Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

01 жовтня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Волноваського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначила, що вона - [PERSON] , разом з відповідачем [PERSON] у квітні 2015 року домовились про здійснення продажу об`єкта нерухомості - житлового будинку у [ADDRESS] , який належить відповідачу на підставі договору дарування житлового будинку вiд 26 жовтня 2011 року. У червні 2015 року позивач виконала всі умови за договором та передала відповідачу узгоджену суму грошей в рахунок придбання вказаного домоволодіння та земельної ділянки під ним, що підтверджуються доданими до позовної заяви документами. В обмін на гроші відповідач надав позивачці розписку в їх отриманні, правовстановлюючий документи на об`єкт нерухомості, що складається з житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Враховуючи те, що відповідач на той час хворів, а вона виконавши всі умови попереднього договору купівлі продажу вже фактично проживавала та користувалась вищевказаним будником, вони добровільно вирішили відкласти нотаріальне посвідчення угоди купівлі- продажу до його одужання. Таким чином, угоду, щодо купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку було здійснено відповідно до справжньої волі осіб, що її укладали. На теперішній час відповідач від продовження процедури купівлі- продажу з подальшим нотаріальним оформленням угоди купівлі-продажу будинку фактично ухиляється, посилаючись на свою зайнятість та відсутність вільного часу для нотаріального оформлення угоди, та те що всі правовстановлюючі документи на будинок передані позивачці і на вказаний будинок вiн не претендує. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягали, у разі неявки відповідача не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства; надав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав у повному обсязі. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 5) Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] , її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 5) Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.12.89р., [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище на « [PERSON] » (а.с. 6) Зі змісту договору дарування земельної ділянки від 26.10.2011р., вбачається, що [PERSON] подарувала у особисту власність [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 0,0593 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ця земельна ділянка належить дарувальнику ( [PERSON] ) на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ДН № 067474, виданого 03 березня 2000 року Волноваською міською Радою народних депутатів Донецької області на підставі Рішення виконкому Волноваської міської ради народних депутатів Донецької області від 12 січня 2000 року за № 323. Акт зареєстровано в Книзi записів державних актів на право приватної власності на землю за № 695 (а.с. 11-12). Зі змісту договору дарування земельної ділянки від 26.10.2011р., вбачається, що [PERSON] подарувала у особисту власність [PERSON] жилий будинок на земельній ділянці, загальною площею 59,80 кв.м, з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Цей житловий будинок належить дарувальнику ( [PERSON] ) на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на право особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно, посвідченого Волноваською державною нотаріальною конторою Донецької області 29 жовтня 1973 року за реєстровим № 3586, зареєстрованого Бюро технічної інвентаризації м. Волноваха, Донецької області 31 березня 1975 року, номер запису 4478 в книзі 16, реєстраційний номер майна 34337807 ( а.с. 13-14) Згідно розписки від 16.06.2015р., [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 50\~000, 00 гривень в рахунок продажу жилого будинку та земельної ділянки під цим будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS] , які належать [PERSON] на підставі договору дарування від 26.10.2011р. [PERSON] зобов`язався переоформити вказаний будинок та земельну ділянку ( а.с. 23). Відповідно до ст.316 ч.1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилася щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення договору, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст.219 ч.2 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що відповідав справжній волі особі яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Здійснюючи аналіз наданих доказів, а також повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, які були досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до впевненості, що між сторонами відбулася угода купівлі-продажу жилого будинок загальною площею 59,80 кв.м на земельній ділянці, загальною площею 0,0593 га з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved