Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

01.09.2014 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 17.11.2014, просить стягнути з АТ «УОСК» на свою користь суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 35000,00 грн., пеню в розмірі 3590,40 грн., втрати від інфляції в розмірі 2756,16 грн., 3% річних в розмірі 414,69 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 03.03.2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода в якій було пошкоджено належний їй автомобіль марки «Тойота», д.н.з. [NUMBER]. Вказана ДТП сталася з вини водія автомобіля марки «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] [PERSON], відповідальність якого згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС 2069614 була застрахована в АТ «УОСК». 08.04.2014 позивачка звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Також позивачкою надано усі необхідні документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. 04.07.2014 відповідачем прийнято рішення №5952 про виплату позивачці страхового відшкодування у розмірі 49000,00 грн. Однак у визначений законом строк - 90 днів, відповідач свого обов'язку по виплаті страхового відшкодування у повному обсязі не виконав, чим прострочив виконання грошового зобов'язання. Фактично позивачкою отримано від страховика у рахунок страхового відшкодування станом на 17.11.2014 -15000,00 грн., з яких: 3000,00 грн. - 10.07.2014, 2000,00 грн. - 21.07.2014, 2000,00 грн. 06.08.2014, 2000,00 грн. - 07.08.2014, 2000,00 грн. - 12.08.2014, 2000,00 грн. - 18.08.2014, 2000,00 грн. 21.08.2014. Окрім, того позивачка зазначає, що затягування відповідачем процесу виплати їй страхового відшкодування забрало значну частину її робочого та вільного часу, який вона була змушена витрачати для врегулювання спору в судовому порядку, а тому протиправними діями відповідача, які полягали у неналежному виконанні цивільного обов'язку, їй завдано моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю і просив суд їх задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково. Зокрема, зазначив, що згідно полісу №АС 2069614 розмір страхової суми за шкоду завдану майну складає 50000,00 грн. Враховуючи, що розмір матеріального збитку, спричиненого позивачці перевищує ліміт відповідальності страховика, АТ «УОСК» прийнято рішення про виплату на користь позивачки страхового відшкодування у розмірі 49000,00 грн. При цьому розмір страхового відшкодування зменшено на розмір франшизи, яка згідно полісу №АС 2069614 складає 1000,00 грн. Крім, того відповідачем на рахунок позивачки фактично перераховано 15000,00 грн., на підтвердження чого представником відповідача надано копії відповідних платіжних доручень. У зв'язку з цим, представник відповідача визнав позов в частині стягнення з АТ «УОСК» недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 34000,00 грн. Також, представник відповідача вказав, що позивачкою невірно здійснено розрахунок пені, яка підлягає до стягнення, у зв'язку з тим, що розрахунок цих сум здійснений позивачкою виходячи з того, що розмір грошового зобов'язання страховика складає 50000,00 грн., що не відповідає умовам договору та положенням закону. У зв'язку з цим, вимоги позивачки про стягнення пені представник відповідача визнав у розмірі 3319,09 грн. Щодо позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, інфляційних втрат та 3% річних заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.03.2014 року з вини [PERSON] який керував автомобілем «Шевроле», д.н.з. [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль «Тойота», дн.з. [NUMBER], належний на праві власності позивачці [PERSON] на підставі свідоцтва [NUMBER]. Протиправність та винність дій відповідача [PERSON], які полягали у порушення п. 8.7.3-е ПДР України, завданні механічних пошкоджень автомобілю «Тойота», дн.з. [NUMBER], причинно-наслідковий зв'язок між вказаними протиправними діями та завданням шкоди майну позивачки встановлені постановою Святошинського районного суду м. Києва від 17.03.2014 року, якою відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним. Встановлено, що на час скоєння ДТП 03.03.2014 року [PERSON] мав чинний поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2069614 АТ «УОСК» з встановленим лімітом відповідальності страховика в розмірі 50000,00 грн. та франшизою - 1000,00 грн. За статтею 1194 ЦК України (ЦК), особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Статтею 22 Закону України №1961-IV передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 03.03.2014 та 04.03.2014 позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] відповідно подано до АТ «УОСК» заяви (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування. 08.04.2014 позивачкою [PERSON] подано до АТ «УОСК» заяву про страхове відшкодування. Згідно звіту з оцінки транспортного засобу від 07.04.2014 №2307, складеного оцінювачем ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Тойота», дн.з. [NUMBER] складає 118731,97 грн. Згідно страхового акту від 01.07.2014 №14114 страховиком АТ «УОСК» дорожньо-транспортна пригода від 03.03.2014 визнана страховим випадком та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 49000,00 грн. У відповідності до положень п. 36.2 ст. 36 Закону України №1961-IV строк виконання відповідачем обов'язку по виплаті страхового відшкодування - 07.07.2014. Встановлено, що на час розгляду справи відповідачем здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 15000,00 грн., при чому виплата здійснювалась частинами, а саме: 3000,00 грн. - 10.07.2014, 2000,00 грн. - 21.07.2014, 2000,00 грн. 06.08.2014, 2000,00 грн. - 07.08.2014, 2000,00 грн. - 12.08.2014, 2000,00 грн. - 18.08.2014, 2000,00 грн. 21.08.2014. Таким чином розмір недоплаченого страхового відшкодування складає 49000,00 грн. - 15000,00 грн. = 34000,00 грн. При цьому, суд вважає, що відповідачем правомірно зменшено розмір страхового відшкодування на суму франшизи 1000,00 грн., що відповідає положення п. 12.2 ст. 12 Закону України №1961-IV. У зв'язку з цим, вимога позивачки про стягнення з відповідача суми недоплаченого страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню в розмірі 34000,00 грн. Положеннями ст. 526 ЦК встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 992 ЦК, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Судом встановлено, що відповідач АТ «УОСК» прострочив виплату страхового відшкодування, а тому відповідно до наведених положень закону зобов'язаний сплати неустойку, 3% річних та інфляційні втрати. Суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що позивачкою невірно здійснено розрахунок пені, яка підлягає до стягнення, у зв'язку з тим, що розрахунок цієї суми здійснений позивачкою виходячи з того, що розмір грошового зобов'язання страховика складає 50000,00 грн. З цих же підстав суд вважає невірним приведений позивачкою розрахунок інфляційних втрат та 3% річних. Так, приймаючи розмір простроченого грошового зобов'язання АТ «УОСК» в сумі 49000,00 грн., розмір пені, що підлягає до стягнення станом на день ухвалення рішення складає 3319,09 грн., інфляційних втрат - 2977,54 грн., 3% річних - 434,46 грн. За таких обставин, зважаючи на положення ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з АТ «УОСК» неустойки за період прострочки виконання грошового зобов'язання, інфляційних втрат та 3% річних підлягають частковому задоволенню, а саме: про стягнення неустойки - в розмірі 3319,09 грн., про стягнення інфляційних втрат - в розмірі 2756,16 грн., 3% річних - в розмірі 414,69 грн. Також, згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань допускається лише якщо такі наслідки передбачені законом або договором. Вбачається, що закон, яким врегульовано спірні правовідносини, не передбачає відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушенням страховиком строків виплати страхового відшкодування. Таких положень не містить і поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2069614. Таким чином суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки це не передбачено законом, яким врегульовано спірні правовідносини, а також договором страхування. З наведених підстав позов належить задовольнити частково, а саме в частині стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 34 000,00 грн., пені в розмірі 3 319,09 грн., інфляційних втрат в розмірі 2 756, 16 грн., 3% річних в сумі 414,69 грн., в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди - в позові слід відмовити. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір з відповідача АТ «УОСК» у розмірі 404,90 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial