Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У грудні місяці 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» звернулося до суду із позовом який обґрунтовує тим, що 24 січня 2006 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений кредитний договір за № 24/01/2006/980/К-6, згідно умов якого банк надав у тимчасове користування кредит на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в сумі 46 500,0 грн. строком на 60 місяців із сплатою річних відсотків в розмірі 16,0% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 23 січня 2011 року. Ціль кредитування на придбання автотранспортного засобу У відповідності до п.3.4.2 Договору позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити Банку передбаченні п.п.1.3.1.,1.3.2 Договору платежі шляхом мінімально необхідного платежу у валюті Кредиту, розмір якого складає 1 296,0 грн.. Станом на 03.12.2014 року заборгованість по кредиту становить 29 073,16 грн., заборгованість по сплаті нарахованих відсотків складає 46 978,84 грн.. пеня 358 984,18 грн. та штраф нарахований згідно пункту 5,3 договору 358 984,18 грн. З метою забезпечення зобовязань 24 січня 2006 року із [PERSON] було укладено договір поруки за №117/3, згідно умов якого він несе солідарну відповідальність за невиконання умов договору боржником щодо повернення суми кредиту. Просить стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просить їх задоволити у повному обсязі. Суду пояснив, що позивач не пропустив строку звернення до суду про стягнення заборгованості за кредитом Представник відповідачів в судовому засіданні заявленого позову не визнав. Суду пояснив, що строк вимоги за цим кредитом минув. Суд, заслухавши доводи представника позивача та заперечення представника відповідачів, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 24 січня 2006 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] був укладений кредитний договір за №24/01/2006/980/К-6 згідно умов якого банк надав у тимчасове користування кредит на умовах забезпеченості, строковості, платності, цільового характеру грошові кошти в розмірі 46 500 грн. строком на 60 місяців із сплатою річних відсотків в розмірі 16,0 % річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 23 січня 2011 року. Ціль кредитування на придбання автотранспортного засобу. Банк умови договору виконав та надав кошти позичальнику в сумі 46 500,0 грн., що підтверджується меморіальним ордером. У відповідності до п.3.4.1 Договору позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити Банку передбаченні п.п.1.3.1.,1.3.2 Договору платежі шляхом здійснення перерахування коштів на рахунок № 2909-3-80000001 мінімально необхідного платежу у валюті Кредиту в сумі 1296,0 грн. Згідно пункту 5,3 договору позичальник зобов»язаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту визначеної у пункті 1.1 за кожен випадок. Станом на 03.12.2014 року заборгованість за кредитом складає 76 052,0 грн., з них залишок по тілу кредиту складає 29 073,16 грн., відсотків за користування кредитом 46 978,84 грн., пені та штрафу 381 203,94 грн. 24 січня 2006 року із [PERSON] укладено договір поруки відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за зобов»язаннями позичальника у повному обсязі. Відповідно до вимог закону поруки поручителі відповідають як солідарні боржники, включаючи сплату основного боргу за кредитом, процентів, неустойки та збитків. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки ( ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору (правова позиція Верховного Суду України викладена в постанові від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов»язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами кредитного договору від 24 січня 2006 року погашення кредиту повинно здійснюватись [PERSON] частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Судом установлено, що відповідач перестав погашати кредит з квітня 2007 року, а строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку, а ПАТ КБ «Надра-Банк» звернулося до суду з позовом у грудні 2014 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, про застосування якого заявив відповідач. Строк повернення кредиту минув 23.01.2011 року. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічні роз'яснення містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», де зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Тому з наведених підстав у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed