Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

У квітні 2021 року представник позивача звернулась до суду з цим позовом, в якому просила встановити факт, що [PERSON] дійсно являється рідною сестрою [PERSON] , померлої [INFO] в с. Рожепи Жмеринського району Вінницької області; визнати за [PERSON] прав в порядку спадкування на земельну ділянку № 20 , площею 2,2186 га, розташованої на території Стодулецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, яка рахується за покійною [PERSON] . Стислий виклад позиції позивача. [INFO] в с. Рожепи Жмеринського району Вінницької області померла матір позивача [PERSON] , яка постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в с. Рожепи Жмеринського району Вінницької області, після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки площею 2,2186 га на території Стодулецької сільської ради Жмеринського району. На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем ніхто не був зареєстрований. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли діти померлої [PERSON] та [PERSON] , шляхом розпорядження домашніми та особистими речами після смерті матері, таким чином прийнявши спадщину після її смерті. [INFO] [PERSON] померла, інші спадкоємці відсутні. Згідно заповіту [PERSON] належний їй житловий будинок заповідала онуку [PERSON] . При зверненні позивача до Жмеринської районної державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті [PERSON] , позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та факту родинних відносин. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги, викладені в позовній заяві підтримала та просила їх задовольнити. Заперечення відповідача. Відзив від відповідача до суду не надходив. Письмові пояснення. 20.04.2021 до суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача Жмеринської районної державної адміністрації Гуменюк В.М., яка висловила думку щодо належних відповідачів у цій справі. Процесуальні дії, заяви та клопотання. 12.04.2021 ухвалою суду відкрито провадження у справі, одночасно з Жмеринської районної державної нотаріальної контори витребувано спадкову справу після померлої [PERSON] 14.04.2021 до суду надійшло повідомлення про відсутність спадкової справи після смерті [PERSON] 20.04.2021 надійшли письмові пояснення від представника третьої особи Жмеринської РДА. 19.07.2021 підготовче засідання закрито, справа призначена до розгляду по суті. Представник відповідача Северинівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, в наданій до суду 11.06.2021 заяві сільський голова В. Малярчук зазначив, що сільська рада позов [PERSON] визнає повністю. Просив розгляд справи проводити у його відсутність. 08.12.2021 представник третьої особи Жмеринської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився. В наданій заяві представник просив розгляд справи проводити у його відсутність, вирішення справи залишив на розсуд суду. Суд на підстав ч. 3 ст.211 ЦПК України, розглянув справу у відсутність відповідача та третьої особи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.7). Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадяни про відсутність актового запису цивільного стану за параметрами запиту [PERSON] актовий запис не виявлено (а.с.8). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] в с. Рожепи Жмеринського району Вінницької області (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у Запорізькій області (а.с.10). Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 04.03.2020 сертифікат на земельну частку (пай) на [PERSON] не видавався. Відповідно до розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 21.05.2007 року № 343 «Про затвердження технічної документації із землеустрою та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки…» за [PERSON] , яка померла [INFO] закріплена земельна ділянка за № 20 , загальною площею 2,2186 га. Право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] може бути успадковане відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.11-13). Згідно копії виписки з погосподарської книги від 11.11.2020 в [ADDRESS] , голова домогосподарства [PERSON] , до складу сім`ї входили: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Як вбачається з копії довідки Стодулецької сільської ради від 11.11.2020 №592 [PERSON] , яка померла [INFO] , постійно до дня своєї смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . На час відкриття спадщини разом з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла дочка [PERSON] , шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном померлої (а.с.15). Відповідно до копії Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину)/ заповіти спадкові договори спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Заповіт чинний (а.с.16-17). Відповідно до копії постанови нотаріуса Жмеринської районної державної нотаріальної контори Мельничук А.Л. від 05.11.2020 № 643/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, що залишилось після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку з не своєчасною подачею заяви про прийняття спадщини, відсутністю правовстановлюючих документів та відсутністю документів, що підтверджують факт родинних стосунків (а.с.18). Відповідно до копії заповіту [PERSON] житловий будинок з господарчими будівлями та присадибною ділянкою заповідала онуку [PERSON] (а.с.14). В судовому засіданні також були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт того, що позивач дійсно являється рідною дочкою [PERSON] , померлої [INFO] . Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування. Мотиви суду. Норми права застосовані судом. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як достовірно встановлено в судовому засіданні, [PERSON] прийняла спадщину у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном. Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з положеннями ст. 5 ЗК України ( в редакції 1990 р.), який діяв на час виникнення правовідносин, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Згідно з положеннями ст. 6 цього Кодексу, однією із підстав набуття права власності на земельні ділянки - одержання їх у спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Кодексу, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ст. 23 цього Кодексу, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", зокрема: п. 2. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю; п.5. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією; п.6. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай) повертається до районної державної адміністрації. Згідно з ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю. Згідно з ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Згідно абзацу 2 п. 8 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зазначається, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають (абзац 2, 3 п. 23). Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то у цьому випадку виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч.2 цієї Статті, перелік яких є необмежений. Згідно із статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно із статтями 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частин 3 та 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із частиною 1 статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до частин 1 та 2 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає стаття 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: в т.ч. рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293, п.1 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На аналогічні норми законодавства посилалась і позивач у своєму позові. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позов підлягає задоволенню, оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, тому у відповідності до частини 1 ст. 82 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Крім того, як матеріалами справи так і поясненнями свідків в судовому засіданні підтверджено, що [PERSON] дійсно являється рідною дочкою [PERSON] , померлої [INFO] . Розподіл судових витрат. Судові витрати слід залишити за позивачкою, як вона того просила. На підставі викладеного,

Outcome: approved