Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

02.02.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просив з метою захисту свого права власності визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок за адресою: м. Покровськ, Донецької області, вул. Соборна, 57 (колишня 24-го Партзїзду). На підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що 20.11.2004 року він вперше уклав шлюб з відповідачем [PERSON] 15.09.2005 року у них народилась дочка [PERSON]. 19.05.2008 року шлюб між ними було розірвано на підставі рішення суду. 13.11.2009 року вони знову почали проживати разом і уклали шлюб з відповідачем. 22.10.2009 року у них народилась друга дитина дочка [PERSON]. Подружні відносини не склалися, спільне господарство не ведеться, фактично вони не проживають разом з січня 2017 року, неповнолітні діти залишилися проживати разом з матірю, в кожного з них вже нова сімя, в суді розглядається справа про розірвання шлюбу. Під час спільного проживання та ведення спільного господарства було придбано житловий будинок за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Соборна (колишня 24-го Партзїзду), буд. 57, згідно договору купівлі-продажу від 17.12.2005 року за 35000 грн. і оформлено на нього в звязку з тим, що кошти на придбання цього будинку належали особисто йому і не були обєктом спільної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з низх не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Розмір часток у складі спільної сумісної власності на дане нерухоме майно має бути розподілений згідно ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України, де передбачено, що у разі поділу май на, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або законом. Домовленість у них з відповідачем про поділ цього майна була досягнута і вони домовились, що вказаний будинок залишається в його особистій власності, в звязку з визнанням з боку відповідача факту придбання цього будинку ним за його власні (особисті) кошти, але з метою захисту його матеріальних інтересів з цього питання потрібно рішення суду, тому він звернутись з цим позовом до суду. В судове засідання позивач [PERSON], відповідач [PERSON] не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідач [PERSON] надала суду заяву про визнання позовних вимог. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснив, що позивач просить визнати за ним право власності на вказаний будинок саме згідно тих розмірів, які зазначені в договорі купівлі-продажу від 17.12.2005 року. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.11.2004 року по 19.05.2008 року, 13.11.2009 року знову уклали шлюб. Сторони від спільного життя мають спільних дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], 22.1ё0.2009 року народження (а.с. 5-8). Подружні відносини не склалися, спільне господарство не ведеться, фактично сторони не проживають разом з січня 2017 року, неповнолітні діти залишилися проживати разом з матірю, в кожного з них вже нова сімя, в суді розглядається справа про розірвання шлюбу. Під час спільного проживання та ведення спільного господарства було придбано житловий будинок за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Соборна (колишня 24-го Партзїзду), буд. 57, а саме житловий будинок, позначений на плані літерою А1, загальною площею 83,6 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., та інші побудови: Б- літня кухня, В туалет, Г сарай, пг льох, N 1-2 огорожа, 1 вимощення, К колодязь, згідно договору купівлі-продажу від 17.12.2005 року, який посвідчено нотаріально, за 35000 грн. і оформлено на позивача [PERSON] в звязку з тим, що кошти на придбання цього будинку належали особисто йому і не були обєктом спільної власності подружжя (а.с. 3-4). Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стаття 70 ч. 1 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved