Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 20 квітня 2011 року він у присутності свідка [PERSON] передав у позику [PERSON] грошові кошти на загальну суму 101500 грн., про що останній видав боргову розписку, відповідно до якої дану суму грошей зобов'язувався повернути йому до кінця 2011 року. Проте своїх зобов'язань належним чином він не виконав, у визначений розпискою строк грошові кошти в сумі 101500 грн. йому не повернув. Крім вказаної суми грошових коштів, у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України [PERSON] повинен сплатити йому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За період з 01 січня 2012 року по 01 жовтня 2014 року інфляційні втрати складають 16788 грн. 10 коп., три проценти річних від простроченої суми за період з 01 січня 2012 року по 01 листопада 2014 року становлять 8626 грн. 10 коп. Всього загальна сума заборгованості відповідача [PERSON] перед ними становить 126914 грн. 20 коп. (101500 грн. + 16788 грн. 10 коп. + 8626 грн. 10 коп.). Відмовою від виконання своїх договірних зобов'язань [PERSON] йому завдано також моральної шкоди, яка полягає у постійних хвилюваннях та переживаннях через ризик втрати значної для нього суми грошових коштів у зв'язку із знеціненням національної валюти внаслідок зростання цін на продукти харчування, пальне, товари споживання. Він втратив душевний спокій, став знервованим, що призвело до погіршення стосунків з членами його сім'ї. Розмір завданої йому відповідачем моральної шкоди оцінює у 5000 грн. Також у зв'язку із необхідністю звернення до суду з цим позовом та професійним захистом його порушених прав, він поніс витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких складає 5000 грн. Просив стягнути з [PERSON] на його користь суму позики в розмірі 101500 грн., інфляційні втрати в розмірі 16788 грн. 10 коп., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 8626 грн. 10 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., всього - 131914 грн. 20 коп. та судові витрати: судовий збір і витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. У подальшому в ході розгляду справи позивач [PERSON] позовні вимоги збільшив. Крім зазначених вище вимог, просив стягнути додатково з відповідача [PERSON] на його користь на підставі ст. 1048 ЦК України за період з 01 січня 2012 року по 19 листопада 2014 року проценти від суми позики в розмірі 44776 грн., обчислених на рівні облікової ставки Національного банку України у вказаний період. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. У зв'язку із допущеною при обчисленні процентів помилкою, суму процентів за користування позикою, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за вказаний період зменшив до 23253 грн. 21 коп. В іншій частині позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх повністю. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, у якій зазначав, що стан його здоров'я різко погіршився, у зв'язку з чим він госпіталізований до Броварської центральної районної лікарні. Просив перенести судове засідання до його одужання, про що він повідомить суд після виходу з лікарні. Дана заява подана до суду представником відповідача [PERSON] за дорученням у день розгляду справи 04 грудня 2014 року, причини неявки цього представника у судове засідання суду теж невідомі. За змістом ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Належних доказів, що підтверджують поважність неявки у судове засідання, відповідач [PERSON] та його представник суду не надали. Представник позивача [PERSON] проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечував. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 20 квітня 2011 року [PERSON], [INFO], який проживає у [ADDRESS], позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 101500 грн., які зобов'язувався повернути частинами до кінця 2011 року. Факт укладення сторонами договору позики та його умов підтверджується розпискою, написаною позичальником [PERSON] У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України визначено, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Суд встановив, що у порушення вимог закону та умов укладеного сторонами 20 квітня 2011 року договору позики відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за цим договором належним чином не виконав, суму позики в розмірі 101500 грн. у встановлений строк до кінця 2011 року позивачу [PERSON] не повернув, що підтверджується наявним у позивача борговим документом - розпискою від 20 квітня 2011 року, написаною відповідачем. За таких обставин, вимоги [PERSON] про стягнення на його користь з [PERSON] суми позики в розмірі 101500 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним у постанові від 02 липня 2014 року в цивільній справі № 6-36цс14, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Відповідно до положень ст. ст. 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Виходячи з наведеного, [PERSON] має право вимагати від [PERSON] сплати процентів за користування сумою позики, а також інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання. Перевіривши правильність зроблених позивачем розрахунків, облікову ставку, індекс інфляції, кількість днів прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, суд дійшов висновку, що із [PERSON] на користь [PERSON], крім суми позики в розмірі 101500 грн., стягненню підлягають ще й інші суми, зокрема: - проценти за користування позикою за період з 01 січня 2012 року по 19 листопада 2014 року в розмірі 23567 грн. 47 коп. на підставі ст. ст. 536, 1048 ЦК України; - інфляційні втрати за період з 01 січня 2012 року по 01 жовтня 2014 року в розмірі 16788 грн. 10 коп. і три проценти річних від простроченої суми за період з 01 січня 2012 року по 01 листопада 2014 року в розмірі 8634 грн. 45 коп. на підставі ст. ст. 625, 1050 ЦК України. Стягнення з відповідача на користь позивача більших сум процентів за користування позикою і трьох процентів річних від простроченої суми за вказані у позовній заяві періоди не є виходом суду за межі заявлених вимог, оскільки під час їх розрахунку позивач допустився помилок. Всього на користь позивача [PERSON] із відповідача [PERSON] підлягає стягненню загальна сума заборгованості за договором позики в розмірі 150490 грн. 02 коп. (101500 грн. + 23567 грн. 47 коп. + 16788 грн. 10 коп. + 8634 грн. 45 коп.). За змістом норм чинного законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, встановлених ЦК України, зокрема ст. ст. 280, 611, 1167, 1168 цього Кодексу, а також іншими нормами законодавства, якими встановлюється відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Аналогічні роз'яснення містяться у п. 2 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Оскільки між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань, умовами договору позики від 20 квітня 2011 року відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов'язання не передбачено, вимоги [PERSON] про стягнення на його користь з [PERSON] моральної шкоди в розмірі 5000 грн. задоволенню не підлягають. У ч. ч. 1, 3 ст. 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Доказів понесення [PERSON] витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката, у розмірі 5000 грн. суду не надано, тому правові підстави для стягнення цих витрат із відповідача на користь позивача теж відсутні. Разом з тим, виходячи із ставок судового збору, визначених у ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", із [PERSON] на користь [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1504 грн. 90 коп. (1 % від задоволеної частини вимог майнового характеру). На підставі викладеного вище,

Outcome: partial