Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

01 червня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Вказувала, що відповідач є батьком її сина [PERSON] [INFO], який після розлучення мешкає з нею, відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, його фізичним та духовним розвитком не займається, сплачує аліменти за судовим рішенням, іншої матеріальної допомоги не надає. У період літніх канікул вона має намір виїхати до с. Ленінське, де зареєстрована та проживала разом із сином до початку бойових дій. На тимчасово окупованій території залишились її нерухоме майно, особисті речі, які необхідно забрати, там мешкає її мати, інші близькі родичі, яких син давно не бачив, сумував за ними. Просила надати сину багаторазовий дозвіл на виїзд та вїзд в район проведення антитерористичної операції на непідконтрольну українській владі територію та за межі України без згоди та супроводу батька на період з 01 червня 2016 року по 01 вересня 2016 року включно. Відповідач позов не визнав, заперечував проти перебування сина в районі проведення антитерористичної операції. Представник служби у справах дітей, притягнутої до участі у справі в якості третьої особи, вважав виїзд в зону бойових дій небезпечним для дитини. Неповнолітній [PERSON] просив дозволити йому проведення літніх канікул у баби. Позов задоволенню не підлягає з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони з 27 січня 2001 року перебували в шлюбі (а.с. 9), в якому 06.04.2002 року народили сина [PERSON] (а.с. 6). У березні 2003 року шлюб розірвано (а.с. 10). В листопаді 2011 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та отримала прізвище [PERSON] (а.с. 7) У серпні 2015 року [PERSON] разом з дітьми переїхала з с. Ленінсье Новоазовського району Донецької області до м. Маріуполя, де взята на облік внутрішньо переміщених осіб разом з дітьми (а.с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» територією проведення антитерористичної операції визначено територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів від 7 листопада 2014 р. № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, серед яких зазначено с. Ленінське Саханської сільради Новоазовського району Донецької області. Згідно з пунктом 5.1.1 Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12 червня 2015 року № 415 ог в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57. Частиною 3 статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст.ст. 7, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідач наполягає на тому, що перетин лінії зіткнення на виїзд на непідконтрольну українській владі територію створюють загрозу для здоров'я та життя неповнолітньої дитини, наражають її на небезпеку, з чим погоджується суд. Такий дозвіл суперечить ст. 3 Конвенції «Про права дитини» (далі Конвенція), згідно з якою в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають усіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Загальновідомим і таким, що в силу ст. 61 ЦПК України не потребує доведення, є факт ведення на території Новоазовського району бойових дій. Зокрема, за повідомлення речника Адміністрації Президента України з питань АТО в червні 2016 року біля с. Ленінського відбулися мінометні обстріли (а.с. 24). Посилання позивачки на необхідність забрати особисті речі й бажання дитини відвідати бабусю та інших близьких родичів не є тим переконуючим аргументом, що дозволив би нехтувати приписами Конвенції та не спростовує обґрунтованості побоювання загрози життю та здоровю дитини. Суд вважає, що позивачкою при порушенні питання про надання дозволу на в'їзд/виїзд її неповнолітнього сина на неконтрольовану територію не враховано наявну небезпеку такої поїздки для дитини, що обумовлена збройним протистоянням на цій території, нестабільною ситуацією, яку неможливо прогнозувати та за якої неможливо уникнути ризиків небезпеки для життя та здоровя дитини. Таким чином, дозвіл держави на виїзд дитини в район проведення антитерористичної операції, в якому органи державної влади не здійснюють свої повноваження, а відтак не в змозі гарантувати захист дитини, не відповідав би міжнародно-правовим зобовязанням України в сфері захисту прав дітей. Окрім того, в позовній заяві ставиться питання про надання дозволу про виїзд дитини за межі України. Однак, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з прийомних батьків, батьків-вихователів здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з них відсутній у пункті пропуску через державний кордон (абз. 2 ч. 6 Правил перетинання державного кордону громадянами України). Оскільки ані в позовній заяві, ані в поясненнях суду позивачка не назвала країну прямування та ціль виїзду дитини за межі України, то й ця частина її вимог є необґрунтованою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed