Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником 2/3 частин житлового будинку [ADDRESS]. У 2010 році в належній їй частині будинку був зареєстрований відповідач, з яким вона з 1985 року по 1995 рік перебувала у шлюбі. Після зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою 07.09.2013 року відповідач за відсутності правових підстав проживає в будинку, не бажаючи його звільнити добровільно. Тому просить виселити його із займаного ним житлового приміщення. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до суду надала письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутності, вимоги позову підтримує та проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції" від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.02.1996 року, виданого державним нотаріусом Другої Житомирської нотаріальної контори Павлюк Г.А., позивач є власником 2/3 частин житлового будинку [ADDRESS]. 17.08.2001 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, про що Богунським районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Житомира цього дня видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Як убачається з копії паспорта відповідача, довідки № 003439 Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 16.12.2014 року, а також талона зняття з реєстрації місця проживання в Україні Богунського РВ УМВС України у м. Житомирі, 01.11.2008 року місце проживання відповідача було зареєстровано за адресою: [ADDRESS], а 07.09.2013 року він знятий з реєстрації за вказаною адресою. Зважаючи на те, що 2/3 частин житлового будинку [ADDRESS] належить позивачу на праві власності, а відповідач, який фактично в ній проживає, не маючи за цією адресою зареєстрованого місця проживання, а також договору про надання у користування вказаною частиною житлового приміщення між позивачем та відповідачем укладено не було, тому суд вважає, що внаслідок зайняття відповідачем належної позивачу частини будинку та проживання в ній ним порушуються права позивача як власника житлового приміщення створенням їй перешкод у користуванні частиною власного нерухомого майна. За таких обставин права позивача підлягають судовому захисту шляхом виселення відповідача із займаного ним приміщення. На підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн., оплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви, підтвердженням чого є оригінал квитанції. Враховуючи викладене та

Outcome: approved