Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

У серпні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, який після уточнення мотивує тим, що 29.12.2007 року померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина.Заповіту мати не залишила, спадкування здійснюється за законом. Після смерті [PERSON] позивачка фактично прийняла спадщину як єдиний спадкоємець першої черги за законом, оскільки проживала та була зареєстрована з нею за однією адресою, а саме в квартирі [ADDRESS]. Зазначає, вказана квартира була виділена її матері як члену ЖБК №289 «Запоріжсталь-25» (на даний час ОСББ «Запоріжсталь-25»), вартість (пай) за яку нею було виплачено в 1991 році. Вказана квартира є обєктом приватної власності [PERSON] та входить до складу спадщини. Постановою від 02.12.2016 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право власності на спірну квартиру після смерті матері, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно. За життя мати не зареєструвала право власності на квартиру і правовстановлюючого документа на квартиру у неї немає, тому вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Крім того, оскількив свідоцтві про її народження прізвище матері записано російською «Мизенко», а в свідоцтві про смерть матері та інших документах прізвище матері вказано як «Мезенко», вона не може підтвердити факт родинних стосунків та не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. В звязку з розбіжностями в прізвищі матері в свідоцтві про народження позивачки та в свідоцтві про смерть матері,вона просить встановити факт родинних відносин, а саме що вона є донькою [PERSON], яка померла 29.12.2007 року. Ухвалою від 12.09.2018 року за даним позовом у справі відкрито загальне позовне провадження та розпочате підготовче провадження. Ухвалою суду від 11.10.2018 року підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду. Позивач та представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві та просили позов задовольнити. Представник відповідача Запорізької міської ради в судове засідання не прибув, суду надана заява про розгляд справи у його відсутність, відзив або зустрічний позов не подано. Представник третьої особи - Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Запоріжсталь-25» та приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не прибули, суду надані заяви про розгляд справи у їх відсутність, заперечень проти задоволення позову не подано. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача, представника третьої особи та приватного нотаріуса на підстав наданих документів. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, знаходить позовобґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд встановив, що згідно з довідкою ЖБК №289 «Запоріжсталь-25»№54 від 20.04.2016 року,[PERSON] була членом ЖБК, їй на підставі ордеру №239, виданого 06.03.1986 рокувиконавчим комітетом Запорізької міської Ради народних депутатів, була виділена 3-хкімнатна квартира [ADDRESS], вартість за яку вона виплатила повністю в 1991 році в розмірі 10855крб. 83 коп. (арк. 40,41). Згідно паспортних даних позивача [PERSON], остання народилась 16лютого 1956 року в с.Золоторьовка Іпатовського району Ставропольського краю, зареєстрована за адресою: [INFO] (арк. 34-35). Судом також встановлено, що позивач [PERSON] мала дошлюбне прізвище [PERSON]. Вказаний факт підтвердженосвідоцтвом про укладання шлюбу 20.08.1974 року з [PERSON] (арк. 43). Шлюб розірвано 30.08.1979 (арк.44). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], остання народилась 16.02.1956 року в с.Золоторьовка Іпатовського району Ставропольського краю та в графі «мати» зазначена [PERSON](арк.42). Відповідно до свідоцтва про смерть,[PERSON] померла29.12.2007 року в м.Запоріжжі (арк. 7). Згідно з довідкою ОСББ «Запоріжсталь-25» №10 від 27.02.2017 року, [PERSON], яка померла 29.12.2007 року, на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] з 24.03.1986 року. Разом з нею на момент смерті проживала та була зареєстрована позивач [PERSON], [INFO] (арк.47). З матеріалів спадкової справи №138/2016, копія якої надана приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що25.11.2016 року до нотаріуса із заявою звернулась [PERSON] про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] Постановою від 02.12.2016 року приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] смерті матері, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], кожний окремо повідомили, що вони тривалий час (понад 20 років) знайомі з [PERSON], а також знали її мати -[PERSON], яка до своєї смерті мешкала з [PERSON] в одній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи те, що правовідносини щодо набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно виникли до 01.01.2004р., суд вважає необхідним застосувати до них норми Цивільного кодексу УРСР1963\~року,\~Закону України\~від 07.02.1991\~№ 697-XII\~«Про власність» (втратив чинність з 20.06.2007р.). За змістом ст.86,128 ЦК УРСР 1963р. право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власність в\~Україні виступає в таких формах: приватна, колективна, державна. Відносини власності регулюються Законом\~України\~\~ "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.15\~Закону України\~«Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. При цьому, відповідно до п.3 постанови Верховної Ради України від 26.03.1991р. «Про порядок введення в дію Закону України «Про власність», положення ст.15 зазначеного Закону застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року (дата введення в дію Закону України «Про власність»). Крім того, суд враховує, що діюче на той час цивільне законодавство не повязувало виникнення права власності на нерухоме майно із проведенням його реєстрації. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами, якщо встановити цей факт іншими засобами не можливо. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів» роз'яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що квартира [ADDRESS] була у приватній власності [PERSON], оскільки придбана нею шляхом її викупу в ЖБК в 1991 році. Також суд вважає встановленим та доведеним факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою 29.12.2007 року [PERSON], а саме те, що вони є донькою та матірю. Цей факт підтверджується показами допитаних свідків,паспортними даними позивачки, свідоцтвом про її народження, в якому в графі «мати» вказано російською «Мизенко Мария Васильевна», свідоцтвом про смерть [PERSON]. В даному випадку мається розбіжність в написанні прізвищі матері позивачки в її свідоцтві про смерть та в свідоцтві про народження позивачки, яка, на думку суду, повязана з технічною помилкою при оформленні документів. Виправити допущену помилку на даний час неможливо. Вказана обставина позбавляє позивачку можливості підтвердити факт родинних відносин в позасудовому порядку. Доказів, які б спростовували факт родинних відносин між позивачкою та померлою [PERSON], суду не надано. Факт, про встановлення якого просить позивачка, має для неї юридичне значення, зокрема, від нього залежить виникнення права на спадщину. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~1222, ч.1 ст.\~1220, ч. 1 ст.\~1270 ЦК України\~право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1270 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно з ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 5\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, яка йому належить з часу відкриття спадщини, незалежно від часу її прийняття при умові, що він не заявив про відмову від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч. 1\~ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Відповідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1269 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до\~ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1ст.1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. В п.8 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №7\~від 30.05.2008\~\~року\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» у\~разі смерті\~члена житлово-будівельного\~кооперативу,\~яким до\~дня смерті\~були внесені\~повністю пайові\~внески за\~квартиру,\~вона включається до складу спадщини. Відповідно до Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, як встановлено судом, будучі спадкоємцем першої черги, позивачка [PERSON] реалізувала своє право на прийняття спадщини за законом після своєї померлої матері [PERSON], оскільки на час смерті матері проживала та була зареєстрована з нею за однією адресою, не здійснювала відмову від прийняття спадщини, але у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS], нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, іншим шляхом оформити право власності неможливо. При викладених обставинах, суд доходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим і підлягають задоволенню.\~\~

Outcome: approved