Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Білий шоколад» про визнання дій щодо відключення електропостачання незаконним. В обґрунтування вимог зазначає ,що 2.08.2017 року позивач [PERSON] є наймачем кімнати площею 30, 0 кв.м. житлового приміщення квартири [ADDRESS] Вказує, що 0109.17 р. представник відповідача ТОВ «Білий шоколад» диспетчер [PERSON] відключила квариру [ADDRESS] від електропостачання До відключення жодних попереджень про наступне відключення електропостачання відповідача ТОВ «Білий шоколад» позивачу не надавалося. 01.09.17 р. комісією було складено акт про відключення квартири від електропостачання. На думку позивача він є споживачем наданих комунальних послуг та електропостачання за місцем найму кімнати площею 30, 00 кв.м. житлового приміщення квартири № [ADDRESS] Вважає дії відповідача щодо відключення електропостачання в зазначеній квартирі незаконними. На підставі викладеного позивач просив визнати незаконними дії ТОВ «Білий шоколад» при відключенні квартири [ADDRESS] електромережі 011.09.17 р. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, від останнього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Правовідносини з приводу постачання електричної енергії постачальником та її споживання споживачем фізичною особою регулюються ст.ст. 714, 1209, 1210 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Законом України «Про електроенергетику», Законом України «Про захист прав споживачів», Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999р. №1357, умовами типового договору про користування електричною енергією, який є додатком до вказаних Правил. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 28.08.2017 року між [PERSON] (наймодавець) та [PERSON] (наймач) укладено договір найму житлового приміщення, предметом договору є кімната площею 30, 00 кв.м., в двокімнатній квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" при вирішенні подібних справ суди мають виходити насамперед із положень Закону України "Про захист прав споживачів". Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення зобов'язань є договори та інші правочини. Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальником регулюється Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою КМУ № 5 357 від 26.07.1999. У п. 1 ПКЕЕН зазначається, що ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальником. Згідно п. 2 ПКЕЕН, побутовий споживач - це фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з постачальником. Стаття 26 Закону України «Про електроенергетику» наголошує, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. У відповідності до п. 3 ПКЕЕН, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. З міст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України). Стаття 714 ЦК України визначає, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав;7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Однак позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів того, що між позивачем та відповідачем існують будь-які договірні відносини з приводу постачання електроенергії до кімнати (квартири) у якій відповідно до договору найму мав намір проживати позивач. Так, [PERSON] не є споживачем електричної енергії, договір про користування електричної енергії з ним не укладався. Крім того матеріали справи не містять жодних належних доказів того, що постачання електроенергії до квартири припинено саме відповідачем ТОВ «Білий шоколад». Не надано до суду і доказів порушення прав саме [PERSON], оскільки матеріали не містять відомостей про те, що в період відсутності електроенергії в квартирі в ній проживав і сам позивач. Крім того слід зазначити, що допитані під час судового розгляду свідки підтвердили факт відсутності світла у квартирі, разом з тим встановити ким саме воно було відключено з показань свідків неможливо. У зв'язку з вищевикладеним, та враховуючи те, що позивач не виступає стороною (споживачем) договірних відносин, суд відмовляє у задоволенні позову. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed