Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання права на приватизацію земельної ділянки площею 0,25 га , розташованої по [ADDRESS] без отримання згоди суміжного землекористувача [PERSON] Позов мотивував тим, що відповідач безпідставно не підписує Акт погодження меж зазначеної земельної ділянки, без чого Слабинська сільська рада не може прийняти рішення про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу цієї ділянки йому у власність. Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 22 січня 2014 року у задоволенні позову відмовлено у зв"язку необґрунтованістю позову, недоведеністю факту порушення прав позивача з огляду на те, що, ст.198 ЗК України та Інструкція „Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди" , затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року № 43 не передбачено обов'язковість погодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами. В апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування зазначеного рішення з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Доводами апеляційної скарги є посилання на порушення судом першої інстанції ч.2 ст.118, ст.158 та 198 ЗК України. Також, апелянт вважає, що рішення ухвалене без повного всебічного з'ясування обставин справи. Посилаючись на наявні у справі докази, [PERSON] звертає увагу апеляційного суду на те, що між ним та відповідачем спір щодо правильності визначення межі між їх земельними ділянками спору не існує, правильність встановлення межі [PERSON] не оспорює, але з особистих міркувань безпідставно відмовляється підписати акт погодження. Також, апелянт вказує, що Слабинська сільська рада на підставі ст. 158,198 ЗК України відмовляє йому у затвердженні Технічної документації із землеустрою по зазначеній земельній ділянці. Представник позивача апеляційну скаргу підтримала. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином і надав суду письмову заяву про те, що з межею між їх з позивачем ділянками погоджується, справу просить розглянути без його участі. Представник сільської ради у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просить справу розглянути без представника сільської ради. Також суду надано лист сільської ради про неможливість затвердження сільською радою Технічної документації на земельну ділянку [PERSON] без погодження межі з суміжним землекористувачем [PERSON] Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт порушення його прав, оскільки діюче законодавство не передбачає обов'язковість письмового погодження меж суміжних землекористувачів при приватизації земельної ділянки. Проте, такі висновки суду першої інстанції суперечать нормам матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини. Відповідно до ст. 118 ЗК України встановлено порядок приватизації земельних ділянок громадянами. Частиною 6 якої передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43 (з наступними змінами і доповненнями), технічна документація зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою включає кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки (п.1.16). Згідно з ч. 2 ст. 198 ЗК України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Таким чином, погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами є обов'язковою умовою для виготовлення кадастрового плану земельної ділянки, який є невід'ємною частиною технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку. З матеріалів справи вбачається, що відповідач безпідставно відмовляється підписувати Акт погодження меж, не оспорюючи правильність межі. Апеляційним судом з інформації , наданої Слабинською сільською радою від18.03.2014 року встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки по [ADDRESS], отже є суміжним землекористувачем з [PERSON], який отримав у власність і має намір приватизувати з оформленням необхідних документів земельну ділянку [ADDRESS]. Відповідно до правил ст. 198 ЗК України без погодження меж земельних ділянок сільська рада не має права затверджувати землевпорядну технічну документацію. Також судом з письмових пояснень [PERSON] та інформації, наданої сільською радою, встановлено, що [PERSON] не заперечуючи правильність визначеної межі між їх з [PERSON] земельними ділянками, відмовляється поставити свій підпис на акті погодження меж. Отже, [PERSON] на даний час у зв"язку з відмовою [PERSON] підписати акт погодження, позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію виділеної йому рішенням виконавчого комітету Слабинської сільської ради № 26 від 30 квітня 1997 року земельної ділянки, площею у 0,25 га, розташованої за адресою [ADDRESS]( а.с.13). Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю. Порушене право [PERSON] підлягає захисту у суді та поновленню у спосіб, визначений відповідно до пункту 3 с.2 ст. 16 ЦК України - шляхом визнання його права. Проте в порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначені положення закону суд першої інстанції уваги не звернув та ухвалив рішення , яке суперечить фактично встановленим обставинам та ст. 118,159, 198 ЗК України. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застування норм матеріального або процесуального права .

Outcome: partial