Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

02.05.2019р. [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] , третя особа: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. У позові зазначають, що їх син [PERSON] з 17.04.2014р. перебував у шлюбі із [PERSON] В шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . Однак, шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинилися на початку 2017 року, а з 26.09.2017 року шлюб між ними було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/5294/17. Попри те, що на розгляді в Шевченківському районному суді м. Львова перебуває справа №466/5390/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, станом на момент подання цього позову дитина [PERSON] фактично проживає з відповідачкою [PERSON] , яка чинить перешкоди позивачам у спілкуванні та вихованні онука, [PERSON] . Попередні спроби налагодити контакт з відповідачкою та погодити графік спілкування з внуком залишилися безрезультатними. На даний час позивачі позбавлені можливості зв`язатися із відповідачкою ні по телефону (телефон завжди вимкнений або ж відповідач поміняла номер телефону та не повідомляє їх про це), ні шляхом листування (копія листа, який нами надіслано відповідачці, та який залишився без відповіді, додається), ні через її матір. Позивачі не мають можливості звернутися в орган опіки та піклування безпосередньо для встановлення способів участі у вихованні нашого внука, оскільки відповідно до ч.1 ст.158 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування має право визначати способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Тобто, в такому порядку може визначатися тільки спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною, а не його родичів (бабусі, дідуся). Спосіб участі інших родичів у спілкуванні з дитиною визначається виключно судом. Враховуючи вищенаведене, немає іншого виходу, окрім як звернутися до суду за захистом порушених їх та їхнього онука прав. Просять суд зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] та [PERSON] перешкод у спілкуванні з внуком [PERSON] та встановити способи участі [PERSON] та [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] шляхом встановлення перебування дитини з дідусем та бабусею щотижнево у їхньому домі за адресою: [ADDRESS] з 18.00 години п`ятниці по 18.00 годину неділі з обов`язком забирати дитину та повертати її за адресою: [ADDRESS] (місце проживання відповідача). Провадження у справ відкрито ухвалою суду від 06.05.2019р. за правилами загального позовного провадження. 24.06.2019р. отримано відзив відповідачки [PERSON] , у якому вона зазначає про наявність у [PERSON] ще однієї дитини [PERSON] [INFO] , усиновленого сином позивачів. Зазначає, що діти третій рік проживають у батьків відповідачки і вона та її батьки виховують дітей. Вказує про конфліктні ситуації, що створювалися позивачами і їх сином в 2016-2017 роках. Зазначає, що позивачі не є відповідальними особами, не піклувалися онуком жодного дня, залишати їм дитину навіть на короткий час небезпечно. Діти [PERSON] та [PERSON] перебували у родичів батька дітей 02-04.03.2018р., звідки повернулися неохайні, побиті. Щодо побиття дітей вона звернулася у правоохоронні органи, призначалася судово-медична експертиза. Зазначає, що неодноразово після відвідин родичів батька діти хворіли і ніхто з родичів не цікавив станом дітей. Також вказує на тиск, образи та приниження зі сторони позивачів на свою адресу та адресу її батьків. Вважає, що моральні засади позивачів не зможуть забезпечити всебічний розвиток дитини і можуть мати негативний впив. Відповідачка покликається і на тривалі судові спори з батьком дитини щодо аліментів, визначення місця проживання дитини. 05.07.2019р. представником позивачів подано відповідь на відзив, у якій зазначається про безпідставність і голослівність вказаних у відзиві тверджень відповідачки, зокрема про те, що начебто діти поверталися від позивачів недоглянуті, неохайні «голодні, не прибрані, в мокрих колготках». Не вказано коли саме це відбувалося, відсутні будь-які докази, що підтвердили б слова відповідачки. Зазначають, що інформація про нібито нанесення дітям побоїв позивачами не відповідає дійсності. Відповідачка безпідставно звернулася із заявою у поліцію, в якій вказувала що саме [PERSON] (а не позивачі) побив дітей. Однак, дане кримінальне провадження вже давно закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Вважають, що, твердження відповідачки з цього приводу слід розцінювати не інакше, як перекручування фактів та намагання ввести суд в оману. Вказують і на голослівне звинувачення відповідачкою позивачів у тиску та погрозах, що не відповідає дійсності. Вважають, що наведене чітко свідчить про ставлення відповідачки до позивачів, її небажання надавати можливість спілкуватися з онуком і приймати участь у його вихованні. Заручником такого ставлення до них є онук, якого вони не бачать та у спілкуванні з яким їм фактично відмовлено. Вважають, що відповідачка налаштовує онука [PERSON] проти позивачів, а відсутність спілкування з внуком через перешкоди, що вчиняє відповідач та її батьки, сприяє цьому. В той же час, наявність чітко встановленого графіку спілкування з внуком було б достатньою гарантією для використання права позивачів на спілкування та виконання обов`язку на виховання онука [PERSON] . Позивачі [PERSON] і [PERSON] були допитані в судовому засіданні за їх клопотанням в якості свідків. У своїх свідченнях вони повність підтвердили обставини, вказані у позовній заяві та відповіді на відзив. Зазначили, що стосунки у них з онуком [PERSON] були хорошими, вони добре ставилися до дитини, забезпечували дитині всебічний та гармонійний розвиток, відпочинок. За місцем їх проживання дитина має окрему кімнату та все необхідне. Дитина любила проводити у них час. Зазначили, що погіршення стосунків між їх сином та відповідачкою, що в кінцевому результаті призвело до розірвання їх шлюбу, стало причиною негативного ставлення відповідачки до них та їхнього сина. Вважають, що відповідачка використовує дитину, як засіб маніпуляції у стосунках з ними та батьком дитини. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні дав пояснення щодо підставності заявлених позовних вимог. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно, хоча про час та місце його проведення повідомлялися належним чином. Про причини своєї неявки відповідачка суд не повідомляла. Представник [PERSON] подав клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 30.10.2019р., у зв`язку з сімейними обставинами. Однак документів на підтвердження поважності причин не долучив і не надав в подальшому. Не з`явившись в судове засідання 13.12.2019р., представник подав клопотання про його відкладення через зайнятість у іншому процесі у Франківському районному суді м.Львова, долучивши судову повістку про виклик його, як представника позивача у цивільній справі. При цьому, судова повістка Франківського районного суду виписана 12.12.2019р, а повідомлення Шевченківського районного суду м.Львова про виклик в судове засідання на 13.12.2019р. у справі за позовом [PERSON] і [PERSON] адвокат [PERSON] отримав ще 11.11.2019р. Дані факти свідчить про зловживання відповідачкою та її представником своїми процесуальними правами, яке спрямоване на затягування судового розгляду справи. Суд розцінює таку поведінку відповідачки та її представника, як повторну неявку належним чином повідомлених осіб в судове засідання. У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України суд ухвалює рішення у справі за їх відсутності на підставі наявних доказів. Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської радив судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивачів, показання позивачів в якості свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами такого захисту можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; примусове виконання обов`язку в натурі; Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При вирішенні даного спору суд керується положенням ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.91 р., за якими в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно ст.8Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 3 статті 291 ЦК України закріплено право фізичної особи на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Стаття 7 Сімейного кодексу України визначає загальні засади регулювання сімейних відносин, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У відповідності до норми статті 257 Сімейного кодексу України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. За ст.263 Сімейного кодексу України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Отже, одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, іншими родичами. Вирішуючи даний спір, судом встановлено, що син позивачів [PERSON] та [PERSON] , - [PERSON] з 17.04.2014р. перебував у шлюбі з відповідачкою [PERSON] Цей шлюб розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 26.09.2017р., як набрало законної сили 09.10.2017р. [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що дитина фактично проживає з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] (особняк) без реєстрації. Це підтверджується актом фактичного проживання, складеним ЛКП «Варшавське-407» 27.08.2017р., і не заперечується учасниками справи. Позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані і проживають за адресою [ADDRESS] (особняк), що стверджується паспортними даними про їх реєстрацію. В судовому засіданні позивачі, даючи показання в якості свідків, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, ствердили, не мають можливості спілкуватися з онуком, оскільки відповідачка не допускає їх до дитини, не дає можливості спілкуватися з дитиною ні особисто, ні телефоном. При їх намаганні побачити дитину відповідачка влаштовує конфлікти. Востаннє вони бачили онука в кінці лютого 2018р. З цього часу вони не мають можливості відвідувати дитину навіть на свята чи дні народження дитини. Сама відповідачка [PERSON] у відзиві на позов частково підтвердила ці обставини та своє небажання надавати позивачам можливість спілкування з внуком. Позивачі зазначили, що вони не мають судимостей, не перебувають на обліках у нарко- чи психоневрологічному диспансерах, захворюваннями, які б негативно впливали на здоров`я дитини, не страждають. Вказали, що матеріально мають можливість забезпечити належний догляд і умови перебування дитини за їх місцем проживання, де дитини має окрему дитячу кімнату, книжки, іграшки. Вони люблять свого онука, прагнуть забезпечити його повноцінний та гармонійний розвиток. Стосунки з внуком у них дуже хороші, дитина залюбки проводила час з ними та у їх будинку до того, як відповідачка перестала їм надавати можливість спілкуватися з внуком. Вирішуючи даний спір, суд виходить з найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд вважає, що особисті стосунки між батьками дитини та їх родичами не повинні ставати на заваді і перешкоджати можливості дитини реалізовувати своє право на спілкування з родинами обох батьків. Європейський суд з прав людини наголошує на тому що інтереси дитини, які є головним критерієм при вирішенні відповідних справ, повинні превалювати над інтересами батьків. А в п. 49 рішення від 18.12.2008р. у справі «Савіни проти України» ЄСПЛ зазначав, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, і відповідне рішення має підкріплюватись достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Бабуся та дідусь, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, а батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, правнуків, та мають здійснювати свої батьківські права та виконувати батьківські обов`язки на ґрунті поваги до прав дитини та її людської гідності. Виходячи найкращих інтересів дитини, які полягають, зокрема, у збереженні зв`язків з сім`єю, забезпеченні її гармонійного розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, є встановлення дідусеві та бабусі порядку спілкування та участіу вихованні внука. Суд вважає безпідставними твердження відповідачки про неможливість позивачів забезпечити належний догляд онука під час його перебування з ними, оскільки вони не обґрунтовуються жодними доказами. Суд не приймає до уваги та відхиляє твердження відповідачки про побиття дітей родичами батька дитини, оскільки такі об`єктивно жодними доказами не підтверджені. Зафіксовані у дітей [PERSON] і [PERSON] 05.03.2018р. легкі тілесні ушкодження самі по собі не є доказом факту побиття дітей взагалі, чи побиття дітей родичами [PERSON] зокрема. Суд констатує відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про те, що спілкування позивачів з внуком і їх участь у вихованні дитини суперечитимуть інтересам дитини, матимуть негативний вплив на її повноцінний та гармонійний розвиток. Щодо запропонованого позивачами порядку спілкування та участі у вихованні онука [PERSON] , суд вважає, що такий порядок не враховує право та можливість матері і її родини на спілкування з дитиною та проведення з нею вихідних днів. Надання позивачам можливості двічі на один місяць у вихідні дні суботу-неділю спілкуватися з онуком і брати участь у його вихованні з можливістю перебування дитини за місцем проживання дідуся і бабусі суд вважає достатнімидля реалізації їх права спілкуватися зі своїм онуком, брати участь у його вихованні. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial