Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

01 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що з 17.06.2006 сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19.03.2021. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та повністю знаходиться на її утриманні. Оскільки відповідач ухиляється від допомоги з утримання їхньої спільної дитини, позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня розірвання шлюбу (19 березня 2020 року). Ухвалою суду від 08 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивач виконав вимоги ухвали суду від 08 лютого 2021 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 березня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 19 квітня 2021 року. У судове засідання 19.04.2021 позивачка з`явилась, відповідач не з`явився. Судом відкладено розгляд справи для повторного виклику відповідача на 18.05.2021. У судове засідання 18.05.2021 позивачка з`явилась, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач до суду повторно не з`явився, не подав відзиву на позовну заяву, при цьому належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження останнього, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 22.02.2008 серії [NUMBER] , в якому батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованапостановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи на те, що відповідач є працездатним, відомостей про наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків до суду не надійшло, суд вважає можливим стягувати з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи положення ч.1 ст. 191 СК України позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки аліменти відповідно до ч.1 ст. 191 СК України присуджються від дня пред`явлення позову, а не з дня розірвання шлюбу, як просила позивачка в позовній заяві. За приписами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивачка була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial