Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

01.10.2020 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В позові позивач посилалася на те, що її батьком є відповідач у справі, вона його єдина донька, вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак мешкає в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з навчанням з 14.09.2020 року на денній формі в Інженерному навчально-науковому інституті Запорізького національного університету, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, так як не має можливості працювати. Відповідач має можливість надавати їй матеріальну допомогу: останній працює та отримує заробітну плату та має дохід від здачі 2 земельних паїв в оренду. Посилаючись на ст.ст. 199, 201 СК України прохала стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в тому числі і з земельних паїв, починаючи з моменту подачі позовної заяви до закінчення навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років. 13.11.2020 року до суду звернулася позивач з заявою про усунення недоліків позовної заяви, в якій посилалася на те, що вона несе витрати на проживання в гуртожитку в розмірі 5025 грн., однак з урахуванням неможливості одноразово сплатити вказану суму за її заявою нею сплачено 2512,50 грн. за перше півріччя; копію контракту надати не може, так як останній направлений в Міністерство освіти і науки України для затвердження форми її навчання на бюджетній основі; на підтвердження стану здоров`я надає довідку про перенесене хірургічне втручання; відповідач працює електрогазозварником в ТОВ «Батьківщина», відомостей про розмір його доходу не має, у 2019 році мав середній заробіток в розмірі 7364,08 грн.; крім того, вона несе витрати у зв`язку з навчанням: одяг та взуття по сезону - 6384 грн., нижня білизна - 965 грн., засоби гігієни - 445-500 грн. на місяць, кошти на оплату проживання в гуртожитку - 5025 грн., кошти на оплату навчання 6193 грн., кошти на проїзд - 1121 грн. за 9,5 місяців, кошти на оплату мобільного зв`язку - 250 грн. на місяць, забезпечення продуктами харчування - 500-600 грн. на місяць, кошти на придбання продуктів - 400-500 грн. на місяць, кошти на непередбачувані поточні витрати - 200-300 грн. на тиждень; її матір на даний час не працює, перебуває на обліку як безробітна, стан її здоров`я задовільний, однак має багато хронічних захворювань, має на утриманні двох синів 13 та 9 років і двох доньок 7 та 3 років. Прохала позов задовольнити в повному обсязі (а.с.14). 09.12.2020 року до суду звернувся відповідач з письмовими поясненнями по справі, в яких посилався на те, що позов визнає частково в розмірі 1000 грн., він не відмовляється сплачувати аліменти на утримання доньки, проте заявлений розмір аліментів є занадто великим, необґрунтованим і не співмірним з його можливостями, так, не погоджується з витратами доньки на засоби гігієни в розмірі 445-500 грн. на місяць, вважає для таких витрат достатньо 150 грн., кошти на оплату мобільного зв`язку теж можливо знизити до 100 грн., витрати на продукти харчування вважає завищеними, а непередбачувані поточні витрати в розмірі 200-300 грн. взагалі не визначені. Вважає, що розмір аліментів на утримання повнолітньої доньки має розраховуватись, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який з 01.12.2020 року становить 2270 грн., крім того, утримувати доньку має також і матір. Вимога про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не підлягає задоволенню з огляду на те, що такий мінімум застосовується до аліментів на неповнолітніх дітей (ч.2 ст.182 СК України). При вступі до ВУЗу позивач не цікавилась його можливістю нести витрати на навчання, він має непостійний заробіток, який залежить від сезонних робіт, частину доходу отримує в натуральній формі, тому вважає, що з нього підлягають стягненню аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., прохав справу розглянути у його відсутність (а.с.45-47). Позивач в судове засідання не з`явилася, про час і місце його проведення повідомлена належним чином, подала 24.11.2020 року через канцелярію суду заяву, в якій прохала справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.26). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, подав 09.12.2020 року через канцелярію суду письмові пояснення по справі, в яких позовні вимоги визнав частково в розмірі 1000 грн., прохав справу розглянути у його відсутність (а.с.45-47). Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. Приютне Гуляйпільського району Запорізької області народилася позивач у справі - [PERSON] , батьком якої є відповідач у справі - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області від 21.03.2008 року (а.с.3). Позивач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання №4839705 від 11.09.2020 року, однак мешкає в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору найму жилого приміщення №124/7-20 від 30.10.2020 року та копією направлення на поселення в гуртожиток (а.с.15-16). З 14.09.2020 року позивач навчається на 3 курсі денної форми навчання за контрактом в Інженерному навчально-науковому інституті Запорізького національного університету, строк закінчення навчання 30.06.2022 року, що підтверджується копією довідки №200001/21 від 25.09.2020 року (а.с.5). Позивач несе витрати у зв`язку з навчанням: одяг та взуття по сезону - 6384 грн., нижня білизна - 965 грн., засоби гігієни - 445-500 грн. на місяць, кошти на оплату проживання в гуртожитку - 5025 грн., кошти на оплату навчання 6193 грн., кошти на проїзд - 1121 грн. за 9,5 місяців, кошти на оплату мобільного зв`язку - 250 грн. на місяць, забезпечення продуктами харчування - 500-600 грн. на місяць, кошти на придбання продуктів - 400-500 грн. на місяць, кошти на непередбачувані поточні витрати - 200-300 грн. на тиждень, що підтверджуються письмовими пояснення позивача. Позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Гуляйпільська ЦРЛ» в період з 23.06.2020 року по 30.06.2020 року з діагнозом «Апоплексія правого яєчника» та перенесла хірургічне втручання, що підтверджується копією довідки від 30.06.2020 року (а.с.17 зворот). Матір позивача - [PERSON] не працює, перебуває на обліку як безробітна, за період з травня 2020 року по жовтень 2020 року отримала допомогу по безробіттю в розмірі 13964,39 грн., що підтверджується копією довідки №879 від 12.11.2020 року (а.с.19 зворот), стан її здоров`я задовільний, однак має багато хронічних захворювань, має на утриманні двох синів 13 та 9 років і двох доньок 7 та 3 років, що підтверджуються письмовими пояснення позивача. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 20.11.2019 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області стягнуто щомісячно з [PERSON] , [INFO] , працюючого електрогазозварником в ТОВ «Агрофірма «Батьківщина», зареєстрованого: [ADDRESS] , мешкаючого: [ADDRESS] , на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на час її навчання в розмірі 1/4 частки доходів відповідача, починаючи з 01.09.2019 року до 30.06.2020 року. Так, рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 20.11.2019 року встановлені наступні обставини, які відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню: «Відповідач працює електрогазозварником в ТОВ «Батьківщина», його середньомісячний заробіток становить 7364,08 грн. з відрахуванням видатків та без відрахування аліментів, загальна сума орендної плати за рік за дві земельні ділянки 31457,45 грн., за місяць 2621,45 грн., стягнень на час розгляду справи не має.» Відповідно до повідомлення Пологівського РВ ДВС Південно-Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на підставі виконавчого листа №315/937/19, виданого 26.11.2019 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] : - з заробітної плати в ТОВ «Агрофірма «Батьківщина» за період з 01.09.2019 року по 29.02.2020 року в розмірі 10185,38 грн., за період з 01.03.2020 року по 30.06.2020 року в розмірі 7093,96 грн.; - з орендної плати за земельний пай в ТОВ «Левадне» за 2019 рік в розмірі 4000 грн., з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року в розмірі 2000 грн.; - з орендної плати за земельний пай в ФОП « [PERSON] » з 01.09.2019 року по 30.06.2020 року в розмірі 3653,52 грн.; Заборгованість станом на 30.06.2020 року складає в розмірі 3716,01 грн. (а.с.28-43). Суд, задовольняючи позов частково, виходить з наступного: Згідно ч.2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 701/699/16-ц (провадження № 61-20608св18). Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Крім того, Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Такі ж висновки наведені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.08.2018 року у справі № 539/2580/16-ц (провадження № 61-20377св18). Таким чином, судом встановлено, що правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей, більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими цей обов`язок установлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу. Так, судом встановлено наявність обставин, за яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття, зокрема: досягнення позивачем повноліття, продовження останньою навчання у Інженерному навчально-науковому інституті Запорізького національного університету, строк закінчення навчання 30.06.2022 року, потреба у зв`язку із продовженням навчання у матеріальній допомозі, 23 роки позивачу виповнюється 04.08.2024 року. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, виходячи з того, що відповідач має постійне місце роботи електрогазозварника з регулярним доходом у вигляді заробітної плати в ТОВ «Агрофірма «Батьківщина», має дохід за період з 01.09.2019 року по 30.06.2020 року в розмірі 85860 грн., що в середньому на місяць складає 8586 грн., сплатив аліментів за період з 01.09.2019 року по 29.02.2020 року в розмірі 10185,38 грн., за період з 01.03.2020 року по 30.06.2020 року в розмірі 7093,96 грн., про що свідчать довідки про заробітну плату та сплачені аліменти, доказів наявності нерегулярного, мінливого доходу, тимчасових заробітків відповідач не надав, тому суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у частці від доходу відповідача, а не як заявлено відповідачем у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідач має регулярний дохід у виді орендної плати за два земельних паї, які він надав в оренду ТОВ «Левадне» та ФОП « [PERSON] ». Суд, задовольняючи позов частково, доходить висновку про те, що оскільки відповідач з урахуванням розміру його доходу надавав матеріальну допомогу доньці у період з 01.09.2019 року до 30.06.2020 року на підставі рішення суду від 20.11.2019 року, та може в подальшому надавати таку матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує такої допомоги (кошти на проїзд до навчального закладу від місця її проживання, проживання за місцем навчання в гуртожитку, харчування, купівлю одягу, засобів особистої гігієни та приладь для навчання, користування інтернетом та мобільним зв`язком), то з нього на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі саме 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з урахуванням того, що матір позивача також має нести витрати на утримання доньки, яка продовжує навчання. Також, визначаючи такий розмір аліментів суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище позивача, зокрема те, що вона не працює, так як навчається на денній формі, перенесла хірургічне втручання, та стан здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, а саме те, що останній працює та має регулярний дохід, має задовільний стан здоров`я, на обліку у будь-якого лікаря не перебуває, інвалідність щодо нього не встановлено, аліментів на користь інших осіб не сплачує, так як доказів зворотного суду не надано. Щодо інших обставини, що мають істотне значення, суд вважає за необхідне зазначити те, що повнолітня дочка сторін зробила свідомий вибір про отримання нею вищої освіти на платній основі за контрактом, який вона повинна була прийняти з огляду на її життєві умови та матеріальний стан. При цьому, можливість щодо продовження надання їй матеріальної допомоги з боку її батька не є безумовною, оскільки при визначенні її розміру, за відсутності добровільного врегулювання цього питання, підлягають з`ясування обставини визначені як у ст.182 СК України, так і в ст.200 СК України. На підставі вищевикладеного, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, виходячи із законодавчо закріпленого обов`язку обох батьків утримувати повнолітню доньку, яка навчається і потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, та з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у зв`язку з продовженням навчання підлягають частковому задоволенню. Суд зазначає, що аліменти стягнуто саме на час навчання, тривалість якого може змінюватися (зокрема у випадку відрахування з ВНЗ чи інших підстав) та буде контролюватися в межах процедури виконавчого провадження, тому встановлений судом період стягнення аліментів до 23 років дитини є преклюзивним та має на меті захист прав відповідача у випадку продовження навчання дитини після досягнення нею вказаного віку. Аналогічну позицію виклав у своїй постанові ВС від 08.08.2018 року у справі № 643/14115/16-ц. Також, у відповідності до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому суд вважає за необхідне визначити дату початку стягнень з дати звернення до суду, а саме - з 01 жовтня 2020 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів-у межах суми платежу за один місяць. Так як дана справа є справою про стягнення аліментів, то суд відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як позов задоволено частково, то суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України покладає на відповідача сплату судового збору в сумі 840,80 грн. та стягує його з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial