Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

у вересні 2020 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з АТ «Альфа-Банк» пеню у розмірі 4 434,28 грн та три проценти річних у розмірі 12,10 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що між ним [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» (далі - Банк) було укладено угоду про розміщення вкладу у доларах США № ДФЛ-817787/196 від 26.12.2019, згідно з якою позивач розмістив у Банку вклад у сумі 5 160 доларів США. Процентна ставка складала 2% річних. Датою повернення вкладу було 26.03.2020. Повернення вкладу здійснюється на поточний рахунок позивача, відкритий у Банку. Заздалегідь, а саме 17.03.2020, позивач подав до Банку заяву-клопотання з проханням забезпечити йому можливість отримати в день повернення вкладу за договором усіх коштів його вкладу та нарахованих процентів у повному обсязі шляхом видачі готівкових коштів у доларах США через касу Банку. Але 26.03.2020 Банк повністю відмовив [PERSON] у видачі коштів його вкладу з його поточного рахунку, пояснюючи це величезним попитом на готівковий долар США та дефіцитом готівкової іноземної валюти. Також Банк не запропонував інших варіантів виконання свого обов`язку за договором та отримання позивачем його коштів. АТ «Альфа-Банк» виплатив кошти лише 27.03.2020 року, чим, на думку позивача, допустив прострочення виконання свого зобов`язання за договором на один день. У зв`язку з цим, позивач вважає за необхідне вимагати стягнення з Банку 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення (1 день). 3% річних від простроченої суми, позивач розрахував наступним чином: 5 253,10 дол. США х х 0,03 = 0,43 дол. США. Крім того, позивач вважає за необхідне, стягнути з Банку 3% пені від загальної вартості замовлення: 5 253,10 дол. США х 1 х 0,03 = 157,59 дол. США. На 27.03.2020 офіційний курс гривні до долара США, встановлений Національним Банком України, складав 28,1381 грн за 1 долар США. Таким чином, розмір пені складає 4 434,28 грн, а 3% річних - 12,10 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 65). У судове засідання, призначене на 30.06.2021 року сторони у справі не з`явилися. Позивач подав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Позов підтримав у повному обсязі. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов до суду не подавав. Будь-які клопотання від останнього до суду не надходили. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано до суду заперечень щодо розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 26 грудня 2019 року між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» було укладено угоду про розміщення вкладу № ДФЛ-817787/196, на підставі та у порядку, передбаченому Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (далі - Договір (а.с. 7-50)). Процентна ставка складала 2% річних. Датою повернення вкладу було 26.03.2020. На виконання угоди, позивач вніс у касу банку 5160 доларів США, на строк з 26.12.2019 по 26.03.2020 (3 міс.). Повернення вкладу та процентів здійснюється на поточний рахунок позивача [NUMBER] . Укладення угоди підтверджується його копією, наданою позивачем до суду (а.с. 4) . Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1060 Цивільного кодексу України, за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Пунктом 3.16 Додатку № 6 до Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» передбачено, що за умови, якщо грошові кошти/майнові права по Договору не обтяжені зобов`язаннями публічного або приватного характеру, а також відсутні обставини, передбачені п. 4.7.7. Договору, Банк зобов`язаний повернути строковий вклад у дату повернення вкладу, зазначену в Угоді на розміщення вкладу. У разі не бажання продовжувати строк на розміщення вкладу, не пізніше ніж до кінця операційного часу Банку останнього дня розміщення вкладу, визначеного Угодою на розміщення вкладу, вкладник має звернутися до відділення Банку для повернення вкладу. На підставі такого звернення вкладника сума вкладу разом з нарахованими процентами видається вкладнику в касі банку, якщо це передбачено умовами Угоди на розміщення вкладу, або перераховується на рахунок вкладника, визначений Угодою на розміщення вкладу, в день закінчення строку розміщення вкладу, де зберігається банком до її першої вимоги вкладником, на умовах, що визначені договором на підставі якого відкрито рахунок. Повернення вкладнику суми вкладу (його частини), здійснюється в залежності від умов, визначених Угодою на розміщення вкладу або шляхом отримання вкладником грошових коштів у операційній касі банку (якщо це передбачено умовами відповідної Угоди на розміщення вкладу) або шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника, протягом операційного часу Банку. Згідно з пунктами 4.2.7. Розділу 4 Договору та 3.17. Додатку 3 до Договору при бажанні зняти готівкою в касі Банку з поточного рахунку або з депозитного рахунку одноразово суму, що перевищує 2000,00 гривень чи еквіваленту вказаної суми в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на день звернення до Банку, Клієнт зобов`язаний письмово попередити про це Банк не пізніше ніж за 5 (п`ять) робочих днів до дати здійснення відповідної операції. З матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2020 року позивач подав до Банку заяву-клопотання, що направлена банку цінним листом із описом вкладення і яку залишено без відповіді (а. с. 52-53), з проханням забезпечити йому можливість отримати готівкові кошти у доларах США у повному обсязі, відповідно до Договору, в день повернення вкладу, а саме 26 березня 2020 року, шляхом видачі їх через касу Банку (а.с. 51). У зв`язку з тим, що Банк відмовив позивачу у видачі коштів його вкладу та нараховані проценти, 26 березня 2020 року ним було подано скаргу-вимогу щодо невиконання Банком обов`язку за договором поточного рахунку, в якій вимагав виплатити ці кошти та сплатити позивачу, зокрема пеню за кожен день прострочення (а.с. 54). Відповідно до заяви на видачу готівки № 954065 від 27 березня 2020 року (а.с. 55), виписки за поточним рахунком (а.с. 56) позивачу було виплачені грошові кошти у загальній сумі 5 253 долари США 10 центів. Після цього, [PERSON] неодноразово письмово звертався до Банку з листами-вимогами щодо відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором (а.с. 57-58) і вимагав сплатити пеню на підставі ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та 3 % річних згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, перерахувавши їх на його рахунок. На вищезазначені вимоги позивачу були надіслані відповіді № 31662-23.1-б/б від 02.04.2020 р., № 36818-23.1-б/б від 23.04.2020 р., № 44254-23.1-б/б від 25.05.2020 р., у яких Банк повідомляє, що тимчасові складнощі з видачі готівкових банкнот у доларах США виникли від незалежних від Банку обставин та були пов`язані із затримками поставок валюти в Україну, а тому вимоги не підлягають задоволенню (а.с. 59-61). Пунктами 9.1., 9.2. Розділу 9 Договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків відповідно до норм чинного законодавства України. Кожна зі Сторін зобов`язана у повному обсязі відшкодувати іншій стороні збитки, завдані порушенням цього Договору. Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням терроризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Щодо вимог про стягнення 3% згідно з ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування трьох процентів річних не є санкціями (неустойкою, штрафом, пенею), а є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Три проценти, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нараховуються незалежно від вини боржника. Проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, за своєю правовою природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Тому під час вирішення спорів про стягнення процентів річних суд повинен визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредит, банківський вклад, чи зміст вимоги полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК). Оскільки АТ «Альфа-Банк» не було виконано грошове зобов`язання по виплаті суми вкладу після звернення з відповідною заявою, останній має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за угодою про розміщення вкладу № ДФЛ-817787/196 від 26 грудня 2019 року, яка судом розрахована наступним чином: 3% річних за ст. 625 ЦК України за період з 27.03.2020 по 27.03.2020 р. складає - 5 253,10 доларів США х 3% х 1 день / 366 днів = 0,43 доларів США, що еквівалентно 12,10 грн. (згідно курсу НБУ станом на 27.03.2020 р.) Щодо позовних вимог про стягнення пені згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» суд приходить до такого. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності. Пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням лише в національній валюті України - гривня. Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року у цивільній справі № 761/14537/15-ц, а також від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Аналогічно, 28 вересня 2016 року Верховний суд України розглядаючи справу № 6-1699цс16 (№ в ЄДРСРУ 61784699) підтвердив правову позицію висловлену у постанові Верховного суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16 (№ в ЄДРСРУ 57678639). Суть її полягає в тому, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. А тому пеня, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», складає - 5 253,10 доларів США х 3% х 1 дн. = 157,59 доларів США, що еквівалентно 4 434,28 грн. (згідно курсу НБУ станом на 27.03.2020 р.) При цьому тлумачення статей 549, 625 ЦК України та частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" свідчить, що пеня та 3 % річних є різними правовими категоріями. Пеня та 3 % річних є подібними за способом обчислення та виражаються в певному відсотковому співвідношенні, проте 3 % річних не є видом забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно не виключається одночасне стягнення пені, передбаченої у частині п`ятій статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", та 3 % річних, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 607/10080/16-ц. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі у зв`язку з тим, що при дослідженні наданого позивачем розрахунку пені, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, які підтверджують порушення відповідачем обов`язків за угодою про розміщення вкладу. За правилами статті 141 ЦПК Ураїни, судові витрати по сплаті судового збору на користь держави покласти на відповідача, оскільки позивач був звільнений від обов`язку сплати судового збору на користь держави при зверненні до суду з позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved