Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

У жовтні 2020 [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , ПАТ «Укргазбанк», третя особа приватний нотаріус Захарченко В.В., в якому просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору іпотеки квартири [ADDRESS] , а саме скасувати державну реєстрацію прав обтяження (заборони на нерухоме майно) реєстраційний номер 38512384 від 12.09.2008 і іпотеки 28512386 від 12.09.2008, що внесені на підставі договору іпотеки квартири [ADDRESS] та визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири від 12.09.2008 року. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач являється власником квартири [ADDRESS] . У листопаді 2008 року їй стало відомо, що [PERSON] під заставу її квартири отримав у банку кредит. Оскільки позивач жодний договір щодо квартири не укладала, вона звернулася до полії із заявою про вчинення злочину. У січні 2009 року було порушено кримінальну справу № 50-5473, яку у листопаді 2018 внесено до ЄРДР за № 42018100000001055 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, с. 3 ст. 358 КК України. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.09.2019 відмовлено ПАТ «Укргазбанк» у стягненні заборгованості та зверненні стягнення на предмет іпотеки з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та визнано недійсним кредитний договір № 204/2008 від 12.09.2008, укладений між ВАТ «Укргазбанк» та [PERSON] , визнано недійсним договір поруки, укладений між ВАТ «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду від 13.08.2020 рішення Дарницького районного суду м. Києва змінено та виключено з нього посилання на положення статтею 228 та 593 ЦК України і ст. 17 Закону України «Про іпотеку», вказівку про визнання договору іпотеки припиненим та зазначено в якості правової підстави посилання на положення ч. 3 ст. 203 ЦК України. В іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до інформаційної довідки № 226997284 від 06.10.2020 квартира знаходиться в іпотеці АБ «Укргазбанк» на підставі договору іпотеки та внесено запис про обтяження - заборону на нерухоме майно за № 38512384. Позивач зазначила, що жодного договору купівлі-продажу квартири вона не підписувала, цей договір не відповідає її внутрішній волі, тому є недійсним. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 04.11.2020 було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідачі та третя особа не скористалися наданим правом, відзив та письмові пояснення на позов до суду не надіслали, тому суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частинам 1,2 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 4 ЦК України органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ч.1, п.2 ч. 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним. В силу положень ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 7 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно із ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 цієї ж статті). Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». Судом встановлено, що [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності. 12.09.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за № 1712. Цього ж дня, 12.09.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченко В.В. також посвідчено договір іпотеки, укладений між ВАТ «Укргазбанк» та [PERSON] , за яким [PERSON] передав в іпотеку на забезпечення виконання умов кредитного договору квартиру [ADDRESS] . Відповідно до висновку № 14707 за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 16.10.2018, підпис від імені [PERSON] , зображення якого міститься у рядку «Продавець» графи «Підписи» у технічній копії останньої сторінки договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , датованого 12.09.2008, що посвідчений приватним нотаріусом Захарченко В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1712, виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.09.2019 у цивільній справі № 753/10636/17 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», [PERSON] про визнання правочинів недійсними, відмовлено банку у стягненні заборгованості за кредитним договором та зверненні стягнення на предмет іпотеки, визнано недійсним кредитний договір № 204/2008 від 12 вересня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] та договір поруки № 204/2008 від 12 вересня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] . Також вказаним рішенням встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, спадщину після його смерті прийняли спадкоємці за законом першої черги - батько [PERSON] та мати [PERSON] . Постановою Київського апеляційного суду рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 вересня 2019 року змінено та виключено з рішення посилання на положення статтей 228 та 593 ЦК України і статті 17 Закону України «Про іпотеку», вказівку про визнання договору іпотеки припиненим та зазначено в якості правової підстави посилання на положення ч. 3 ст. 203 ЦК України. В іншій частині рішення залишено без змін. Таким чином рішенням суду встановлено нікчемність договору іпотеки. Жодних доказів, які б спростовували зазначене, стороною відповідачів не надано, тому суд вважає доведеним, що позивач договір купівлі-продажу з [PERSON] не підписувала, та померлий [PERSON] не підписував договір іпотеки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За таких обставин суд вважає договір іпотеки та договір купівлі-продажу квартири неукладеними, тобто нікчемними відповідно до закону. Відповідно до статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за змістом якої, за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Відповідно до частини другої статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили судовим рішенням, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення. З наведеного вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у тому числі скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав. Таким чином, з метою реального захисту та відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача наявні правові підстави для застосування наслідків нікчемності правочину шляхом скасування державної реєстрації прав обтяження (заборони на нерухоме майно), реєстраційний номер 38512384 від 12.09.2008 і іпотеки 28512386 від 12.09.2008, що внесені на підставі договору іпотеки квартири [ADDRESS] . Що стосується позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, то суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує ч ч.2, 3 ст.215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Оскільки судом встановлено що спірний договір купівлі-продажу квартири є неукладеним, тому суд вважає у задоволенні позову в частині визнання його недійсним відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту, оскільки неможливо визнати неукладений правочин недійсним.

Outcome: partial