Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

У травні 2020 року з Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана цивільна справа за підсудністю. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 24.12.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. було вчинено виконавчий напис №4568, відповідно до якого з неї стягнуто заборгованість у розмірі 18155,15 гривень. Крім того стягнуто 300 гривень за вчинення виконавчого напису. Посилаючись на безпідставність дій нотаріуса, які виразились у недотриманні вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Нотаріус не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання заяви про вчинення виконавчого напису з часу настання у відповідача права на звернення з вимогами по кожному окремому щомісячному платежу, чим порушив норми статті 38 Закону України «Про нотаріат» та пунктів п.2 Глави 12, і зборів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; нормативно-правовий акт № 559-IX від 13.04.2020 підп. 1.1 п. 1, підп. 3.1 п. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів; нормативно-правовий акт № 1172 від 29.06.1999" постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року. Позов просила задовольнити. Ухвалою від 20 травня 2020 року відкрито провадження у справі для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач своїм правом надати відзив не скористався. Від третіх осіб, приватного нотаріуса та приватного виконався не надходили пояснення по суті справи. За таких обставин, суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження та в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до з норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов таких висновків. Судом встановлено, щопозивачем було укладено Договір, відповідно до умов якого банк надає кошти в сумі 21240 грн, у тимчасове платне користування, дата повернення кредиту 20.11.2016 року. Строк кредитування 36 платіжних періодів. Дата сплати заборгованості за кредитом встановлюється згідно з додатком 1 п.2.6 Договору). Відповідно до даного додатку, останній платіж за договором треба було здійснити 20.11.2016 року. Про наявність даного договору позивачу стало відомо в грудні 2013 року, у зв`язку з находженням вимоги банку про погашення заборгованості за кредитом. 20.11.2013 року позивачем було виявлено втрату паспорта, але коли саме він зник позивач точно не пам`ятає, про що негайно звернувся до правоохороннх органів та служби безпеки банку. Позивач попередила банк, що не отримувала кредиту та договір оформлено на викрадений паспорт, на що обіцяли провести розслідування та на звернення позивача банком було надано відповідь, що інформацію взято до уваги та банком було подано заяву про злочин. Пізніше на адресу позивача декілька разів приходили листи з різними сумами боргу з ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», але жодних документів, які б підтверджували передачу права вимоги банком ТОВ ФК «Кредит-Капітал» надіслано не було, на телефонні дзвінки не відповідали. В лютому місяці 2020 року позивач поштою отримала постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко Івана Павловича, про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з позивача 18455,15 грн на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Аладн» на підставі виконавчого напису № 4568 виданого 24.12.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Кондратюк B.C.. Відлік позовної давності розпочався за Договором з 20.11.2016 року. Виконавчий напис був вчинений 24.12.2019 року. Тобто нотаріус не врахував той факт, що строки позовної давності минули 20.11.2019 року. Із документів, надісланих приватним виконавцем позивач дізналась, що стягувачем є правонаступник ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД».ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛАНД»» вимог про погашення не надсилав, переговори щодо визначення суми заборгованості не велись. Отже, підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий напис, вчинений приватним виконавцем ІМНО Кондратюк B.C. за №4568, відповідно до якого сума заборгованості складає 18155,15 грн, вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 31.01.2018 року по 29.11.2019 року. Як вказав нотаріус у виконавчому написі, нотаріальна дія вчинена на підставі ЗУ «Про Нотаріат», та п. 2 Переліку документів за якими стягненнгя заборгованості проводиться у безспірному порядку на підстав виконавчих написів нотаріусів затвердженого Постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року. Період, за який проводиться стягнення: з 31.01.2018 р. по 29.11.2019 р. 07.02.2020 р. приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. відкрито виконавче провадження ВП №61190336 на підставі виконавчого напису, вчиненого 24.12.2019 року №4568. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України,статей 50, 87 "Про нотаріат; нормативно-правовий акт № 3425-XII від 02.09.1993"88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. З матеріалів справи слідує і дана обставина була встановлена в судовому засіданні, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості відповідача перед банком, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років. Аналізуючи вищезазначене, виконавчий напис може бути вчинений за наявності одночасно двох умов, а саме: з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років та підтверджено безспірність заборгованості. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитного договору №723/4281ВСL2C закінчився 20.11.2016 року, тобто у разі виникнення/існування у боржника заборгованості до цієї дати і існування боргу після, стягувач мав би бути обізнаний про порушення свого права та у нього виникло право вчиняти дії для захисту порушеного права. Крім того, із виконавчого напису вбачається, що кредитний договір укладався між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк», в той же час стягувачем за спірним кредитним договором є ТОВ «ФК «Аланд», яке набуло право вимоги на підставі договору про відступлення прав вимоги №02/10/2019-ФА, укладеного 02.10.2019 року між ТОВ «ФК «Аланд» та ПАТ «Платинум Банк». Тобто сам договір про відступлення прав вимоги №02/10/2019-ФА, укладено після закінчення терміну дії самого кредитного договору. Таким чином, вбачається, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку, а відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved