Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» звернулося до Рогатинського районного суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - домоволодіння до складу якого входить - житловий будинок загальною площею 56,7 м2, стайня площею 42,6 м2, ворота, огорожа, земельна ділянка площею 0,0634 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством КБ «Надра» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, на умовах та в порядку, визначеному ст.38 Закону України «Про іпотеку», а також надання ПАТ КБ «Надра» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Стягнути з відповідача по справі судові витрати - судовий збір в сумі 1740, 88 грн.. У позовній заяві зазначено, що 25 грудня 2007 року між відповідачем по справі [PERSON] та відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» було укладено кредитний договір №2275/2007 про надання строкового кредиту на загальну суму 12 900 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,89% на рік на суму залишку кредиту з терміном повернення кредиту до 23 грудня 2027 року. Відповідно до договору іпотеки від 25 грудня 2007 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та [PERSON], [PERSON] надав в іпотеку належне йому на підставі договору купівлі-продажу майно, а саме -домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] вартістю 16 957,82 доларів США та земельну ділянку площею 0,0634 га за адресою [ADDRESS]. Умови договору позивачем по справі ВАТ КБ «Надра» виконано повністю. Відповідач, в терміни, встановлені кредитним договором, кошти не повертав, графіку погашення заборгованості не дотримувався. У зв'язку із зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором сума заборгованості станом на 11.01.2014 року становить 21780,04 долари США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 11.01.2014 року становить 174087,86 грн. З них заборгованість по кредиту 12 704,73 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 101 548,91грн., нараховані відсотки 6834,67 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 54 629, 52 грн.; 930,00 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 7433, 49 грн., штраф - 1310, 64 долари США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 10 475, 95 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» і [PERSON] 25.12.2007 року було укладено договір іпотеки. Предметом договору іпотеки було визначено нерухоме майно - домоволодіння, до складу якого входить житловий будинок загальною площею 56,7 м2, стайні площею 42,6 м 2, ворота, огорожа та земельна ділянка площею 0,0634 га, що розташоване за адресою [ADDRESS]. Просили позовні вимоги задовольнити повністю. Представник позивача Витвицька В.Д. (діє на підставі довіреності від 31.01.2014 року) позовні вимоги підтримала повністю із підстав, наведених у позовній заяві, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у справі. У судове засідання, призначене на 18.03.2014 року не прибула, направила на адресу суду письмове клопотання про слухання справи у її відсутності (а.с.38-39,56). За ст.27 ЦПК України участь у судових засіданнях - це право, а не обов'язок сторін по справі. Відповідач у судове засідання не прибув повторно і про причину своєї неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку через оголошення в пресі (а.с.46-48). З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] 25 грудня 2007 року було укладено кредитний договір №2275/2007 про надання строкового кредиту. Відповідно до укладено договору про надання строкового кредиту ПАТ КБ «Надра» надав [PERSON] кредит на суму 12 900 доларів США. У відповідності до вищезазначеного договору про надання строкового кредиту термін повного погашення кредиту 23.12.2027 року (а.с.6-8). З розрахунку розміру заборгованості позичальника [PERSON] вбачається, що станом на 11.01.2014 року сума простроченого боргу та відсотки від основного боргу, пені по кредиту та відсотках з сумою штрафів становить 27780,04 дол. США. З них: заборгованість по кредиту 12 704,73 дол. США, нараховані відсотки 6 834,67 дол. США, 7 433.49 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, штраф - 1 310,64 дол. США (а.с.11-13). Право банку при невиконанні позичальником своїх зобов'язань зі сплати кредиту вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів та неустойки передбачено п.4.2.4. укладеного між сторонами кредитного договору. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач систематично порушував строки та розмір погашення кредиту та сплати процентів, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.11-13). За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Порушивши умови договору та закону, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту та по сплаті процентів за користування кредитними коштами, винагороди останній зобов'язався сплатити банку (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України. що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У відповідності до п.2.3.3 банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати процентів за час фактичного користування кредитом, пені і штрафних санкцій у випадку прострочення платежу з оплати чергового платежу щонайменше на один календарний місяць. За змістом ч.2 ст. 1054 та ч. 2 ст.1050 ЦК України наслідком порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Види забезпечення виконання зобов'язання визначені ч.1 ст. 546 ЦК України і такими є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. В забезпечення виконання даного кредитного договору від 25.12.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки (а.с.16-17 ) згідно якого [PERSON] передав в іпотеку банку домоволодіння, а саме - житловий будинок загальною площею 56,79 м2 житловою площею 41,7 м2 , стайню площею 42,6 м2 , ворота, огорожу, земельну ділянку розміром 0,0634, що розташовані за адресою [ADDRESS], які згідно договорів купівлі-продажу від 25.12.2007 року належать відповідчу [PERSON](а.с.16-17). Відповідно до вимог ст.11,27,60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього кодексу. Частина перша ст.203 ЦК України в редакції, чинній на час укладення спірного договору, встановлювала, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За змістом ст.317 ЦК України власникові майна належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під розпорядженням майном мається на увазі можливість визначення його юридичної долі. За ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На підставі ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнано судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до вимог, встановлених в ст.65 Сімейного кодексу дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина (чоловік) має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її (його) згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. В період укладення договору іпотеки [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується штампом у паспорті (а.с.18-19). Діяв за згодою дружини, що підтверджується її нотаріально посвідченою заявою (а.с.55). Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку", якою визначено підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель (іпотекодержатель) набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки). За рахунок предмета застави, іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Спосіб реалізації предмета застави, іпотеки встановлений ст. 591 ЦК України та ст. 39 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку позивач просить про захист його порушеного права шляхом звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки є обгрунтованою та підлягає задоволенню.. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачки також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 546 ч.1, 548 ч.1, 589, 590, 591, 611, 1050 ч.2, 1054 ч.2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved