Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зобов?язання вчинити певні дії та визнання права власності на нежитлові приміщення. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просила суд зобовязати [PERSON] укласти з [PERSON] основний договір оренди нежитлових приміщень за адресами: м. Дніпропетровськ, вул. Ближня, буд. № 31Д, літ. А-1, загальною площею 35,0 м2; м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, буд. № 4А, літ. А, загальна площа фундаменту 1186,0 м2; визнати за [PERSON] право власності на нежитлову будівлю за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ближня, буд. № 31Д, літ. А-1, загальною площею 35,0 м2, для подальшої державної реєстрації права власності; визнати за [PERSON] (паспорт серія: АК № 630156, виданий Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15 вересня 1999 року, ІПН [NUMBER]) право власності на незавершене будівництво за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, буд. № 4А, літ. А, загальна площа фундаменту 1186,0 м2, для подальшої державної реєстрації права власності. Позивач у судове засідання не з?явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, суду надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір оренди нежиглових приміщень за адресами: - м. Дніпропетровськ, вул. Ближня, буд. №31Д, літ. А-1, загальною площею 35,0 м2; - м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, буд. № 4А, літ. А, загальна площа фундаменту 1186,0 м2. Згідно п.п. 1.1 вищезазначеного договору сторони домовились до 20 травня 2015 року укласти основний договір оренди на умовах, встановлених цим договором. Проте, не зважаючи на те що сторонами було погоджено усі істотні умови, [PERSON] листом від 22 травня 2015 року повідомив [PERSON] про відмову від укладення основного договору оренди. Як вбачається зі змісту листа, відмова вмотивована тим, що нерухоме майно, що є предметом попереднього договору оренди від 15.04.2015 року не зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у звязку із чим [PERSON] не можна вважати власником нежитлових приміщень, що передаються в оренду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, до способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Так, ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з положенням ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 1, 3 ст. 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Крім того, нормами ст. 627-629 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 793 ЦК України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Частиною 2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації (прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року №461). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав - ст. 6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Положення ч. 2 ст. 331 ЦК слід розуміти у системному зв'язку із положенням ст.182 ЦК щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об'єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації. Вказані норми встановлюють особливий порядок виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, яким передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації та державній реєстрації. При цьому, за змістом даних норм, державна реєстрація права власності та державна реєстрація майна (прав власності на майно), яка здійснюється на підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", не є тотожними поняттями. Реєстрація речових прав, на відміну від державної реєстрації прав власності, не має правовстановлюючого значення. Нерухоме майно у вигляді нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ближня, буд. № 31Д, літ. А-1, загальною площею 35,0 м2 було побудоване у 1990 році. Відповідно до технічного висновку від 29.05.2015 року, складеного спеціалістами ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут», ліцензія AB №558538 від 22.09.2010 року, дійсна до 22.09.2015 року, на підставі здійснення аналізу матеріалів наданих [PERSON], результатів виконаного інженерно-технічного дослідження нежитлового приміщення за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ближня, буд. № 31Д, літ. А-1, загальною площею 35,0 м2, зазначено наступне: основні несучі конструкції знаходяться в нормальному робочому стані, без слідів деформацій та пошкоджень, обємно-планувальні і конструктивні рішення приміщення виконані відповідно до вимог ДБН В.2.2-15-2012 та ін. діючих екологічних, протипожежних, санітарних норм та забезпечують надійну та безпечну для людей експлуатацію приміщення відповідно до його функціонального призначення. Нерухоме майно у вигляді незавершеного будівництва (фундамент з зовнішніми розмірами у плані 49,0 м х 21,0 м.), що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофимових, буд. № 4А, літ. А, було побудоване у 2000 році відповідно до проектної документації. Відповідно до технічного висновку від 29.05.2015 року, складеного спеціалістами ТОВ «Дніпропетровський проектно-конструкторський технологічний інститут», ліцензія AB №558538 від 22.09.2010 року, дійсна до 22.09.2015 року, на підставі здійснення аналізу матеріалів, результатів виконаного інженерно-технічного дослідження незавершеного будівництва за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофимових, буд. № 4А, літ. А, загальна площа фундаменту 1186,0 м2, зазначено наступне: фундамент знаходиться в нормальному робочому стані, основні конструктивні елементи в робочому стані, без слідів деформацій та пошкоджень, обємно-планувальні і конструктивні рішення фундаменту виконані відповідно до вимог ДБН В.2.2-15-2012 та відповідно до його функціонального призначення. З огляду на зазначене, приміщення за адресами: м. Дніпропетровськ, вул. Ближня, буд. № 31Д, літ. А-1, загальною площею 35,0 м2; м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофімових, буд. № 4А, літ. А, загальна площа фундаменту 1186,0 м2, відповідають усім технічним характеристикам для експлуатації та можуть використовуватись відповідно до умов попереднього договору оренди та після укладення основного договору оренди нежитлових приміщень [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, а також обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказуванню. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного,

Outcome: approved