Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Прокурор Ємільчинського району звернувся до суду з вищенаведеним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що розпорядженням голови Ємільчинської районної державної адміністрації (далі Ємільчинська РДА) від 06.09.2005 року № 306, надано дозвіл [PERSON] на складання проекту передачі земель державної власності (земель водного фонду) та водного обєкту в користування на умовах оренди. В п. 2 зазначеного розпорядження передбачено, що договір оренди та умови користування мають бути подані на розгляд районній державній адміністрації при затвердженні проекту передачі земель у користування. Контроль за виконанням розпорядження покладено на першого заступника голови райдержадміністрації [PERSON] Відповідно до акту вибору земельної ділянки водного фонду комісією на чолі з першим заступником голови Ємільчинської РДА [PERSON], було обстежено земельну ділянку водного фонду площею 14,2 га на території Рясненської сільської ради та зроблено висновок про необхідність розробки проекту відведення земельної ділянки з проведенням обовязкової державної експертизи. Розпорядженням голови Ємільчинська РДА від 26.12.2005 року № 479 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж земельної ділянки водного фонду, каскадів ставків на території Рясненської сільської ради та передано в користування [PERSON] на умовах оренди для рибогосподарської діяльності за межами населеного пункту 17,6681 га земель водного фонду: з них під водою та каналами 12,7449 га; під гідротехнічними спорудами 0,9331 га; під прибережними захисними смугами 3,9901 га, в тому числі сіножатей 2,3515 га, пасовищ 1,0946 га, боліт 0,3866 га, проїздів 0,1574 га. Доручено укласти договір оренди земельної ділянки терміном на 5 років. Розпорядженням голови Ємільчинська РДА від 11.03.2011 року № 58 поновлено договір оренди земельної ділянки водного фонду та водного обєкту площею 17,6681 га, яка розташована за межами населених пунктів Рясненської сільської ради терміном на 5 (пять) років, та на підставі вищенаведеного розпорядження від 11.03.2011 року № 58 між [PERSON] та Ємільчинською РДА укладено два договори оренди земельних ділянок водного фонду, згідно яких Ємільчинська РДА надала [PERSON] в оренду на 5 років земельну ділянку площею 13,1378 га: з них під водою 10,5577 га; під гідротехнічною спорудою 1,0348 га; під прибережною захисною смугою 1,5453 га, та земельну ділянку площею 4,5303 га: з них під водою 2,5738 га; під гідротехнічною спорудою 0,0557 га; під прибережною захисною смугою 1,9008 га. Договори зареєстровані в Управлінні Держкомзему у Ємільчинському районі Житомирської області, про що Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.12.2011 року за № 182170004000481 та № 182170004000481. Позивач вважає, що вищезазначені розпорядження Ємільчинська РДА в частині затвердження технічної документації із землеустрою, надання земельних ділянок в оренду та поновлення договорів оренди є неправомірними та підлягають скасуванню, а земельні ділянки загальною площею 17,6681 га, нормативною грошовою оцінкою 100794 грн. коп. підлягають поверненню до земель державної власності виходячи з наступного. Згідно технічної документації із землеустрою зовнішні межі земельної ділянки були сформовані за рахунок передачі земель сільськогосподарського призначення (сіножатей, пасовищ) під прибережну захисну смугу водойми (землі водного фонду) і тільки після цього були встановлені, що є порушенням ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України (далі ЗК України), ст. 50 Закону України від 22.05.2003 року № 858-IV «Про землеустрій» та п. 2 „Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677. Крім того, всупереч вимогам законодавства (ст. 123 ЗК України, ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації») та розпорядження Ємільчинська РДА від 06.09.2005 року № 306, [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою замість проекту відведення земельної ділянки та надано до Ємільчинської РДА технічну документації землеустрою щодо уточнення, встановлення зовнішніх меж земельної ділянки водного фонду каскаду ставків Рясне, але згідно ст. 25 Закону України «Про землеустрій» такого виду технічної документації не передбачено. В порушення вищезазначених вимог законодавства, розпорядженням Ємільчинської РДА від 26.12.2005 року № 479 затверджено технічну документацію із землеустрою без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та без позитивного висновку державної експертизи зазначеного проекту землеустрою, а також розпорядженням від 11.03.2011 року № 58 між [PERSON] та Ємільчинською РДА 09.12.2011 року укладено два договори оренди земельних ділянок водного фонду. Разом з тим позивач вважає, що поняття водне господарство та рибницьке господарство не є тотожними, тому на час прийняття оскаржуваних розпоряджень голови Ємільчинської РДА та укладання договору оренди у Ємільчинській РДА були відсутні повноваження для передачі земельної ділянки для рибогосподарських потреб. Оскільки Ємільчинська РДА не мала підстав для затвердження технічної документації із землеустрою щодо уточнення встановлення зовнішніх меж земельної ділянки водного фонду, щодо якої не було розроблено проект землеустрою про відведення земельної ділянки в натурі з обовязковим проведенням державної експертизи землевпорядної документації, та для передачі визначених технічною документацією земельних ділянок в оренду [PERSON], розпорядження Ємільчинська РДА Житомирської області від 26.12.2005 року № 479 та № 58\~від 11.03.2011 року прийняті з порушенням вимог закону є протиправним і підлягають скасуванню. Відповідач по справі, Ємільчинська РДА направила до суду клопотання про закриття провадження по справі посилаючись на вимоги ст. 17 КАС України, п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7, постанову пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 26.12.2011 року, рішення Конституційного суду України від 01.04.2010 року № 10-рп/2010, оскільки на його думку в даному випадку може виникнути спір про адміністративну чи господарську підсудність і не може бути цивільної підсудності (а.с. 42-46). Крім того Ємільчинська РДА направила заперечення на правове обгрунтування позовної заяви по цивільній справі № 277/26-15-ц. В обгрунтування заперечення відповідач зазначив, що позивач посилаючись на „ст. 50 Закону не конкретизував якого саме закону, оскільки ст. 50 ЗК України має зовсім іншу норму ніж це зазначено в позовній заяві. Стаття 9 Закону України „Про державну експертизу землевпорядної документації не може бути застосована для спірних правовідносин, оскільки розпорядженням Ємільчинської РДА надано дозвіл на складання проекту передачі земель ... у 2005 році, а ст. 9 вказаного закону (в редакції 2005 року) не передбачала обовязкової державної експертизи проекту передачі земель державної власності (земель водного фонуду) та водного обєкту в користування на умовах оренди. Посилання прокурора на „Положення про здійснення державної землевпорядної експертизи, затверджене наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 11.03.2997 року № 39 не може бути застосоване при розгляді цивільної справи, оскільки „Положення ... втартило чинність 01.01.2005 року, а спірне розпорядження видане 06.09.2005 року. Закон України „Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів прийнятий 08.07.2011 року та не був чинним на момент вирішення питання про передачу земельної ділянки в оренду (2005 рік). З огляду на вищенаведене Ємільчинська РДА вважає, що позов є необгрунтованим та таким що не підлягає задоволенню в частині визнання розпорядження незаконним. Разом з тим відповідач по справі Ємільчинська РДА у відзиві на позовну заяву вказує, що 26.12.2005 року Ємільчинською РДА було видано розпорядження про складання проекту надання земель [PERSON] в користування на умовах оренди для рибогосподарської діяльності на підставі чого було укладено договір оренди. Розпорядження від 26.12.2005 року було прийняте у відповідності до законодавства України, яке діяло на 2005 рік. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. [PERSON] позов визнав в повному обсязі, зазначив, що порушення були допущені не з його вини, а з вини розробників документації. Представник Ємільчинської районної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Під час судового розгляду представником Ємільчинської районної державної адміністрації подано письмове клопотання про застосування строків позовної давності. Суд, вислухавши пояснення прокурора, представника Ємільчинської районної державної адміністрації, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Розпорядженням голови Ємільчинської районної державної адміністрації від 06.09.2005 року № 306 надано дозвіл [PERSON] на складання проекту передачі земель державної власності (земель водного фонду) та водного обєкту в користування на умовах оренди. Відповідно до п. 2 зазначеного розпорядження договір оренди та умови користування мають бути подані на розгляд районній державній адміністрації при затвердженні проекту передачі земель у користування. Відповідно до акту вибору земельної ділянки водного фонду комісією на чолі з першим заступником голови райдержадміністрації [PERSON] було обстежено земельну ділянку водного фонду площею 14,2 га на території Рясненської сільської ради та зроблено висновок про необхідність розробки проекту відведення земельної ділянки з проведенням обовязкової державної експертизи останнього. (а.с. 9). Розпорядженням голови Ємільчинської районної державної адміністрації від 26.12.2005 року № 479 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення зовнішніх меж земельної ділянки водного фонду каскадів ставків на території Рясненської сільської ради та передано в користування [PERSON] на умовах оренди для рибогосподарської діяльності на території Рясненської сільської ради за межами населеного пункту 17,6681 га земель водного фонду, з них під водою та каналами 12,7449 га, під гідротехнічними спорудами 0,9331 га, під прибережними захисними смугами 3,9901 га, в тому числі сіножатей 2,3515 га, пасовищ 1,0946 га, боліт 0,3866 га, проїздів 0,1574 га. Доручено укласти договір оренди земельної ділянки терміном на 5 років. (а.с. 17). Розпорядженням голови Ємільчинської районної державної адміністрації від 11.03.2011 року № 58 поновлено договір оренди земельної ділянки водного фонду та водного обєкту площею 17,6681 га, яка розташована за межами населених пунктів Рясненської сільської ради терміном на 5 (пять) років. (а.с. 14). На підставі розпорядження Ємільчинської районної державної адміністрації від 11.03.2011 року № 58 між [PERSON] та Ємільчинською районною державною адміністрацією укладено два договори оренди земельних ділянок водного фонду, згідно яких Ємільчинська районна державна адміністрація надала [PERSON] в оренду на 5 років земельну ділянку площею 13,1378 га, з них під водою 10,5577 га, під гідротехнічною спорудою 1,0348 га, під прибережною захисною смугою 1,5453 га, та земельну ділянку площею 4,5303 га, з них під водою 2,5738 га, під гідротехнічною спорудою 0,0557 га, під прибережною захисною смугою 1,9008 га. (а.с. 21-28). Частиною 1 ст. 116 Земельного кодексу України\~передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею\~ 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» \~передбачено, що до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених\~Конституцією\~і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля. Відповідно до ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України\~(в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і сьомою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства; в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті. Частиною 4 зазначеної статті передбачено, що обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті. За змістом\~постанови Верховної Ради України від 14.01.2000 № 1390 "Про Концепцію розвитку водного господарства України"\~водне господарство - галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідація її наслідків. Згідно зі ст.1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів»\~рибне господарство галузь економіки, завданнями якої є вивчення, охорона, відтворення, вирощування, використання водних біоресурсів, їх вилучення (добування, вилов, збирання), реалізація та переробка з метою одержання харчової, технічної, кормової, медичної та іншої продукції, а також забезпечення безпеки мореплавства суден флоту рибної промисловості. Частиною 1 ст. 51 Водного кодексу України\~передбачено, що у користування на умовах оренди для рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, лікувальних, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт можуть надаватися водосховища (крім водосховищ комплексного призначення), ставки, озера та замкнені природні водойми. Отже, оскільки поняття «водне господарство» та «рибне господарство» не є тотожними, Ємільчинська районна державна адміністрація не мала повноважень передавати спірні земельні ділянки, розташовані за межами населеного пункту в оренду саме для ведення рибного господарства, адже такі повноваження відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України\~належали Житомирській обласній державній адміністрації. Згідно статті 123 Земельного кодексу України\~(у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону; надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості). Стаття 50 Закону України «Про землеустрій» передбачала обовязкове складання проекту землеустрою (у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677 (далі Порядок). Цим Порядком на час виникнення спірних правовідносин передбачалося, що проект відведення земельної ділянки не розробляється лише у разі, коли земельна ділянка, межі якої визначено в натурі (на місцевості), надається в користування або безоплатно передається у власність чи набувається у власність на підставі цивільно-правових угод без зміни її цільового призначення (абзац другий пункту 2 Порядку). Верховним судом України у справі № 6-35цс14 від 14.05.2014 з приводу неоднакового застосування статей 20, 21 Земельного кодексу України, статей 20, 50 Закону України «Про землеустрій» та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №677 зроблено висновок про те, що у всіх інших випадках розроблення проекту землеустрою є обовязковим. Таким чином, у разі передачі в оренду земельної ділянки із земель державної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обовязковим є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Натомість, як слідує з матеріалів справи спірні земельні ділянки були передані в оренду [PERSON] на підставі технічної документації із землеустрою щодо уточнення встановлення зовнішніх меж земельної ділянки водного фонду, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок не розроблявся, державна експертиза землевпорядної документації не проводилась, хоча згідно розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації від 06.09.2005 року № 306 дозвіл [PERSON] надавався саме на розроблення проекту відведення земельної ділянки (а.с. 9). Відповідно до акту вибору земельної ділянки водного фонду комісією на чолі з першим заступником голови райдержадміністрації [PERSON] було обстежено земельну ділянку водного фонду площею 14,2 га на території Рясненської сільської ради та зроблено висновок про необхідність розробки проекту відведення земельної ділянки з проведенням обовязкової державної експертизи останнього. (а.с. 10). Вищевказане підтверджує, що на час прийняття оспорюваних розпоряджень про надання спірних земельних ділянок в оренду їх межі в натурі не визначалися. Визначення меж спірних земельних ділянок в натурі (на місцевості) було проведено лише в ході виготовлення технічної документації із землеустрою щодо уточнення встановлення зовнішніх меж земельної ділянки водного фонду, що підтверджується зміною площі земельних ділянок з 14,2 га до 17,6681 га. За таких обставин надання спірних земельних ділянок в оренду потребувало розробки проектів відведення. Крім того, вірними є доводи прокурора, що такого виду документації із землеустрою, як технічна документація із землеустрою щодо уточнення встановлення зовнішніх меж земельної ділянки згідно ст. 25 Закону України «Про землеустрій» не передбачено. Згідно вимог\~ст. 62 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій», документація із землеустрою підлягає державній експертизі з метою забезпечення її відповідності вихідним даним та технічним умовам, вимогам законів України, іншим нормативно-правовим актам. Порядок здійснення державної експертизи документації із землеустрою визначається законом. Згідно ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» від 17 червня 2004 року № 1808-IV «Про державну експертизу землевпорядної документації» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) обов'язковій державній експертизі підлягають проекти \~ землеустрою \~ щодо \~ відведення \~земельних \~ділянок водного \~фонду. У відповідності до ч. 5 ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо обєктів обовязкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється. З викладених норм законодавства України випливає, що однією з умов прийняття органами виконавчої влади рішення про надання в оренду земельної ділянки є подання особою, зацікавленою в одержанні земельної ділянки в оренду, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з позитивним висновком державної експертизи. У звязку з цим, суд приходить до висновку, що в даному випадку мало місце формування двох нових земельних ділянок (з визначенням площі кожної з них і присвоєнням їх власних кадастрових номерів), яке повинно було проводитись зі складанням проектів землеустрою земельних ділянок, що надаються в оренду, та проведенням державної експертизи землевпорядної документації, чого в порушення приписів земельного законодавства зроблено не було. Наявний в матеріалах справи висновок державної експертизи землевпорядної документації (а.с. 29-30) даний висновок не спростовує, оскільки обєктом вказаної експертизи виступала технічна документація із нормативно грошової оцінки земельних ділянок, а не проекти відведення земельних ділянок. З приводу заяви представника Ємільчинської районної державної адміністрації про застосування строків позовної давності суд приходить до висновку, що остання є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до правового висновку, наведеного Верховним судом України у Постанові від 16.09.2015 по справі № 6-68цс15, з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень, положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. При цьому, правову позицію з приводу обчислення строку позовної давності за позовами прокурора також викладено у постанові Верховного суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-101цс15. Зокрема, Верховним судом України відмічено, що звертаючись до суду із заявою про захист державних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва інтересів громадянина або держави у суді. Тому, при визначення початку перебігу строку позовної давності, за умови, що прокурор звертається до суду не в інтересах органу державної влади, який був стороною оспорюваного договору, потрібно виходити з дати проведення прокурорської перевірки, коли було виявлено факт укладання спірного договору без дотримання вимог закону, оскільки саме з даного часу уповноважений державною орган отримав можливість звернутися за захистом інтересів держави до суду. Прокуратурою Ємільчинського району в порядку здійснення функції нагляду за додержанням і застосуванням законів\~здійснено вивчення стану додержання земельного законодавства та 02.06.2014 витребувано від Ємільчинської районної державної адміністрації копії розпоряджень голови Ємільчинської РДА з приводу передачі в оренду водних обєктів та копії відповідних договорів. Зазначені документи були надані в прокуратуру Ємільчинського району 13.06.2014, в тому числі і оспорювані договори оренди земельної ділянки водного фонду від 09.12.2009. Матеріали з приводу відведення спірних земельних ділянок в оренду також надавалися до прокуратури Ємільчинського району відділом Держземагенства в Ємільчинському районі Житомирської області 28.11.2014. Як слідує зі зімсту пояснень прокурора саме за результатами вивчення зазначених матеріалів було встановлено порушення земельного законодавства, які обумовили звернення прокурора Ємільчинського району з даним позовом до суду, яке було здійснено 15.01.2015, тобто в межах встановленої ч. 1 ст. 257, ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України трирічного строку позовної давності з дня коли стало відомо про існування оспорюваного розпорядження голови Ємільчинської РДА та договору оренди земельної ділянки водного фонду. При цьому суд звертає увагу на те, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1\~ст. 60 ЦПК). Доказування не може гуртуватись на припущеннях (ч. 4 ст.60 ЦПК). Представником Ємільчинської районної державної адміністрації не надано жодного належного та допустимого доказу, що саме ці розпорядження голови Ємільчинської районної адміністрації та договори оренди земельних ділянок надавались до органів прокуратури раніше тих дат на які посилається прокурор, надавши при цьому належним чином завірені копії аркушів журналу вхідної кореспонденції та супровідних відповідача. Тому, враховуючи правові позиції наведені Верховним судом України з приводу застосування строків позовної давності до позовів предявлених прокурором в інтересах держави у Постановах від 16.09.2015 у справах № 6-68цс15, № 6-101цс15, а саме висновків з приводу правильного застосування ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом прокуратурою Ємільчинського району не пропущено, а інтереси держави порушені внаслідок передачі в оренду спірних земельних ділянок всупереч встановленому законом порядку підлягають судовому захисту. Разом з тим, судом встановлено, що на час судового розгляду розпорядженням голови Ємільчинської РДА № 280 від 30.12.2015 року (а.с. 147) припинено дію оспорюваних розпоряджень голови Ємільчинської районної адміністрації, дію оспорюваних договорів оренди припинено за згодою сторін. Згідно акту прийому передачі (а.с. 166-167) [PERSON] 23.02.2016 повернуто до земель запасу Рясненської сільської ради Ємільчинського району земельну ділянку водного фонду, що знаходиться за межами с. Рясне Ємільчинського району Житомирської області, загальною площею 13,1378 га, з них під водою 10,5577 га, під гідротехнічною спорудою 1,0348 га, під прибережною захисною смугою 1,5453 га та земельну ділянку водного фонду, що знаходиться за межами с. Рясне Ємільчинського району Житомирської області, загальною площею 4,5303 га, з них під водою 2,5738 га, під гідротехнічною спорудою 0,0557 га, під прибережною захисною смугою 1,9008 га. Тобто, на час розгляду справи судом відповідачі в добровільному порядку виконали вимоги прокурора в частині повернення оспорюваних земельних ділянок у володіння держави. Крім того, що стосується оспорюваних розпоряджень голови Ємільчинської районної адміністрації, то вони є ненормативними актами, що застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому оскільки оспорювані прокурором розпорядження були реалізовані в оспорюваних договорах оренди земельних ділянок, то належним способом захисту є оспорення саме договорів оренди укладених на їх виконання. Відповідна правова позиція була висловлена Верховним Судом України в Постанові від 11 листопада 2014 року у справі № 21-405а14. У звязку з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги прокурора в частині визнання протиправними та скасування розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації від 26.12.2005 року № 479 та розпорядження голови Ємільчинської районної державної адміністрації від 11.03.2011 року № 58 задоволенню не підлягають. У звязку з тим, що на час прийняття рішення земельні ділянки стосовно яких прокурором заявлено позовні вимоги фактично повернуті у володіння держави, суд позбавлений обєктивної можливості зобовязати [PERSON] їх повернути, а тому позовні вимоги прокурора в цій частині також підлягають відхиленню. Натомість, згідно змісту\~ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 13, 5 та 6\~ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 1 вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Отже, встановивши факти порушення відповідачами у справі приписів законодавства, що регулюють процедуру передачі в оренду земельних ділянок державної власності, які полягали у необхідності розроблення проектів землеустрою новосформованих земельних ділянок, а також відсутності позитивних висновків експертизи землевпорядної документації вказаних проектів відведення, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання оспорюваних договорів оренди недійсними, а тому позов прокурора в цій частині підлягає задоволенню. Щодо посилання представника Ємільчинської районної державної адміністрації на те, що прокурор не може бути позивачем по даній справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2\~ст. 45 ЦПК України\~з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. При зверненні до суду із позовною заявою, згідно\~ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» (яка була чинною на час звернення прокурора до суду), прокурор самостійно визначає та обґрунтовує, у чому полягає порушення інтересів держави або у чому існує загроза інтересам держави.\~\~\~\~ Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року №-рп/99 під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені\~Конституцією України\~повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним судженням, у зв'язку з чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову, та зазначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту. В позовній заяві прокурором було вказано, що незаконне надання в оренду спірної земельної ділянки порушує інтереси держави у земельній сфері. Крім того, як зазначив Верховний Суд України у Постанові від 18.09.2013 року у справі № 6-92цс13 фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення). Таким чином, прокурор є належним позивачем по даній справі. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 11 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються органи прокуратури при здійсненні своїх повноважень. Частиною 3\~ст. 88 ЦПК України\~передбачено, що якщо позивача, на користь\~\~якого\~\~ухвалено\~\~рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 40 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, ухвалюючи рішення у справі, провадження в якій відкрито за заявою прокурора, суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір із відповідача (повністю або пропорційно до задоволених вимог), якщо він не звільнений від сплати судового збору. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в дохід Державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою\~статті 4 Закону N 3674-VI, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду. Разом з тим, згідно ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан [PERSON] суд звільняє його від сплати судового збору. Таким чином судовий збір має бути стягнений з відповідача - Ємільчинської РДА у розмірі, передбаченому підпунктом ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі наведенного,

Outcome: partial