Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

01 квітня 2016 року [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. Позивач перебувала в шлюбі з відповідачем з 28.09.2007 року по 01.12.2009 року. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач, після розірвання шлюбу, жодного разу не бачився з дитиною, не спілкувався з ним, не поздоровляв його ні з днем народження, ні зі святами, не подарував жодного подарунку. Відповідач ніколи не приходив до школи, не цікавиться станом здоров'я дитини, розвитком та навчанням. Позивач також вказує, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, хоча рішенням суду з нього були стягнуті аліменти. Однак існує значна заборгованість по аліментам, а крім того, нарахована і стягнута пеня по аліментам, яка також не погашена. В судове засідання 09 серпня 2016 року позивач та її представник не з'явилися, будучи допитаними раніше, позов підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник в судових засіданнях проти позову заперечували, однак в судове засідання 09 серпня 2016 року не з'явилися. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він визнав позовні вимоги в повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав (а.с.99). Представник служби у справах дітей Сумської міської ради надала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], оскільки він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника служби у справах дітей, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявних для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що сторони уклали шлюб 28.09.2007 року. В шлюбі у сторін народились дитина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 9). Шлюб між сторонами розірвано, про що 01.12.2009 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.8). Дитина проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони: - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування: - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться із дитиною; -є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків відносно сина [PERSON]. Так, зі слів позивачки вбачається, що протягом тривалого періоду часу після народження дитини, після розірвання шлюбу у 2009 році, відповідач [PERSON] не виявляв бажання та наміру спілкуватись з сином, участі у вихованні дитини не брав, потребами та розвитком дитини не цікавився, не телефонував, не поздоровляв з днем народження та із святами, матеріально не підтримував. Згідно довідки, наданої Сумською спеціалізованою школою І-ІІ ступенів № 9, батько дитини [PERSON], [INFO],за період навчання сина в школі жодного разу не цікавився шкільним життям дитини, батьківські збори не відвідував (а.с.7). Згідно довідки-розрахунку № 6/14 від 23.05.2016 року, заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 17.09.2012 року по 30.04.2016 року становить 41952, 34 грн. Крім того, з відповідача рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 грудня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] також стягнуто неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 117541,89 грн., вказана сума також відповідачем не сплачена. Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що вона знає [PERSON] вже протягом п'яти років, так як їх діти разом ходили до дитячого садочка та тепер разом ходять до школи, до одного класу. Свідок пояснила, що за весь час спілкування з [PERSON] та її сином [PERSON] вона жодного разу не бачила батька дитини, батько дитини ні разу не приходив до садочку і до школи, і дитина ніколи не говорила і не згадувала про батька. Допитана в суді свідок [PERSON] пояснила, що вона є хрещеною матір'ю [PERSON]. Повідомила, що вона буває на всіх днях народження дитини, спілкується з сім'єю, і жодного разу не бачила, щоб батько приходив до дитини. Пояснила, що [PERSON] вже близько семи років взагалі з сином не спілкується, не забезпечує матеріально, не цікавиться дитиною, не дарує подарунків на свята, йому байдуже до дитини. Також обставини відсутності інтересу відповідача щодо свого сина підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір'ю позивачки і відповідно бабусею дитини. Свідок пояснила, що її донька та [PERSON] разом жили всього 2-3 місяці, а коли народилась дитина, то свідок забирала доньку з онуком з пологового будинку, оплачувала всі витрати на новонародженого, ліжечко, коляску і все інше. [PERSON] зовсім не допомагав, з дитиною не зустрічався. У нього на умі були тільки гральні автомати та рулетки. У 2008 році [PERSON] та [PERSON] розійшлися, він взагалі перестав проживи з [PERSON], і став жити з його мамою на [ADDRESS]. Потім у 2009 році він поїхав до Севастополя. Звідти не телефонував, не допомагав, нічого не купував дитині, не приїздив. Дитина взагалі називає батьком другого чоловіка [PERSON] - [PERSON]. Як вбачається з висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає можливим позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.89-91). Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується не лише на доводах матері, а й враховує думку дитини, а також поведінку та слова батька, які були опитані представником служби. В судовому засіданні вставлено, що [PERSON] з 2010 року постійно перебував у м. Севастополь, знаходився під слідством. У травні 2013 року, останній раз зустрічався з сином. Повернувшись до міста Суми 17 листопада 2015 року жодного разу не відвідував та не бачив сина, оскільки не хотів зустрічатися з його матір'ю. Як вбачається з висновку служи у справах дітей, за цей час і за час розгляду справи у суді з квітня по серпень 2016 року нічого не змінилось і у житті дитини, [PERSON] не надав пояснень, яка непоборна сила заважала йому зателефонувати, відвідати сина, не передав сину ніяких подарунків, і взагалі не намагався з сином зустрітися. Не вбачається ніяких перспектив зміни його ставлення до подальшої долі дитини, оскільки батько сам того не бажає. На думку суду, така поведінка свідчить про незацікавленість батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що під час розгляду справи доведено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], а саме: не спілкується з дитиною, не виявляє бажання її побачити, матеріально не забезпечує дитину, не створює належних умов для проживання та навчання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини, крім того, надав суду заяву, в якій не заперечує проти того, щоб його позбавили батьківських прав відносно сина [PERSON]. Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з дитиною, хоча ніхто йому не перешкоджає і він об'єктивно має таку можливість, але свідомо не бачиться з сином. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати в розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved