Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначивши,\~що з\~08\~серпня 1998\~року перебуває\~з відповідачем\~у зареєстрованому\~шлюбі.\~Від шлюбу\~сторони мають\~повнолітнього сина.\~Шлюбні відносини\~між сторонами\~фактично припинені,\~оскільки вони\~мають протилежні\~світогляди та\~життєві принципи,\~зникло взаєморозуміння\~і взаємоповага. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. Ухвалою від 28 серпня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 29 жовтня 2020 року сторонам надано строк для примирення тривалістю три місяці та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року поновлення провадження у справі. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у ньому. Позивач [PERSON] зокрема пояснив, що спроб до примирення відповідач не здійснювала, він наполягає на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що стосунки поновити неможливо і він цього не бажає. Відповідач та її представник до суду не з`явилися, надавши заяви щодо відкладення розгляду справи. У своїх постановах Верховний Суд неодноразово наголошував, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності не з`явившихся відповідача та її представника. Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Вищевказані спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 1998 року, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис №531. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні стосунки між сторонами остаточно припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Судом приймалися заходи щодо примирення подружжя шляхом надання строку для примирення, але безрезультатно. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є право особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. За таких обставин суд дійшов висновку, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому позовні вимоги є обґрунтованими та, відповідно до ч. 2 ст.104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, їх шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved