205, ч.3 ст.358 та ч.4 ст.358 КК України із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнена від відбуття основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, на шлях виправлення не стала та вчинила новий умисний злочин. Так, [PERSON] 28.04.2017 року подала заяву про прийняття на роботу на посаду державного реєстратора Пиріжківської сільської ради та підписала договори з Пиріжківською сільською радою про надання послуг з реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Розпорядженням сільського голови Пиріжківської сільської ради Ярмоченко І.В.№ 19 від 17 травня 2017 року [PERSON] була тимчасово прийнята на роботу, терміном на 2 місяці: з 17 травня 2017 року для надання послуг з реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, у період з 17.05.2017 року по 31.05.2017 року [PERSON] вчинила в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 921 реєстраційну дію та прийняла 275 рішень про здійснення державної реєстрації речових прав та їх обтяжень. Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 27.04.2018 року її визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України без призначення покарання та на підставі ч.1 ст.71 КК України суд до покарання, призначеного за новим вироком (без призначення покарання) повністю приєднав невідбуту частину покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року та призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04.12.2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 29.10.2019 року вирок Малинського районного суду Житомирської області від 27.04.2018 року відносно [PERSON] скасовано, кримінальне провадження відносно неї закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України. Приймаючи рішення, Верховний Суд України дійшов висновку, що обов`язки, які виконувала [PERSON] безпосередньо пов`язані з наданням публічних послуг з реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а не з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків. Отже, враховуючи те, що розпорядженням сільського голови Пиріжківської сільської ради від 13.06.2017 року [PERSON] була звільнення з посади державного реєстратора та її було позбавлено можливості отримувати дохід до моменту закриття кримінального провадження, то розмір відшкодування матеріальної шкоди позивач оцінює у 73600 грн., виходячи з того, що мінімальна заробітна плата на той період часу становила 3200 грн. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 750 тис. грн. Таким чином, позивач просить суд стягнути з ГУ Державної казначейської служби України у Житомирській області за рахунок коштів Держаного бюджету України на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 73600 грн., моральну шкоду у розмірі 750 тис. грн. та витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням судової експертизи. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з`явилася, позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача ГУНП в Житомирській області Голобородий Ю.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав до суду заяву, в якій вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити їй у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві та проводити розгляд справи без його участі. Так, у поданому до суду відзиві представник відповідача зазначив, що наявність постанови Верховного Суду України від 29.10.2019 року у справі №283/110/18, згідно з якою [PERSON] було визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю у її діянні складу кримінального правопорушення, не може мати преюдиційне значення для вирішення даної справи, оскільки підтверджує лише факт невинуватості позивача та, разом з цим, не свідчить про незаконність дій з боку правоохоронних органів. Таким чином, ГУНП в Житомирській області вважає, що матеріалами справи не встановлено дій з боку посадових осіб органів досудового слідства, які б давали правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Представник відповідача ГУ Державної казначейської служби України у Житомирській області Зубовський Д.О. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав до суду заяву, в якій вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити їй у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві та проводити розгляд справи без його участі. Так, у поданому до суду відзиві відповідач зазначив, що ГУ Державної казначейської служби України, виконуючи свої повноваження, не здійснювало будь-яких протиправних дій відносно позивача, а також його прав та охоронюваних законом інтересів не порушувало. Головне управління здійснює безспірне списання коштів державного та місцевого бюджетів або боржників на підставі рішення суду, а не є органом, з якого підлягає стягненню моральна та матеріальна шкода, завдана іншими органами, створеними державою. Вивчивши письмові матеріали справи, врахувавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Фактичні обставини справи, встановлені судом. 17.05.2017 року на підставі заяви позивача сільським головою Пиріжківської сільської ради Малинського району Житомирської області Ярмоченко І.В. було винесено розпорядження про тимчасове прийняття [PERSON] терміном на 2 місяці з 17.05.2017 року для надання послуг з реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.18). Цього ж дня між Пиріжківською сільською радою в особі сільського голови Ярмоченка І.В. та [PERSON] було укладено договір про надання послуг, предметом якого є надання [PERSON] послуг, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, за які замовник зобов`язувався оплачувати винагороду. Строк дії договору сторонами визначено до 17.07.2017 року (а.с.16-17). 06.06.2017 року під вихідним номером 3/1174 Малинським районним відділом з питань пробації на ім`я голови Пиріжківської сільської ради Ярмоченка І.В. було направлено повідомлення про те, що [PERSON] на підставі вироку Малинського районного суду Житомирської області позбавлена права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, строком на 2 роки. Також сільському голові запропоновано не пізніше трьох днів після одержання копії судового рішення звільнити [PERSON] з посади, яку вона займає; внести до трудової книжки засудженої запис про те, на якій підставі, на який строк і які посади [PERSON] позбавлена права обіймати або яким видом професійної діяльності вона позбавлена права займатися; за вимогою уповноваженого органу з питань пробації надати документи, пов`язані з виконанням рішення (а.с.19). 13.06.2017 року розпорядженням сільського голови Пиріжківської сільської ради Ярмоченка І.В. №26 з [PERSON] розірвано угоду від 17.05.2017 року у зв`язку з отриманням копії вироку Малинського районного суду Житомирської області (а.с.20). 14.11.2017 року [PERSON] було вручено повідомлення про підозру, зі змісту якої слідує, що остання, засуджена вироком Малинського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року за ч.2 ст.205, ч.5 ст.27, ч.2 ст.205, ч.5 ст.27, ч.3 ст.212, ч.3,4 ст.358, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнена від відбуття основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, на шлях виправлення не стала та вчинила новий умисний злочин. Так, [PERSON] 28.04.2017 року подала заяву про прийняття на роботу на посаду державного реєстратора Пиріжківської сільської ради та підписала договори з Пиріжківською сільською радою про надання послуг з реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Розпорядженням сільського голови Пиріжківської сільської ради Ярмоченко І.В.№ 19 від 17 травня 2017 року [PERSON] була тимчасово прийнята на роботу, терміном на 2 місяці: з 17 травня 2017 року для надання послуг з реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Отже, у період з 17.05.2017 року по 31.05.2017 року [PERSON] вчинила в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 921 реєстраційну дію та прийняла 275 рішень про здійснення державної реєстрації речових прав та їх обтяжень. Своїми умисними діями, що виразилися в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, [PERSON] вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.389 КК України (а.с.7-10). Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 27.04.2018 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.389 КК України без призначення покарання та на підставі ч.1 ст.71 КК України суд до покарання, призначеного за новим вироком (без призначення покарання) повністю приєднав невідбуту частину покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 09 листопада 2015 року та призначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки. Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 04.12.2018 року вирок суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 29.10.2019 року вирок Малинського районного суду Житомирської області від 27.04.2018 року відносно [PERSON] скасовано, кримінальне провадження відносно неї закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України. Приймаючи рішення, Верховний Суд України дійшов висновку, що обов`язки, які виконувала [PERSON] безпосередньо пов`язані з наданням публічних послуг з реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а не з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків (а.с.11-15). [PERSON] знаходилася під слідством та судом з 14 листопада 2017 року по 29 жовтня 2019 року, тобто повних 23 місяці. На підставі ухвали Малинського районного суду Житомирської області від 27.01.2020 року по справі №283/2791/19 була призначена судова психологічна експертиза, виконання якої доручено провести фахівцю у даній галузі знань, спеціалісту-психологу [PERSON] . З висновку експерта психолога №22/05/2020-ШЛВ від 22.05.2020 року вбачається, що психотравмувальні обставини спричинили моральні страждання (моральну шкоду) через фрустрацію основних потреб і цінностей [PERSON] . Негативні наслідки незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і незаконного засудження зачіпають всі рівні потреби [PERSON] - від потреби у фізичній безпеці і до потреби у самовираженні. Належним способом відновлення порушеного права є грошова компенсація в розмірі, достатньому для забезпечення базових потреб у власному житлі як осередку для подальшого існування сім`ї, реалізації базових потреб членів сім`ї у безпеці та сімейному затишку, можливості пошуку належної роботи та напрацювання ділової репутації в своєї сфері діяльності. Як окрему обставину для повноти відповіді на поставлене запитання необхідно зазначити, що психотравмувальна ситуація ще себе не вичерпала і продовжує свою дію. Таким чином, [PERSON] внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.389 КК України за період перебування під слідством та судом спричинені моральні страждання (моральна шкода). Матеріальний розмір отриманої [PERSON] моральної шкоди внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності та засудження можна визначити в розмірі 750 тис. грн. (а.с.73-90). Мотиви та застосовані норми права. Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а також визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади,органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За змістом ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. З урахуванням вказаних вимог ст. 1176 ЦК України та предмету позову, для вирішення позовних вимог суду необхідно перевірити наявність загальних підстав для відшкодування шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст. ст. 1166-1167 ЦК України, а також п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди від 27.03.1992 року № 6, п.3 та п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року № 4, за змістом яких заподіяна шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Порядок відшкодування шкоди передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року (далі по тексту - Закон). Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст.1 Закону, відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону). Статтею 3 Закону передбачається, що громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Згідно розпорядження №19 сільського голови Пиріжківської сільської ради Малинського району від 17 травня 2017 року "Про прийняття на роботу" [PERSON] прийнято тимчасово терміном на 2 місяці з 17 травня 2017 року для надання послуг з реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с. 18). 13 червня 2017 року розпорядженням сільського голови Пиріжківської сільської ради №26 угоду від 17 травня 2017 року розірвано в зв`язку з отриманням копії вироку Малинського районного суду щодо [PERSON] (а.с.20). Дане розірвання не було пов`язане з притягненням позивачки до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 389 КК України. Лише 14 листопада 2017 року слідчим СВ Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області повідомлено про підозру [PERSON] , у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України. Зважаючи на це, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку за 23 повних місяці перебування [PERSON] під слідством та судом, оскільки вона була тимчасово терміном на 2 місяці прийнята на роботу (граничний термін дії договору про надання послуг - 17 липня 2017 року (а.с.17), та на момент пред`явлення підозри ( 14 листопада 2017 року ) була непрацюючою (а.с. 7), і відповідно незаконне притягнення до кримінальної відповідальності не потягло за собою втрату реального заробітку. Щодо позовної вимоги, яка стосується стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 3 Постанови Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За змістом п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під варту або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Статті 3 та 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» закріплюють, що у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч.5 та ч.6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Також даним Законом України встановлено нижчу межу розміру місячного відшкодування моральної шкоди, яка не може бути меншою ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Разом з тим, відшкодування моральної шкоди, виходячи з однієї мінімальної заробітної плати за один місяць є мінімальною дозволеною законом межею, в той час як верхня межа не встановлена. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2020 року встановлено на рівні 4 723 грн. Внаслідок заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку із безпідставним перебуванням позивача під слідством та судом, мінімальний її розмір за 23 місяці повинен розраховуватися із розрахунку мінімальної заробітної плати на час ухвалення судового рішення, тобто на 2020 рік, та становить 108 629 грн. Ураховуючи тривалість безпідставного перебування позивача під судом і слідством, висновок експерта психолога №22/05/2020-ШЛВ від 22 травня 2020 року, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, порушення звичайного ритму життя та виникнення певних обмежень та незручностей у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності на думку суду розмір завданої [PERSON] моральної шкоди становить 150 000 грн. Також слід зазначити, що відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Щодо позовних вимог в частині стягнення судових витрат, пов`язаних із залученням експерта та проведенням експертизи, суд зазначає наступне. Квитанцією №10284 від 03.04.2020 року підтверджується, що [PERSON] за психологічне обстеження та написання висновку експерта психолога витратила 18 000 грн. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. За частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В врахуванням задоволення 18,21% заявлених вимог відшкодуванню підлягає 3277,80 грн. понесених процесуальних витрат на залучення експерта.

Outcome: partial