Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

У січні 2014 року представник ПАТ «ПроКредит Банк» звернувся в суд з позовом до відповідачів про звернення стягнення, посилаючись на те, що між позивачем та [PERSON] був укладений договір № 1101.43377 від 08.08.2012 року, згідно якого остання отримала кредитні кошти 250 000 грн. під 25% річних строком на 24 місяці. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ЗАТ "ПроКредит Банк" було укладено наступні договори поруки. Від 08.08.2012 року № 31764-ДП3 з [PERSON] та від 08.08.2012 року № 95536-ДП1 з [PERSON]. Також 08.08.2012 року з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки № 107374-ІД1. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Оскільки [PERSON] належним чином не виконувались умови кредитного договору, то станом на 17.01.2014 року у творилась заборгованість в розмірі 147 679, 16 грн. Поизвач просив стягнути заборгованість за кредитним договором та у рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором - звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 34.4 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Гнатенко О.М. позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні з підстав наведених у позові. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явились, про час і місце слухання повідомлялись, про причини неявки не повідомляли, Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] був укладений договір № 1101.43377 від 08.08.2012 року, згідно якого остання отримала кредитні кошти 250 000 грн. під 25% річних строком на 24 місяці. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ЗАТ "ПроКредит Банк" було укладено договори поруки: від 08.08.2012 року № 31764-ДП3 з [PERSON] та від 08.08.2012 року № 95536-ДП1 з [PERSON]. Згідно яких поручителі несуть солідарний обов'язок з боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Оскільки [PERSON] належним чином не виконувались умови кредитного договору, то станом на 17.01.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 147 679, 16 грн., що складається з: 125 734, 88 грн. - борг по капіталу, 3 279, 16 грн. - борг по процентах, 18 665, 12 грн. - пеня. Відповідно до ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2. ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Тому 06.12.13 року позивач надіслав відповідачам вимоги про повне дострокове погашення кредиту № 1757 від 06.06.2013 р., яка була отримана відповідачем 09.12.13 року. В супереч п. 3.4. кредитного договору, за яким позичальник зобов'язаний достроково погасити кредит протягом п'яти банківських днів з дня відправлення вимоги, [PERSON] не виконала вимогу та до даного моменту кредит залишається непогашеним. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Кредитним договором передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку 25 % річних, а отже ці проценти повинні сплачуватися за весь час прострочення. Пунктом 2.4. договору передбачено, що у випадку прострочення встановлених цим договором строків погашення грошових зобов'язань позичальник сплачує кредитору штрафну пеню у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 (п'ятнадцять) гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожний календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Починаючи з 31 календарного дня прострочення, вказаний розмір пені збільшується до 1 % за умови подання кредитором відповідного повідомлення позичальнику про таке збільшення. Враховуючи вищевикладене, вимога позивача щодо стягнення заборгованості з відповідачів підлягає задоволенню. 08.08.2012 року з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та банком було укладено договір іпотеки № 107374-ІД1. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS]. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Разом з тим 7.06.2014р. набрав чинності ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304 - УІІ від 3.06.2014р. Відповідно до ч.1 цього Закону визначено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте ( відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника, або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна ( об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку. За обставинами справи вбачається, що в забезпечення кредиту, який надавався [PERSON], банку було передано, житлову квартиру, загальною площею 34,4 кв.м за адресою [ADDRESS] та використовується іпотекодавцями як місце постійного проживання. Таким чином, враховуючи норми Закону №1304-УІІ від.3.06.2014р., який є чинним на момент розгляду справи, у задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити.

Outcome: partial