Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

У лютому 2016 року ПАТ «Київський страховий дім» звернулось у Млинівський районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди завданої дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 29.04.2014року о 21 год. 50 хв. в смт. Млинів по вул. 17-го вересня Рівненської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів: автомобіля «ВАЗ 21093», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] (далі - Відповідач) та автомобіля «Тоуоtа Саmrу», державний номер [NUMBER], що належить [PERSON]. В результаті зазначеної ДТП, що сталась з вини відповідача, автомобіль «Тоуоtа Саmrу» було пошкоджено. 28.07.2014 року було складено страховий акт № 712-606/1 та видано наказ №712-606/1/1 про виплату страхового відшкодування в розмірі 10730,82 гривень. 11.08.2014 року на підставі вищевказаних документів було виплачено страхове відшкодування потерпілій [PERSON] в розмірі 10730,82 гривень. Вважаючи свою вимогу такою, що заявлена в порядку регресу, та посилаючись на положення ст.1166, 1188, 1191 ЦК України, ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просить стягнути з відповідача 10 730,82 гривень витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, та судові витрати по справі. У адресованій суду заяві (а.с.46) представник позивача просить розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце рогляду справи був повідомлений належним чином. (а.с.а.с.40,44,49,53) Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2014 року о 21 год. 50 хв. в смт.Млинів по вул. 17 Вересня Рівненської області відбулось ДТП за участі автомобіля марки "ВАЗ-21093", номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп'яніння, та автомобілем марки " Toyota Camry", державний номерний знак [NUMBER], який був припаркований на проїздній частині біля тротуару та належить [PERSON], внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Млинівського районного суду Рівненської області від 12.05.2014 року у справі №566/604/14 відповідача [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. (а.с.6) Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена та не підлягає доказуванню. Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України, на положення якої посилається позивач, передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із загальними вимогами, встановленими ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Підпунктом «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відповідно страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема згідно довідки відділення ДАІ МВС з обслуговування Демидівського та Млинівського районів в Рівненській області за № 427 від 18.10.2014 року (а.с.30) та постанови Млинівського районного суду Ріненської області від 12.05.2014 року (а.с.6) [PERSON], водій транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, керував автомобілем «ВАЗ 21093» д.н. [NUMBER], у стані алкогольного сп'яніння. Згідно полісу серії АС № 4255523 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 01.07.2013 року між ПАТ «Київський страховий дім» та [PERSON] - транспортний засіб «ВАЗ 21093», державний номер [NUMBER] був застрахований. (а.с.7) Відповідно до ст.8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. 05.05.2014 року [PERSON], яка є потерпілою в даній дорожньо-транспортнії пригоді, було повідомлено позивача про подію, що може бути визнана страховою. (а.с.8) 16.05.2014 року [PERSON] звернулась до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком, шляхом перерахування вказаних коштів на її рахунок. (а.с.24) Відповідно до звіту №057 від 14.05.2014 року про оцінку автомобіля «Тоуоtа Саmrу», державний помер [NUMBER] вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, що є матеріальним збитком, становить 13413,52 гривень. (а.с.13-17) Згідно із п.9.1 ст.9 Закону України «Про страхування» позивач зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування в межах страхової суми. Відповідно до положень п.22.1. ст.22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як вбачається страхового акта № 712-606/1 від 28.07.2014 року, (а.с.26) наказу №712-606/1/1 про виплату страхового відшкодування в розмірі 10730,82 гривень (а.с.27) та платіжного доручення № 2536 від 11.08.2014 року (а.с.28) позивач здійснив виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 10730,82 гривень на відкритий у ПАТ КБ «Надра» рахунок. (а.с.25) Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога про сплату в добровільному порядку страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 10730,82 гривень, (а.с.31-33), яку останній отримав, що підтверджується копією поштової квитанції. (а.с.34) Оскільки добровільно відповідач не відшкодував завдані збитки, позивач був змушений звернутися до суду. На думку суду, підлягають до задоволення і вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат по справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно платіжного доручення № 10435 від 15.02.2016 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 гривень (а.с.5). Суд вважає, що вимоги позивача законні та обґрунтовані, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved