Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

У липні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , мотивуючи його тим, що 26 листопада 2016 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 2112. У даному шлюбі , [INFO] у них народився син [PERSON] . Відповідач проживає окремо від сім"ї, не працює, хоча за станом здоров"я- працездатний, стабільного заробітку він не має та матеріальну допомогу дитині надає періодично, а вона не має можливості самостійно утримувати дитину. Враховуючи вище наведене, просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн. щомісячно, з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду 15.07.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін на 02 серпня 2021 року на 8-30 год.. У судове засідання позивачка не з"явилася, надіслала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково у розмірі 1000 грн., зазначивши, що не має постійного місця роботи та стабільного заробітку, сину надає матеріальну допомогу добровільно, купує одяг та продукти харчування . Однак не взмозі сплачувати на даний час щомісячно по 4000 грн. , а лише по 1000 грн. . Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи , суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] від 12.05.2017 року, (а.с.6). Неповнолітній син сторін проживає разом з матір, що стверджується відповідною довідкою за № 173 від 08.07.2021 року, виданою Бабичівським старостинським округом Пулинської селищної ради , (а.с.8). Як вбачається із матеріалів справи і встановлено у судовому засіданні, відповідач за станом здоров"я є працездатною особою молодого віку, офіційно не працює інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. Дані обставини не оспорювались сторонами і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомомго майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна,сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті СК України суд зазаявою одержувачавизначає розміраліментів утвердій грошовійсумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3 ст. 184 СК України). Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства. Отже, аналізуючи положення статті 182 та 184 СК України слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України. Разом з тим, нормою статті 184 СК України не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, «але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» підлягають задоволенню частково. На момент ухвалення судом рішення малолітньому сину сторін- [PERSON] , [INFO] виповнилось 4 роки . Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 липня 2021 року становить - 2013,0 грн.. Відповідач, відповідно до положень ч. 1 ст. 206 ЦПК України, визнав позов та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітнього сина сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, позов підлягає задоволенню частково та стягує з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх спільного сина у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial