Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Представник позивача Нофенко Л.В., діючи в інтересах АТ «Криворізька теплоцентраль», звернулася до суду з позовною заявою 19 травня 2020 року, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] за період з жовтня 2013 року по травень 2020 року в розмірі 29\~440 грн. 21 коп., інфляційні втрати 6648 грн. 36 коп., 3% річних 2086 грн. 81 коп., а всього 38\~175 грн. 38 коп.; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2\~102 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , де споживачем є [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 29 440 грн. 21 коп., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 6648 грн. 36 коп., 3% річних 2086 грн. 81 коп. Оскільки споживач добровільно заборгованість не погашає, а звернення підприємства з цього приводу ігнорує, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 02 червня 2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження по справі. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» за необґрунтованістю та недоведеністю. Свою позицію відповідач мотивував тим, що матеріали справи не містять доказів повноважності АТ «Криворізька теплоцентраль» в наданні послуг з централізованого опалення, зокрема ліцензійних умов та провадження господарської діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. Крім того, позивачем не надано доказів наявності між підприємством та ним договірних відносин, як і не доведено, що він був споживачем послуг, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», а такі послуги фактично позивачем надавались. На переконання відповідача, надані позивачем документи є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків та не можуть бути правовою підставою для стягнення відповідних сум та доказом визначеного розміру грошових вимог позивача. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем взагалі не доведено порушення будь-яких його прав чи інтересів та загалом права на виникнення вимог. Так, на підставі проектно-технічної документації, а саме: дозволу на відключення приміщення від мереж централізованого опалення, оформленого Витягом із протоколу №36 засідання комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання від 15 жовтня 2009 року, технічних умов КП «ЖЕО №35», проекту реконструкції системи опалення, погодженого КПТМ «Криворіжтепломережа» станом на 2012 рік у квартирі відповідача, розташованій за адресою: [ADDRESS] вже було встановлено індивідуальне опалення з відключенням від мереж централізованого теплопостачання, що підтверджується актом від 02 лютого 2012 року, складеним теплопостачальним підприємством КПТМ «Криворіжтепломережа». На момент відключення його квартири від мережі централізованого теплопостачання послуги централізованого теплопостачання у будинку надавало КПТМ «Криворіжтепломережа», яке приймало дозвільну, проектну документацію, фіксувало відключення від будинкових мереж, складаючи акт, та знімало навантаження. Проте, згодом у автоматизованій системі комунальних розрахунків з`являється AT «Криворізька теплоцентраль» та починає щомісячно виставляти рахунки за неіснуючу в квартирі послугу централізованого опалення. При тому з цим підприємством ніяких договірних та фактичних відносин в рамках діючого законодавства відповідач не має. Не дивлячись на це, з 2013 року АТ «Криворізька теплоцентраль» почало та продовжує нараховувати і пред`являти до сплати суми за нібито спожиту послугу з централізованого опалення, видаючи себе за виконавця послуг з централізованого опалення квартири. Отже, з моменту складання акта про відключення від мереж централізованого опалення 02 лютого 2012 року і по теперішній час до квартири, розташованої адресою: [ADDRESS] послуга з централізованого опалення не надається, постачання теплової енергії не здійснюється у зв`язку з відключенням від внутрішньо будинкових мереж опалення та встановленням індивідуального джерела опалення. Так, в акті зазначено про наявність видимого розриву в системі централізованого опалення, стояки за ізольовані, заглиблені у стіни; пакет документів наявний; в приміщенні встановлено автономне опалення, пропонується зняти навантаження. Вказані обставини в їх сукупності свідчать про безпідставність пред`явлених позивачем вимог, в задоволенні яких відповідач просить суд відмовити. Крім того, відповідач подав заяву про застосування позовної давності до заявлених АТ «Криворізька теплоцентраль», розглядаючи такі вимоги на предмет їх обґрунтованості в межах позовної давності. До відзиву відповідачем долучено докази направлення його копії позивачеві 01 жовтня 2020 року (а.с.35). Однак, станом на 02 листопада 2020 року від позивача ні відповідь на відзив, ні клопотання про продовження строку надання відповіді не надходили. 02 листопада 2020 року від представника позивача [PERSON] на електронну пошту суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Пред`явлені вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином, причини неявки суду не відомі. Заяв про відкладення розгляду справи, призначеного на 02 листопада 2020 року, від нього не надходило. Разом з тим, 23 червня 2020 року, 01 жовтня 2020 року відповідач через канцелярію суду подавав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з дією карантину. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, Європейський Суд з прав людини у справі «Зубац проти Хорватії» (ZUBAC v. CROATIA), рішення від 05 квітня\~2018\~року, наголосив на цінності та важливості дотримання формалізованих норм цивільного процесу, за допомогою яких сторони забезпечують вирішення спору цивільного характеру, оскільки завдяки цьому може обмежуватися обсяг дискреції, забезпечуватися рівність сторін, попереджатися свавілля, забезпечуватися ефективне вирішення спору та розгляд справи судом упродовж розумного строку, а також забезпечуватися юридична визначеність та повага до суду. Суд зауважує, що\~право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню\~на території\~України гострої\~респіраторної хвороби\~COVID-19,\~спричиненої коронавірусом\~SARS-CoV-2» (з урахуванням змін та доповнень), установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, який продовжено до 31 грудня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньо обласному та міжнародному сполученні; з 25 травня 2020 року перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, не дивлячись на дію карантинного режиму. Разом з тим, навіть у випадку запровадження надзвичайного стану, права громадян на доступ до правосуддя не можуть бути обмежені, оскільки це є прямою нормою ст.64 Конституції України. Відтак, під час дії карантину суди повинні працювати та забезпечувати громадянам доступ до правосуддя із вжиттям заходів для нерозповсюдження небезпечної інфекційної хвороби під час відправлення правосуддя. Отже, право на судовий захист, встановлене ст.55 Конституції України, не може обмежуватись навіть за умови оголошення карантину. У той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань, у тому числі за клопотанням відповідача, який в подальшому до суду не з`явився, однак скористався правом на подання відзиву на позов, в якому виклав свою позицію по справі, тому з метою дотримання розумних строків розгляду справи, уникнення її затягування суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності учасників справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію сторін, суд приходить до наступного висновку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники -\~споживачі (індивідуальні\~та колективні); 2)\~управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). За визначенням, наданим у ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного\~майна багатоквартирного\~будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем (крім\~обслуговування внутрішньо\~будинкових систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В квартирі значиться зареєстрованим [PERSON] . За вказаною адресою в АТ «Криворізька теплоцентраль» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким здійснюється облік та нарахування вартості послуг з централізованого опалення. Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та [PERSON] не укладався, на чому неодноразово акцентував увагу відповідач в своєму відзиві. Однак суд зауважує, що відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Звертаючись до суду з позовом, АТ «Криворізька теплоцентраль» зазначало, що відповідач вчасно оплату за надані послуги не здійснював, внаслідок чого за період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 29 440 грн. 21 коп., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 6648 грн. 36 коп., 3% річних 2086 грн. 81 коп. Оскільки споживач добровільно заборгованість не погашає, а звернення підприємства з цього приводу ігнорує, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник звернулася до суду з даним позовом. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на те, що в його квартирі з 2012 року встановлено автономне опалення, а приміщення відключено від системи централізованого опалення. Не будучи споживачем послуг, що надаються АТ «Криворізька теплоцентраль», він вважає, що не повинен оплачувати послуги, споживачем яких не є та надання яких не потребує. Перевіряючи обґрунтованість заявлених вимог та заперечень відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.6 ст.19, абз.1 ч.1 ст.24 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Споживач теплової енергії має право на вибір, одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила). Відповідно до пункту 24 Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.\~Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (п.25 Правил). Згідно з п.26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 (далі Порядок №4, втратив чинність з 17 вересня 2019 року), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг. Відповідно до п. 1.2 Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж. Згідно з п.2.1. Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинку) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканця будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку. Комісія після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові. Відповідно до п. 2.2.1 Порядку, при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення. Згідно з п. 2.3. Порядку, отримання технічних умов може виконуватися безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відповідно до п. 2.5 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи. Згідно з п. 2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п.2.2 Порядку). Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни до наказу від 22 листопада 2005 №4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Отже, з наведеного вище слідує, що відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається лише на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання процедури, прийнятого на підставі заяви власника (власників) будинку. Зазначена правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду України № 6-1192цс15 від 11 листопада 2015 року, у справі\~№915/89/16 від 02 березня 2018 року та у справі №522/401/15-ц\~від 25 вересня 2019 року. Як вбачається із матеріалів справи, актом №2 від 02 лютого 2012 року, складеним та підписаним уповноваженим представником КПТМ «Криворіжтепломережа» інспектором Калужною Н.Н. та представником зі сторони споживача [PERSON] проведено огляд приміщення та встановлено: наявність видимого розриву в системі централізованого опалення, стояки за ізольовані, заглиблені в стіни, пакет документів наявний, в приміщенні встановлено автономне опалення, акт опломбування електролічильника (відомості не вказані), пропонується зняти навантаження, Q=0,0037 Гкал/г. Система гарячого водопостачання залишається (а.с.45). З Витягу з протоколу №36 засідання комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання від 15 жовтня 2009 року слідує, що [PERSON] звернувся до Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради з питання влаштування додаткового\~індивідуального опалення\~(електричного\~котла) в приміщенні квартири за адресою: [ADDRESS] . Для розгляду цього питання йому було рекомендовано: 1) отримати згоду власників, співвласників (наймачів) або уповноважених ними осіб вище розташованих квартир на влаштування індивідуального опалення, завірену власником, представником власника або управителем жилих будинків; 2) отримати технічні умови від постачальників електроживлення, тепла, холодної води; 3) замовити проект індивідуального теплопостачання в проектній організації, яка має відповідні ліцензії, з його узгодженням з підприємствами, які видали технічні умови; 4) по закінченню робіт скласти акт про відключення приміщення від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання. Після виконання вищезазначеного, виконавець послуг з теплопостачання та гарячої води має право внести зміни до діючого договору по нарахуванню першої ставки двоставкового тарифу з послуги теплопостачання. Дозвіл діє протягом 1 року з моменту видачі (а.с.41). Копії робочого проекту електропостачання системи автономного опалення в кв. [ADDRESS] №59/10.10-ЭМ ПАТ «КСБК» від 2010 року та технічних умов на приєднання до електромережі електропроводки, затверджені головним інженером КП «ЖЕО №35», погодженого теплотехнічного розрахунку огороджуючих конструкцій в квартирі з автономним опаленням в сукупності підтверджують, що відповідач частково виконав умови дозволу Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради на встановлення електричного автономного опалення в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . Доказів звернення відповідача після облаштування квартири індивідуальним автономним електричним опаленням до створеної рішенням виконкому Криворізької міської ради міжвідомчої комісії з питання відключення споживача від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, суду не надано. Тому об`єктивно встановити, що відповідач не користувався послугами позивача з теплопостачання - неможливо. До того ж встановлення електричного автономного опалення як додаткового не визначає наявність підстав для відключення квартири від системи централізованого опалення. Слід також зазначити, що на час початку процедури по встановленню індивідуального автономного опалення квартири\~в жовтні 2009 року діяла заборона на відключення окремих приміщень житлового будинку від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, яка була встановлена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169, при цьому, відповідач отримав від Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради дозвіл на влаштування саме додаткового індивідуального опалення (електричного котла), а не повне відключення від системи централізованого теплопостачання в приміщенні. Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що\~на підставі проектно-технічної документації, акта квартиру відповідача відключено від мереж централізованого опалення, оскільки фактично відключення квартири відповідача від системи саме централізованого опалення не проводилось. Технічні умови для правомірного відключення від центральної системи теплопостачання відповідач не виготовляв та відповідний дозвіл на відключення та влаштування індивідуального автономного опалення, у передбаченому законом порядку, не отримував. Відтак, відсутність у відповідача законного акта, затвердженого рішенням комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО та ГВ є підставою для продовження нарахування коштів за комунальні послуги. Отже, судом встановлено, що у [PERSON] відсутні правові підстави для звільнення від оплати послуг, що надавалися АТ «Криворізька теплоцентраль». Слід зауважити, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Суд звертає увагу на те, що законодавчо обмежене право мешканців багатоквартирних будинків самовільно здійснювати демонтаж від системи центрального опалення, оскільки це може призвести до порушення прав інших співвласників багатоквартирного будинку. Тому, з дотриманням принципу справедливого балансу, держава урегулювала спірне питання шляхом дотримання певної системи правил, дотримання яких є обов`язковими для відключення від системи центрального опалення. Не заслуговують на увагу доводи відповідача, що позивачем не надано належних та допустимих доказів надання відповідачу об`єму наданих послуг з опалення в період з 01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року, а надана інформація про нарахування, виписка з особового рахунку не доводять надання позивачем послуг, з огляду на наступне. Відповідно до\~ст.526 ЦК України,\~цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення відповідачу за адресою: [ADDRESS] здійснювалось АТ «Криворізька теплоцентраль». Відповідач є споживачем послуг, однак оплату за отримані послуги належним чином не здійснював, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка\~відповідно до розрахунку заборгованості за період з жовтня 2013 року по травень 2020 року склала 29\~440 грн. 21 коп. При цьому суд враховує, що відповідач не заперечував тієї обставини, що він зареєстрований та проживає в квартирі, де виникла заборгованість, а тому суд вважає, що відповідно до приписів ст.319 ЦК України має нести відповідальність за утримання квартири, тобто повинен у відповідності до цивільного законодавства оплачувати послуги за цією адресою. У зв`язку з викладеним, суд вважає,\~що надані позивачем письмові докази відповідають вимогам ст.95 ЦПК України, натомість відповідачем\~відповідно до вимог 12, 81 ЦПК України не надано доказів\~ненадання\~послуг позивачем або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати. Погоджується суд й з доводами позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» щодо наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період затримки виконання зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг. Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач у встановлені законом строки не вносив плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування АТ «Криворізька теплоцентраль» приписів ст.625 ЦК України шляхом нарахування інфляційних втрат\~та 3% річних\~за період прострочки виконання зобов`язань з\~01 жовтня 2013 року по 01 травня 2020 року. Разом з тим, суд вважає за необхідне врахувати клопотання відповідача щодо строків позовної давності, оскільки згідно з ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з приписами ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Разом з тим, між позивачем та відповідачами письмовий договір про збільшення строку позовної давності не укладався. Положеннями ч.4 ст.267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом, відповідач, починаючи з жовтня 2013 року, не здійснював оплату комунальних послуг, що надає позивач, про що позивачу було відомо, однак з позовом до суду він звернувся лише 19 травня 2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності до вимог по заборгованості, нарахованим до 19 травня 2017 року. Доказів його переривання в матеріалах справи не має. Відтак, оскільки представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування позовної давності, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку, суд,

Outcome: partial