Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у сумі 1276,71 грн. та судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач 30.05.2008 року уклав з банком кредитний договір № 001-16020-300508. Станом на 22.07.2014 року за відповідачем рахується загальна заборгованість у сумі 1276 грн. 71 коп., що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Представник позивача за довіреністю подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримував у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнавав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 30.05.2008 року між ПАТ "Дельта банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 001-16020-300508. Відповідно до п.1.1 даного договору банк зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 805,00 грн., на умовах визначених договором. Відповідно до п.2.3 договору, за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 12% в рік. Процентна ставка може змінюватися відповідно до умов договору. Відповідно до п.2.5 договору за обслуговування кредитної заборгованості відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 2,7% в місяць. Розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості може змінюватися відповідно до умов договору. Банк свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 805,00 грн., про що свідчить меморіальний ордер №22916337 від 30.05.2008 року. Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат передбачених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. [PERSON] станом на 22.07.2014 року має заборгованість за сумою кредиту в розмірі 901 грн. 60 коп., заборгованість за відсотками - 58,69 грн., заборгованість за комісіями - 316,42 грн. Доказів того, що банк повідомляв боржника про розмір заборгованості, - суду не надано. Однак, згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ч. 1 ст. 612 ЦК України наголошує, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зміст кредитного договору № 001-16020-300508, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та [PERSON] 30.05.2008 року, не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі та договорі та підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved