Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

У липні 2015 році позивачі - [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду до відповідачів із позовом, в якому просили визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивачі зазначили, що вони є власниками зазначеного житлового будинку, в якому крім них зареєстровані відповідачі - [PERSON], дочка, та онуки - [PERSON] і [PERSON] Проте, починаючи з 2003 року і по теперішній час у спірному будинку відповідачі не проживають, не сплачують комунальні послуги, не підтримують будинок у належному стані, майно та особисті речі відповідачів в будинку відсутні, перешкод для проживання у будинку для відповідачів позивачі не створюють і замки не змінювали. Відповідачі за власним бажанням та з власної волі не проживають за місцем своєї реєстрації. Крім цього, вони є громадянами Російської Федерації, місце проживання [PERSON] та [PERSON] - Росія, [ADDRESS], а [PERSON] - [ADDRESS]. Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати відповідачів таким, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. Ухвалою суду від 17 лютого 2016 року було доручено компетентним судам Російської Федерації вручити документи та провести окремі процесуальні дії відносно відповідачів. На виконання ухвали суду від 17.02.2016 року компетентними судами Російської Федереції, Домодедовський міський суд Московської області та Гусь - Хрустальний міський суд Володимирівської області, на адресу суду були направленні повідомлення про не можливість виконати вимоги ухвали Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17.02.2016 року, оскільки відповідачі в судові засідання не з'являлися. [INFO] в м. Миколаєві помер позивач по даній справі - [PERSON] (свідоцтво про смерть додається). Згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті [PERSON], який помер [INFO] - не виявлено. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України». Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок разом з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Пятою Миколаївською державною нотаріальною конторою № 4-860 від 04.11.2010 року (а.с.5-6). Згідно довідки про склад сім'ї, виданої КП ДЄЗ "Океан" № 3444 від 22.07.2015 року (а.с.7), в спірному будинку зареєстровані відповідачі по справі. Судовим розглядом встановлено, що відповідачі з 2003 року за місцем своєї реєстрації не проживають, що підтверджується відповідним актом (а.с.12). Крім цього, вони є громадянами Російської Федерації, що підтверджується копіями паспортів, виданих Російською Федерацією на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON], із відмітками про реєстрацію їх місця проживання на території Російської Федерації (а.с.17-21). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням через те, що вони без поважних причин не проживають у належному позивачам житловому будинку понад строк, встановлений ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved