Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

01 жовтня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк»\~ звернулося у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідно до укладеного договору № НАЕ5АК01110011 від 28 грудня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 56\~774 грн 80 коп. на термін до 29 грудня 2011 року. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором відповідач становим на 24 липня 2015 року має заборгованість в розмірі 72\~618 грн 64 коп., яка складається з наступного: 14\~041 грн 67 коп. заборгованість за кредитом; 18\~094 грн 85 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 130 грн 24 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 40\~351 грн 88 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. За умовами кредитного договору відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами строку та в порядку, встановлені кредитним договором. Під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 478 грн 64 коп., а також судові витрати. В обґрунтування уточненої позовної заяви позивач зазначив, що 05 березня 2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова було ухвалено рішення про задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль ГАЗ 3302, 2006 року випуску, фургон ізотермічний - С, № кузова/шасі 33020070408414, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк». Обумовлена сторонами договору застави ціна предмета застави становить 58\~140 грн. Отже, різниця між поточною заборгованістю та ціною реалізації предмету застави становить 14\~478 грн 64 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, а також стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на неповне зясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, незастосування норм закону, які підлягають застосуванню, неналежного дослідження письмових доказів, що призвело до неправильного вирішення справи. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Апеляційний суд вважає, що зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повному обсязі не відповідає. Як вбачається із матеріалів справи, 28 грудня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № HAE5AK01110011, відповідно до умов якого останньому надано в розпорядження кредитні кошти в розмірі 56\~774 грн 80 коп. строком до 29 грудня 2011 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,08% річних на суму залишку заборгованості. Взяті на себе зобовязання за кредитним договором банк виконав своєчасно та повністю, надавши [PERSON] в розпорядження грошові кошти за договором. В порушення умов договору [PERSON] зобовязання належним чином не виконував, внаслідок чого ПАТ КБ «ПриватБанк» 23 листопада 2012 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAE5AK01110011 від 28 грудня 2006 року. 05 березня 2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова у справі № 2020/12656/2012 ухвалено рішення суду, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були задоволені частково та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАЕ5АК01110011 від 28 грудня 2006 року в розмірі 27\~258 грн 26 коп. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль ГАЗ 3302, 2006 року випуску, фургон ізотермічний - С, № кузова/шасі 33020070408414, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Вказаний предмет застави було передано в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» шляхом вилучення у [PERSON] належного йому на праві приватної власності заставного майна: автомобіль ГАЗ 3302, 2006 року випуску, фургон ізотермічний - С, № кузова/шасі 33020070408414, реєстраційний номер [NUMBER], комплекту ключів, свідоцтва про реєстрацію зазначеного транспортного засобу. Даним рішення було визначено розмір заборгованості за кредитним договором № НАЕ5АК01110011 від 28 грудня 2006 року, а саме 27\~258 грн 26 коп. Вказаний розмір заборгованості був визначений станом на 15 листопада 2012 року та складався з заборгованості за кредитом 14 041 грн 67 коп., заборгованості по відсотках за користування кредитом 9 851 грн 99 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом 130 грн 24 коп. та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в межах строку позовної давності за період з 29 листопада 2011 року по 15 листопада 2012 року в розмірі 3\~234 грн 36 коп. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив із положень статей 509, 526, 530, 599, 625, 1054 ЦК України та тих обставин, що хоча наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кедитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в заставу рухоме майно, разом із тим, задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобовязання. Крім цього, заявлений позивачем розмір заборгованості не обґрунтований, жодних належних та допустимих доказів на його підтвердження не надано та судом в ході розгляду справи не встановлено. Проте, з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі погодитися не можна з таких підстав. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою\~статті 612 ЦК України\~зобовязання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Відповідно до вимог статей 1049,\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Вищевказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка, відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України. Як встановлено у судовому засіданні рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 березня 2013 року на час розгляду цієї справи боржником не виконано. Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за користування кредитом та пеня в межах строку позовної давності за 1 рік підлягають стягненню з відповідача. Вказана сума заборгованості підтверджується детальним розрахунком ПАТ КБ «ПриватБанк», наданим до суду апеляційної інстанції 28 липня 2017 року (а.с.172-173), який [PERSON] не спростував. За таких підстав, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»: 8\~242 грн 86 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4\~907 грн 23 коп. заборгованість за пенею та комісією, а всього 13\~150 грн 09 коп. За наслідками розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог про їх часткове задоволення з підстав, передбачених пунктами 1, 4 статті 309 ЦПК України. Відповідно до статті 88 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Outcome: partial