Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

02.05.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просить визначити порядок користування квартирою, за адресою: [ADDRESS], яка є спільною власністю, зобов'язати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкоди в користуванні квартирою, а також зобов'язати ТзОВ «Стимул-Сихів» розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються у квартиру. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником 2/5 квартири за адресою: [ADDRESS], решта 3/5 частини є власністю [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Останні проживають у квартирі та не надають можливості [PERSON] користувалися цією квартирою. Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися. Судові повістки, що були направлені на адресу відповідачів, повернулися до суду з поміткою про закінчення строків зберігання. На підставі вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, оскільки судовий виклик направлено відповідачам на адресу за місцем їх реєстрації, вважається, що відповідачі повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10.11.1997 року, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26.05.2014 року та договору дарування частки квартири від 04.02.2015 року позивачка є власником 2/5 часток квартири [ADDRESS] Відповідачі є власниками 3/5 часток цієї квартири на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 10.11.1997 року та рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26.05.2014 року, по 1/5 частки кожен. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За вимогами ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За правилами ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Таким чином, позивачка має право користуватися частиною квартири, яка відповідає її частці. При цьому позивачка посилається на те, що вона не має можливості здійснювати своє право власності, оскільки відповідачі чинать перешкоди в користуванні спільною квартирою. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що відповідачі не надали доказів того, що позивачка має можливість безперешкодно використовувати приміщення спільної квартири відповідно до своєї частки, суд не вбачає підстав для відмови у визначенні порядку користування вказаною квартирою. Визначаючи порядок користування спільною квартирою, судом враховано, що квартира складається з двох ізольованих кімнат, а також кухні, вбиральні, ванної кімнати та коридору. Частка позивачка становить 2/5, що відповідає 11,72 кв.м. житлової площі (26,7 кв.м. житлової площі х 2/5 частки), яка в натурі приблизно відповідає кімнаті площею 13,4 кв.м. Частка відповідачів становить 3/5, що відповідає 17,58 кв.м. житлової площі (26,7 кв.м. житлової площі х 3/5 частки), яка в натурі приблизно відповідає кімнаті площею 15,9 кв.м. Тому суд вважає за можливе виділити в користування позивачці кімнату площею 13,4 кв.м., відповідачам - кімнату площею 15,9 кв.м. При цьому такі приміщення як кухня, вбиральня, ванна кімната та коридор повинні бути залишені в загальному користуванні. За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог щодо визначення порядку користування квартирою та зобов'язання відповідачів не чинити позивачці перешкоди в користуванні виділеної їй кімнатою. Вирішуючи позовну вимогу про зобов'язати ТзОВ «Стимул-Сихів» розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, суд виходить з наступного. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; а споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно ст. 13 даного Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник зобов'язаний брати участь у витратах на утримання спільного майна. Положення ст.ст. 151, 156, 162 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» покладають на співвласників (користувачів) житла обов'язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території. Відповідно до п.10 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08.10.1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» розподіл загальних витрат на оплату житлово-комунальних та інших послуг в житлових приміщеннях де проживає два і більше власників, проводиться за узгодженням мешканців квартири. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім'ї, що проживають у квартирі, житловому приміщені у гуртожитку, та осіб, які проживають у квартирі, житловому приміщені у гуртожитку більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Згідно п. 3.9 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року № 190, рахунки за воду і за скидання стічних вод до мережі водовідведення виписуються виробником споживачам. Якщо субспоживач має особисті рахунки, то він розраховується за питну воду та скидання стічних вод з виробником. Розподіл суми рахунку між субспоживачами, на яких не відкрито окремих особових рахунків, здійснюється споживачами самостійно. У випадках, коли засоби обліку на вводах субспоживачів відсутні, розрахунки за воду проводяться за нормами водоспоживання, при цьому обсяг стічних вод, які належать до сплати, дорівнює обсягу водоспоживання. Крім того, правовідносини з приводу споживання природного газу регулюються Правилами надання послуг з газопостачання, затвердженими Постановою КМУ № 2246 від 09.12.1999 року. Відповідно до п. 4 вказаних правил у разі коли об'єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в договорі. Відповідно до п. 2 Правил об'єкт споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування. Відтак, відкриття окремих абонентських рахунків на кожного із співвласників (наймачів) квартири можливе лише після виділення часток в натурі та встановлення окремих опалювальних приладів. З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира перебуває у спільній частковій власності сторін, ідеальні частки у даній квартирі визначено, але реально в натурі не виділено, окремі прилади обліку споживання газу, теплової та електричної енергії не встановлені. Крім того, вимога про зобов'язання поділити окремі рахунки для оплати житлово-комунальних послуг заявлена до ТзОВ «Стимул-сихів», який залучені в якості третьої особи. В силу свого процесуального статусу треті особи не можуть відповідати за позовом, за позовом можуть відповідати лише відповідачі, а клопотання про залучення належних відповідачів ні позивачем, ні його представником (виключно який згідно ст. 33 ЦПК України вправі заявляти таке клопотання) не ініціювалось. Тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовної вимоги про розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг. На підставі викладеного,

Outcome: partial