Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

ТОВ «Кредитні ініціативи» мотивувало позов мотивований тим, що 02.08.2002 року ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 17-1454/2-1, відповідно до якого товариство надало відповідачу кредит на суму 15\~493,00 грн. 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 17-1454/2-1 від 02.08.2002 року, тому відбулась заміна стягувача у зобов`язанні. Відповідач не виконав взяте на себе зобовязання щодо повернення кредиту, внаслідок чого станом на 23.06.2016 року виникла заборгованість: по тілу кредиту 10\~222,44 грн., по відсотках 2\~009,14 грн. В звязку з невиконанням зобов`язання і відповідно до ст.ст. 258, 549, 550 ЦК України позивачем нарахована неустойка за 12 місяців в сумі 5\~600,97 грн. ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути зі [PERSON] заборгованість в загальному розмірі 17\~832,55 грн., яка складається з заборгованості по кредиту 10\~222,44 грн., по відсотках 2 009,14 грн., пені за рік 5\~600,97 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявились, надали письмові заперечення на позовну заяву, які приєднані до матеріалів справи. Просили суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні даного позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] 02.08.2002 року був укладений кредитний договір № 17-1454/2-1. Відповідно до даного договору [PERSON] отримав кредит в сумі 15\~493 грн. (п.2.1) з терміном погашення до 01.08.2012 року (п.4.2.1), із сплатою відсотків за користування кредитом 3% річних, порядок сплати відсотків визначений п.п. 3.2-3.3 договору. При наявності заборгованості по кредиту та відсотках за користування ним, в першу чергу сплаті підлягають прострочені відсотки, а після повного їх погашення сплаті підлягає сума кредиту (п.3.4). Позичальник зобовязувався: погашати суму кредиту щомісячно рівними долями, починаючи з 01.08.2003 року (п.4.2.2), використати кредит за цільовим призначенням і погасити заборгованість за кредитом перед банком до 01 серпня 2012 року шляхом перерахування суми кредиту на позичковий рахунок № 220505015518, відкритий в ГОУ Промінвестбанку (п.4.2.1); своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором (п.4.2.3). Договором визначено, що банк має право вимагати від позичальника сплатити заборгованість за кредитом, нараховані за користування ним відсотки, а також суму неустойки, передбачену цим договором у випадках, коли позичальник не виконав у строк свої обовязки по поверненню кредиту та сплаті відсотків (п. 4.3). За несвоєчасну сплату кредиту та/або відсотків за користування ним позичальник сплачує банку за кожний день прострочення пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня (п. 5.2). 24.09.2009 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] був укладений договір № 07-2.1/320 про внесення змін до кредитного договору № 17-1454/2-1 від 02.08.2002 року, згідно з яким п.4.2.4 та п. 5.3 виключені, п.6.1 викладений в новій редакції (а.с. 10). 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» був укладений договір відступлення прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 17-1454/2-1 від 02.08.2002 року. В зв`язку з наведеними обставинами і відповідно до ст.ст. 512, 513, 516 ЦК України відбулась заміна кредитора у зобовязанні, тому ТОВ «Кредитні ініціативи» є належним позивачем у справі. За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача з 02.08.2002 року станом на 23.06.2016 року становить загалом 24\~221,05 грн. [PERSON] сума складається із: заборгованості за кредитом 10\~222,44 грн.; заборгованості по відсотках 2\~009,14 грн.; заборгованості по пені - 11\~989,47 грн. (а.с. 41). Відповідно до ст. 258 ЦК України заборгованість по пені за останній рік складає 5\~600,97 грн. Разом з тим, суд вважає, що дана сума не підлягає стягненню з відповідача. Так, згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті\~530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Згідно кредитного договору відповідач [PERSON] зобовязувався погасити заборгованість за кредитом до 01.08.2012 року (п.4.2.1 договору), однак, вимог кредитного договору не виконав і кредитних коштів в обумовлений строк не повернув. Кредитор звернувся до суду з позовом про стягнення боргу лише 15.07.2016 року. Відповідно до ст. 256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України). Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо). Враховуючи те, що відповідач не здійснював погашення заборгованості по тілу кредиту, відсоткам у визначений сторонами строк і з моменту укладення договору відступлення прав вимоги 17.12.2012 року позивач дізнався про порушення свого права, проте протягом трьох років не пред`явив вимог до боржника, суд вважає, що до вимог позивача про стягнення суми заборгованості по кредитному договору підлягає застосуванню строк позовної давності.

Outcome: dismissed