Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

У січні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до районного суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 09 вересня 2016 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] в Оболонському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції. Проте шлюбне життя не склалось і з кінця червня 2017 року вони з відповідачем проживають окремо. 16 листопада 2017 року у них народився син [PERSON], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вказує, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання сина, а саме на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо, таким чином ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обовязку утримувати дитину. Відповідач витрачає кошти на власні потреби, інтересами сім`ї не цікавиться. Зі слів відповідача їй стало відомо, що останній працює на посаді регіонального менеджера в ТОВ «Метабо Україна». Вказує, що вона на даний час є тимчасово непрацездатною, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку. Окрім того, [PERSON] ухиляється від її утримання, чим порушує її права, передбачені ч.2, 4 ст. 84 СК України, якими передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Тому просила суд стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання дитини [PERSON], [INFO], та стягувати з [PERSON] в розмірі Ѕ частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до повноліття [PERSON], [INFO], та на її утримання в розі сірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитини трьох років. При розгляді справи позивач [PERSON] позовні вимоги уточнила. Також зазначила, що 17 січня 2017 року уклала договір про надання правничої допомоги з фізичною особою-підприємцем [PERSON] За результатами наданої правничої допомоги нею було сплачено згідно рахунку-фактури вартість послуг у розмірі 4467, 60 грн. Остаточно просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі ј частини всіх доходів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання щомісячно в розмірі ј частини всіх видів доходів до досягнення сином трьох років; стягнути з [PERSON] на її користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 4 467, 60 грн. Відповідач у відзиві на позов зазначив, що він не ухиляється від утримання сина, купує йому необхідний одяг, іграшки, подарунки, медикаменти. Позивачкою не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує заявлені позовні вимоги в частині його відмови від сплати аліментів. Він неодноразово купував речі дитині, які замовляла позивач, постійно цікавиться щодо необхідних покупок сину. Окрім того, намагався добровільно домовитись із [PERSON] про сплату грошових коштів на утримання сина, про матеріальну та моральну участь у вихованні дитини, проте остання відмовляється від цього. Відносно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку зазначив наступне. Щомісяця змушений надсилати кошти на утримання своїх батьків та бабусі, які є пенсіонерами, а батько потребує постійної медикаментозної підтримки. Окрім того, позивачка мешкає разом зі своєю мамою, гарно забезпечується, купує нові речі, є фізичною особою-підприємцем, має додатковий дохід від здачі в оренду нерухомості, а тому не потребує додаткового матеріального забезпечення. Також вважає необгрунтованою вимогу [PERSON] щодо компенсації витрат за надану правову допомогу, оскільки договір між нею та ФОП [PERSON] було укладено в січні 2017 року, тобто в період їх подружнього проживання. Окрім того, в даному випадку позивачка могла не звертатись до послуг юриста, а скласти позов самостійно, так як дана категорія справ не є складною та шаблони позовної заяви містяться в інтернеті. Тому просив суд стягнути з нього аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття; дозволити йому сплачувати аліменти на утримання дитини у натуральній формі шляхом купівлі речей для дитини щомісяця за погодженням із позивачкою та наданням їй копій підтверджуючих фінансових документів; в іншій частині позовних вимог відмовити. Позивачка у відповіді на відзив заперечила твердження відповідача та зазначила пояснення аналогічні, що зазначені в позовній заяві, доповнивши, що бажання відповідача зберегти сім`ю спростовуються його ухиленням від виконання батьківських обовязків. Нормами СК України чітко передбачено саме право позивача, а не відповідача обирати спосіб стягнення аліментів у грошовій чи натуральній формі. Окрім того, надана відповідачем квитанція про грошовий переказ на суму 800 грн лише додатково підтверджує факт ухилення [PERSON] від виконання обовязків по утриманню дитини та дружини. До того ж, не надано доказів надання відповідачем матеріальної допомоги батькам та необхідності такої допомоги. У судовому засіданні позивачка та її представник вимоги позовної заяви підтримали у повному обсязі. Просили суд задовольнити позов. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Просив суд задовольнити позов в частині стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 3 000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження кошті в; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При розгляді справи судом встановлено, що 09 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-БК № 320134. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження серія І-БК №588623. Згідно довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «МЖК 2-88» від 22 січня 2018 року вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. кв. 2, разом із нею за вищезазначеною адресою проживає та знаходиться на її утриманні син [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] працює менеджером з питань регіонального розвитку в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Метабо Україна» та загальна сума його нарахованого доходу за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року складає 78 954, 93 коп, що підтверджується довідкою про доходи від 04 квітня 2018 року за №040418. Відповідач є працездатним, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати. Відповідно до ст.180 СК України зобов'язаний утримувати свою дитину. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів. Доказів про наявність стягнень по виконавчим документам з [PERSON] та доказів щодо утримання інших дітей суду не надано. Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов'язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. При визначенні розміру аліментів суд враховує потреби дитини з урахуванням її віку та стану здоров'я. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Разом з тим статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи та виходячи з матеріального становища сторін, обов'язку утримувати дітей, приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини всіх доходів, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 09 січня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. ч.2, 4 статті 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З наказу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» від 08 січня 2018 року №28-В встановлено, що [PERSON], фахівцю з обслуговування клієнтів, надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 08.01.2018 року по 16.11.2020 року включно. У розумінні ч.2 ст.84 СК України позивачка має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. [PERSON] потребує матеріальної допомоги від чоловіка, а останній може надавати таку допомогу. Доказів в спростування зазначеного суду не надано. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд прийшов до переконання, що, оскільки відповідач [PERSON] сім`ю не забезпечує, позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває у важкому матеріальному становищі, має на утриманні малолітню дитину, а тому суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно, кожен є вільним у виборі захисника своїх справ. В офіційному тлумаченні положення ч. 1 ст. 59 Конституції України у Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 від 30.09.2009р. зазначено, що вищевказані положення Конституції України треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними і фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує. Згідно договору про надання правової допомоги від 17.01.2018 р. укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] вбачається що винагорода виконавця за надання правової допомоги становить від 1000 грн. Розмір винагороди вказується у відповідних актах виконаних робіт. Розмір оплати інших дій/послуг погоджується в кожному окремому випадку. Разом з тим, стороною позивача не було надано суду відповідних актів виконаних робіт, а лише надано рахунок-фактуру та квитанцію до прибуткового касового ордеру. Таким чином суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн., тобто на суму визначену в договорі від 17.01.2018 р. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial