Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до ПП «Аграрного підприємства «Благодатненський птахопром», мотивуючи свої вимоги тим, що вона на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 28 липня 2003 року Арбузинською районною державною адміністрацією є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 10.58 га, розташованої на землях Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. 1 лютого 2004 року між сторонами було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Однак вказаний договір не відповідав затвердженій формі Типового договору оренди землі, не містив істотні умови, передбачені ст. ст. 14, 21 Закону України «Про оренду землі», був укладений 1 лютого 2004 року, незважаючи на те, що Державний акт на право приватної власності на землю був виданий пізніше дати укладання договору. Позивач зверталася до відповідача з заявою про виплату орендної плати у натурі, однак їй орендна плата була виплачена у грошовій формі у розмірі 5645 грн. 92 к. без індексації грошових виплат. Також позивач зазначив, що відповідач у порушення умов договору змінив умови договору щодо терміну його дії без згоди позивача шляхом укладення додаткової угоди. На підставі викладеного, позивач прохала розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений між нею та відповідачем 1 лютого 2004 року. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги, підтвердила факт отримання орендної плати у розмірі 5645 грн. 92 к. у грошовій формі за 2012-2014 роки, вважали, що орендна плата позивачу не була проіндексована відповідачем, розмір орендної плати по договору оренди не може бути менше 3 % грошової оцінки землі. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та пояснив, що орендна плата виплачена позивачу з 2004 року по 2014 рік включно, спору між ними за 2004 - 2012 роки немає. За 2012 - 2014 роки позивачу була виплачена орендна плата у грошовій формі з проведенням індексації відповідно 6304 грн. 61 к., 5645 грн. 92 к. та 5645 грн. 92 к., прохав застосувати строки позовної давності. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. На підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 17 травня 2004 року Арбузинською районною державною адміністрацією [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 10.58 га, розташованої на землях Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Відповідно до ст. 13 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 21 Закону «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. 1 лютого 2004 року між сторонами укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який був зареєстрований Миколаївською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастр» 3 серпня 2004 року за реєстровим №040400500062. Між відповідачем та [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 24 березня 2004 року від імені позивача, було укладено додатковий договір до спірного договору оренди землі, який було зареєстровано у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних ділянок за № 040800500038 9.01.2008 року. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2011 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПП «Аграрного підприємства «Благодатненський птахопром» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним було затверджено між сторонами мирову угоду, за умовами якої відповідач зобов'язався з 2012 року проводити розрахунок по орендній платі з позивачем у розмірі 3215 грн. 22 к. За умовами спірного договору орендна плата мала сплачуватись не пізніше місячного строку після закінчення фінансового року у розмірі 2% від грошової вартості земельної ділянки. Відповідно до розрахунку, наданого відповідачем, щодо сплаченої за 2012 - 2014 роки орендної плати позивачу нарахована орендна плата з урахуванням індексів індексації. Як не заперечує сам позивач, так і що підтверджується квитанцією про поштовий переказ, відповідачем у 2012-2014 роках отримувалася орендна плата. Доводи позивача про те, що розмір орендної плати позивачу як орендодавцю має перевищувати 3% від грошової оцінки землі не заслуговують уваги так як Указом Президента України від 02 лютого 2002 року № 92/2002 (в редакції Указу від 19 серпня 2008 року №725/2008) "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" зазначено, що розмір орендної плати повинен складати 3% від грошової оцінки землі. Проте, зазначений у вищевказаному нормативному акті розмір орендної плати носить рекомендаційний характер, сторони відповідно до цих рекомендацій змін до договору оренди не вносили. Тому сплата відповідачем орендної плати у розмірі, зазначеному в Указі і в більшому, чим передбаченому умовами договору не є підставою для його розірвання. Твердження позивача про отримання іншими орендаторами орендної плати у натуральній формі не мають значення по справі, так не є предметом спірного договору оренди. Як випливає із змісту п.1 «д» ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. У судовому засіданні не встановлено факту систематичної несплати орендної плати, вимоги про стягнення недоплаченої орендної плати позивач не заявляв. Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та і інших випадках, встановлених договором або законом. Твердження представника позивача про те, що відбулася зміна істотних умов договору шляхом укладення мирової угоди з питання збільшення виплати орендної плати, однак орендна плата у збільшеному розмірі не виплачується, що є підставою для розірвання договору на підставі ст. 652 ЦК України не заслуговують уваги, так як саме по собі затвердження судом укладеної сторонами мирової угоди за результатами розгляду цивільної справи щодо збільшення розміру орендної плати не тягне за собою автоматичну зміну умов договору оренди земельної ділянки, для цього сторонам необхідно до договору внести зміни. Окрім того, п.2.1 спірного договору передбачено, що розмір орендної плати може змінюватися. Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону України від 6 жовтня 1998 року "Про оренду землі", який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні щодо даних відносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов»язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об»єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Стаття 25 Закону України «Про оренду землі»передбачає, що орендар земельної ділянки зобов'язаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку; виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; у п'ятиденний строк після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності надати копію договору відповідному органу доходів і зборів. Також суд вважає, що доводи позивача про необхідність розірвання договору з підстав його невідповідності затвердженій формі Типового договору оренди землі, відсутністю істотних умов, передбачених ст. ст. 14, 21 Закону України «Про оренду землі», укладення договору після видачі Державного акту на право приватної власності на землю, зміна умов договору відповідачем щодо терміну його дії без згоди позивача шляхом укладення додаткової угоди не свідчать про невиконання відповідачем обов»язків, передбачених ст. 25 цього Закону та умовами договору, а тому не можуть бути підставою для розірвання договору. Належним способом захисту прав для позивача з вказаних підстав може бути пред'явлення до суду позову про визнання договору оренди землі недійсним. На підставі викладеного у зв'язку з відсутністю передбачених підстав для розірвання договору суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed