Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Рух справи 17.05.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Майорової В.В. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить визначити додатковий строк, тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання [PERSON] ( [INFO] ) до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24.05.2021 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.09.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08.09.2021 підготовче засідання у даній справі відкладалось на 28.10.2021. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28.10.2021 зарито підготовче провадження у справі, розгляд справи по суті призначено на 16.11.2021. У судове засідання, призначене на 16.11.2021 з`явився тільки представник позивача, який доводи та вимоги позову підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились. Разом з тим, суд врахував, що у відзиві на позовну заяву Міськрада ставить питання про розгляд справи у відсутності її представника. Обґрунтування позову В позовній заяві [PERSON] звертається увага, зокрема, на наступне: « [INFO] помер [PERSON] - брат позивача [PERSON] . Факт родинних відносин підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Ленінського району м. Києва 20 квітня 1982 року, актовий запис № 272 від 20 квітня 1982 р. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що належить спадкодавцю на підставі договору купівлі - продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори 27.05.2002 року за номером 1-1464, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентирізації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 05.06.2002 року за реєстровим № 32489. Інша частина квартири належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори 27.05.2002 року за номером 1-1464, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 05.06.2002 року за реєстровим № 32489. Відповідно до вимог ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У квартирі [ADDRESS] проживали: позивач [PERSON] , її брат [PERSON] та їх мати [PERSON] . Оскільки, на час відкриття спадщини із спадкодавцем постійно проживала мати, яка була спадкоємцем першої черги за законом, то вважалось, що вона і прийняла 14 частини квартири [ADDRESS] , після смерті свого сина. Наскільки відомо позивачу, її мати не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. [INFO] померла [PERSON] - мати позивача. Факт родинних відносин підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Ленінського району м. Києва 5 жовтня 1977 року, актовий запис № 823 від 5 жовтня 1977 р., в якому [PERSON] , записана матір`ю позивача. Згідно ч. 3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У грудні 2020 року позивач звернулась до нотаріуса, з метою подання заяви про прийняття спадщини, однак їй було повідомлено, що вона пропустила строк для прийняття спадщини і нотаріусом було запропоновано продовжити цей строк в судовому порядку. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки вона була впевнена, що постійно проживаючи разом із матір`ю, вона прийняла спадщину у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері позивач до нотаріуса не зверталась.» Доводи відзиву 23.10.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому Міськрада просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства. При цьому, Міськрада зазначає, зокрема, таке: «Згідно із свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO] . Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною другою статті 1223 Цивільного кодексу України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Стаття 1261 Цивільного кодексу України передбачає у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з матеріалів, доданих до позовної заяви позивач є рідною донькою [PERSON] та спадкоємцем першої черги. Статтею 1268 Цивільного кодексу України передбачено, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 1270 цього кодексу, суд може за його позовом визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз`яснення Київського міського нотаріального округу приватний нотаріус Куксова Марія Сергіївна роз`яснила [PERSON] , що необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.» Фактичні обставини, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] - брат позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 15.05.2006 - а.с. 13). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Ленінського району м. Києва 20.04.1982, актовий запис № 272 (а.с. 12) та свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Ленінського району м. Києва 05.10.1977, актовий запис № 823 (а.с. 11), де батьками [PERSON] та [PERSON] , відповідно, вказано [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори 27.05.2002 року за номером 1-1464, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентирізації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 05.06.2002 року за реєстровим № 32489 (а.с. 15). Інша частина квартири належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори 27.05.2002 року за номером 1-1464, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 05.06.2002 року за реєстровим № 32489 (а.с. 16, 18). Позивач стверджує, що у квартирі [ADDRESS] проживали: позивач [PERSON] , її брат [PERSON] та їх мати [PERSON] . Оскільки, на час відкриття спадщини із спадкодавцем постійно проживала мати, яка була спадкоємцем першої черги за законом, то вважалось, що вона і прийняла 14 частини квартири [ADDRESS] , після смерті свого сина. [INFO] померла [PERSON] - мати позивача (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 21.05.2018 - а.с. 14). Як зазначає позивач, у грудні 2020 року вона звернулась до нотаріуса, з метою подання заяви про прийняття спадщини, однак їй було повідомлено, що вона пропустила строк для прийняття спадщини і нотаріусом було запропоновано продовжити цей строк в судовому порядку. Позивач зазначає, що у встановлений законом шестимісячний строк не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки була впевнена, що постійно проживаючи разом із матір`ю, вона прийняла спадщину у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS] . При цьому із заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті матері позивач до нотаріуса не зверталась. Матеріали справи містять витяг з Реєстру територіальної громади міста Києва з якого вбачається, що станом на 08.10.2021за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: - [PERSON] , [INFO] (з 25.07.2002), - [PERSON] , [INFO] (з 01.06.2006), - [PERSON] , [INFO] (з 10.11.2011). З свідоцтв про народження [PERSON] (серія [NUMBER] від 01.11.2011) та [PERSON] (серія [NUMBER] від 01.11.2011) вбачається, що позивач ( [PERSON] ), є матір`ю вказаних осіб. З спадкової справи № 662/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що така спадкова справа заведена за заявою кредитора померлої (АТ КБ «Привтабанк») на суму 5 227,17 грн. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 (провадження № 61-16069св20) зазначено, що статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України "Про нотаріат" при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У справі, що є предметом розгляду, інших спадкоємців, окрім позивача ( [PERSON] ) після смерті [INFO] [PERSON] - матері позивача, не встановлено. Ключовим питанням при розгляді даної справи було те, що позивачка стверджує, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проте після смерті її матері було виявлено, що померла за фактичним місцем проживання не зареєстрована. В цьому контексті суд бере до уваги правову позицію, викладену Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), за змістом якої: «Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Державна реєстрація особи у квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання за цією адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.». Згідно із ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому матеріалами справи не спростовано, що на до моменту смерті [PERSON] квартира [ADDRESS] була постійним місцем її проживання. Іншого місця проживання чи реєстрації померлої не встановлено. Суд також враховує, що в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 17.06.2021 у справі № 588/521/19 (провадження № 61-21703св19) викладено правову позицію згідно з якою: вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Висновки суду Суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Суд вважає за можливе визначити позивачу ( [PERSON] ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалюючи рішення суд враховує аргументи та доводи сторін, встановлені фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, зокрема те, що позивач довів поважність причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини - спадкоємець, постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважала себе такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї. З огляду на наведене суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ст. 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. При цьому, суд також бере до уваги відсутність суттєвих заперечень з боку Київміськради та відсутність інших спадкоємців за даними Спадкового реєстру, що свідчить про те, що права та інтереси інших осіб порушені не будуть. Суд вважає, що в ситуації, що склалася, позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини. При цьому завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Отже, враховуючи, що після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом є її донька - [PERSON] , позивачка вчасно не звернулась до нотаріальної контори для подачі заяви про прийняття спадщини в силу об`єктивних підстав, то пропущений строк для прийняття спадщини позивачем суд визнає поважним. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved