Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Поліграфкнига" Корпоративного підприємства ДАК "Укрвидавполіграфія" (надалі - відповідач), у якому просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію заподіяної шкоди у зв'язку з каліцтвом в сумі 25 155 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., зобов'язати відповідача передати виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань документи про нещасний випадок на виробництві з [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 30 липня 1973 року [PERSON] отримав трудову травму, працюючи в ВО «Поліграфкомбінат» КП ДАК «Укрвидавполіграфія», на підставі чого останньому здійснювались щомісячні страхові виплати. З серпня 2014 року підприємство припинило виплати позивачеві, мотивуючи це тим, що з 2001 року обов'язок по виплатам покладено на Фонд соціального страхування з нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Позивач стверджує, що підприємство відмовляється передавати страхову справу [PERSON] до Фонду соціального страхування з нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, а за таких обставин вважає, що відповідач зобов'язаний здійснити страхові виплати за час затримки. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачеві завдано моральну шкоду. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із позовом. Представники позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні, зазначивши, що накази, яким [PERSON] було збільшено суму відшкодування у зв'язку із втратою професійної працездатності внаслідок професійної травми до 4 102,50 грн. з 01 квітня 2012 року та до 4 192,50 грн. з 01 жовтня 2012 року скасовані підприємством, як такі, що не відповідають вимогам законодавства. На підставі зазначеного вважає, що у відповідача відсутній обов'язок виплачувати позивачеві страхові виплати, адже з 01 квітня 2001 року такі виплати здійснюються за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Представник третьої особи проти позову у судовому засіданні заперечував частково, а саме просив відмовити в частині стягнення моральної шкоди, зазначивши, що до Фонду справа [PERSON] не була направлена роботодавцем, а відтак на обліку у Фонді не перебуває, страхові виплати від Фонду не отримує. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом у судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, [PERSON], працюючи в ВО «Поліграфкомбінат» КП ДАК «Укрвидавполіграфія», 30 липня 1973 року отримав трудову травму, про що 06 серпня 1973 року складено Акт № 5 про нещасний випадок на виробництві. Згідно наказу № 137 від 15 квітня 1974 року та виписки з протоколу № 41 від 28 листопада 1973 року підприємство почало проводити [PERSON] страхові виплати. Наказом від 26 березня 2012 року № 8 вирішено збільшити відшкодування позивачеві, який втратив професійну працездатність внаслідок виробничої травми до 4 102,50 грн. з 01 квітня 2012 року. Згідно наказу від 28 вересня 2012 року № 19-А [PERSON] збільшено суму відшкодування до 4 192,50 грн. з 01 жовтня 2012 року. З виписки по картковому рахунку [NUMBER], який належить [PERSON] вбачається, що остання виплата відповідачем була здійснена 11 серпня 2014 року за липень 2014 року, тобто з 01 серпня 2014 року ПАТ «Поліграфкнига» КП ДАК «Укрвидавполіграфія» припинило страхові виплати. Згідно наказу від 27 серпня 2014 року № 16/1 ПАТ «Поліграфкнига» КП ДАК «Укрвидавполіграфія» скасовано накази ПрАТ «Поліграфкнига» № 8 від 26 березня 2012 року та № 19-А від 28 вересня 2012 року, з підстав невідповідності наказів вимогам ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З 01 січня 2015 Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я. Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» загальнообов'язкове державне соціальне страхування - система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення, страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів Фонду соціального страхування України. Пунктом 4 прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» утворено Фонд соціального страхування України, реорганізувавши шляхом злиття Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. За п. 6 прикінцевих положень ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» до завершення заходів, пов'язаних з утворенням Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції відповідні виконавчі дирекції та їх робочі органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. У звязку з цим Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України до створення Фонду соціального страхування України продовжує реалізовувати державну політику у сфері страхування від нещасного випадку та професійного захворювання України. Згідно ст. 4 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат затверджено постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків від 27 квітня 2007 року за № 24 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року за № 715/13982. За п. 1.2 Порядку у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділення виконавчої дирекції Фонду в районах та містах обласного значення зобов'язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які мають на це право. Робочий орган виконавчої дирекції Фонду розглядає справи про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого сім'ї та особам, які мають на це право, приймає рішення про виплати за умови подання необхідних документів, які видаються відповідними організаціями (п. 6.1.1 Порядку). У відповідності до Інструкції «Про порядок передачі виконавчій дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України документів, що підтверджують право застрахованого або членів його сім'ї на страхову виплату» особові справи формуються на підприємстві та передаються до Фонду. Тобто, прийняття Фондом відповідного рішення про виплати відбувається лише за умови подання необхідних документів, які видаються відповідними організаціями, тобто, обов'язок з передачі особової справи потерпілого покладається підприємство. Згідно Акту прийняття-передачі особових справ потерпілих на виробництві від 09 лютого 2015 року особова справа [PERSON] була передана до Управління виконавчої дирекції Фонду соціально страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві. Разом з тим, із виписок по картковому рахунку [NUMBER], який належить [PERSON], вбачається, що остання виплата відповідачем була здійснена 11 серпня 2014 року за липень 2014 року, тобто з 01 серпня 2014 року страхові виплати відповідачем не здійснювались. Згідно роз'яснень Міністерства праці та соціальної політики України №20-243 від 27 червня 2001 року якщо страхувальник не передав особові справи потерпілих, то він замість Фонду продовжує здійснювати страхові виплати в рахунок страхових внесків до Фонду. За таких обставин, обов'язок зі сплати страхових виплат у разі не передання особової справи потерпілого до Фонду покладається на страхувальника, тобто, на підприємство. Так, зауваження відповідача щодо скасування наказів № 8 від 26 березня 2012 року та № 19-А від 28 вересня 2012 року, якими було призначено страхові виплати [PERSON] у звязку із відсутністю права власника робити перерахунок щомісячних страхових виплат після 1 квітня 2001 року, не можуть вважатись підставою для припинення здійснення потерпілому страхових виплат. Право позивача на отримання страхових виплат підтверджується відповідним актом та наказами, які хоч і були скасовані підприємством з огляду на їх невідповідність вимогам законодавства, однак, не скасовують право позивача на отримання страхових виплат у цілому. Разом з тим, питання правомірності призначення розміру належних позивачеві сум страхових виплат не належить до предмету розгляду даної цивільної справи. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: 4 192,50 грн. (сума страхової виплати) * 6 місяців (з 01 серпня 2014 року по січень 2015 року) = 25 155 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 рок відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем зазначає, що у звязку із нездійсненням страхових виплат останній позбавлений можливості нормально лікуватись та харчуватись, крім того, стан здоров'я погіршується. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, позивачем не надано до суду доказів на обґрунтування таких тверджень, а відтак, суд приходить до висновку про недоведеність такої позовної вимоги. Разом з тим, позовна вимога щодо зобов'язання відповідача передати документи [PERSON] про нещасний випадок на виробництві не підлягає задоволенню, з огляду на те, що 09 лютого 2015 року особова справа останнього була передана до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві згідно відповідного акту від 09 лютого 2015 року. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial