Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до [PERSON], просило ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредитному договору без номеру від 07.06.2012 року в сумі 18809,54 грн. та понесених судових витрат по справі. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 07.06.2012 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється, змінюється (збільшується, зменшується) за рішенням позивача, про що підписав відповідну анкету-заяву. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 28.02.2017 року заборгованість становить всього 18809,54 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 556,49 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 13781,17 грн., заборгованості за пенею та комісією 3100,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 871,88 грн. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача подав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, з підстав зазначених у позовній заяві та в додаткових письмових поясненнях, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, від представники надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнала частково за обставин викладених у письмових заперечення, а саме заборгованість за тілом кредиту в сумі 556,49 грн., заборгованість за відсотками в сумі 1181,32 грн. Просила застосувати позовну давність до вимог, зменшити розмір пені та розподілити судові витрати пропорційно до задоволених вимог. В решті позовних вимог просила відмовити. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 07.06.2012 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав останньому кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Згідно з розрахунком, наданим представником позивача, станом на 28.02.2017 року заборгованість становить всього 18809,54 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 556,49 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 13781,17 грн., заборгованості за пенею та комісією 3100,00 грн., штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 871,88 грн. (а.с.4-5) Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 556,49 грн. суд вважає, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 ЦК України і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч.3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Встановлено, що строк дії кредитного договору між сторонами закінчився 31.03.2016 року (термін дії карти №5211537312542702 отриманої відповідачем 07.06.2012 року (а.с. 74)). Проте відповідачем кредитні зобовязання не виконанні належно, борг за тілом кредиту повністю не повернутий. Задовольняючи дану вимогу суд виходить також із того, що відповідачем визнано позов в цій частині, тому відповідно до ст. 174 ЦПК України приймає її визнання відповідачем, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 13781,17 грн. суд вважає, що вона підлягає частковому задоволення з наступних підстав. Відповідно до [PERSON] з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова відсоткова ставка в місяці (яка нараховується на залишок заборгованості) становить 2,5 %, які і зазначив представник позивача у позовній заяві та розрахунку заборгованості; за витратами здійсненими з 01.09.2014 року 2,9%; за витратами здійсненими з 01.04.2015 року 3,6% (а.с.7, 2-3, 4-5). Згідно з пунктом 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, банк має право в односторонньому порядку змінювати лише розмір кредитного ліміту, зміни до інших умов та тарифів обслуговування рахунку проводяться лише за погодженням сторін у порядку визначеному даним пуктом, а саме банк зобовязаний проінформувати клієнта про зміни за сім днів до їх введення, зокрема через виписку по картковому рахунку згідно з п. 1.1.3.1.9., якщо банк протягом семи днів не отримає повідомлення клієнта про незгоду зі змінами, то вважається що клієнт прийняв нові умови обслуговування рахунку (а.с. 13 зворотня сторона). Враховуючи вимоги ст. 1056-1 ЦК України та пункту 1.1.3.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, судом встановлено, що позивач їх недотримався. За таких обставин та з урахуванням правових позицій ВСУ, викладених у постановах № 6-58цс12 від 04.07.2012 року та №6-82цс16 від 30.11.2016 року суд вважає, що відповідач не належно повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні докази про це, тому її збільшення банком в односторонньому порядку суд визнає нікчемною, і як наслідок нарахування відсотків за збільшеною ставкою за період з 01.09.2014 року по 28.02.2017 року (день, станом на який заявлені вимоги) є неправомірним та не підлягають стягнення з відповідача. Розрахунок відсотків за цей період необхідно проводити за погодженою сторонами базовою ставкою 2,5% в місяць на залишок заборгованості. За таких обставин з відповідача слід стягнути проценти за користування кредитом за період з 07.06.2012 року по 28.02.2017 року (день, станом на який заявлені вимоги) в сумі 847,82 грн. Щодо вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Представником відповідача заявлено клопотання про застосування до позовних вимог позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція ВСУ висловлена в постанові № 6-14цс14 від 19.03.2014 року). Як було вже встановлено строк дії кредитного договору, укладеного стронами закінчився 31.06.2016 року, останній черговий місячний платіж [PERSON] було внесено 29.08.2016 року в сумі 2400,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-5) та випискою по рахунку [PERSON] за період з 01.01.1999 року по 29.07.2017 року (а.с.66-73). Згідно умов кредитного договору відповідач зобовязаний внести черговий місячний платіж до 25 числа місяця, таким чином відповідачем порушено умови кредитного зобовязання 25.09.2016 року, отже трирічний строк не сплинув. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди ( ст. 611 ЦК України). Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, а тому позивач має право на стягнення пені з відповідача за порушення зобов'язання. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми дванадцятьма місяцями перед зверненням кредитора до суду. Позивач звернувся до суду 04.05.2017 року, тому річний строк визначається з 04.05.2017 року по 04.05.2016 року. З врахуванням заявлених вимог банку та заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, вимога про стягнення пені на користь позивач підлягає частковому задоволенню в сумі 1000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення штрафу (фіксована частина) 500,00 грн., штрафу (процентна складова) 871,88 грн. суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (справа №6-2003цс15 від 21.10.2015 року) за ст. 549 ЦК України штраф та пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що відповідач належно не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] слід стягнути заборгованість по кредитному договору від 07.06.2012 року на загальну суму 2404,31 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 556,49 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 847,82 грн., заборгованості за пенею та комісією 1000,00 грн. Врешті позовних вимог слід відмовити. Сторони по справі понесли наступні судові витрати: позивач в сумі 1600,00 грн. по сплаті судового збору, а відповідач - в сумі 1500,00 грн. по оплаті правової допомоги за підготовку заперечення проти позову. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 204,52 грн., а з позивача на користь відповідача необхідно стягнути пропорційно до розміру відмовлених позовних вимог понесені судові витрати по оплаті правової допомоги в розмірі 1308,26 грн.

Outcome: partial