overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

01 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 28 серпня 1999 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Сторонам надавався строк для примирення терміном три місяці за клопотанням відповідача, проте після закінчення цього строку позивач від позову не відмовився, про що його представник подала заяву, а відповідач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 серпня 1999 року, актовий запис № 143 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а/с 10). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

01 грудня 2016 року позивач звернулася до Краснокутського районного суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувають в шлюбі з 02 березня 2012 року, який зареєстрований відділом ДРАЦС Краснокутського РУЮ Харківської області, актовий запис № 13. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Протягом шлюбу сімейні стосунки з не склалися, втрачено почуття любові внаслідок чого виникають сварки та непорозуміння, бажання зберегти сімю сторони не мають, в звязку з чим подальше спільне життя позивач вважає неможливим. Майнові відносини сторони урегулюють самостійно в добровільному, позасудовому порядку. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву де просить слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просить шлюб розірвати. Відповідач у відкрите судове засідання в судове засідання не прибув, причину неявки суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином та в установлений законом строк відповідно до ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно якої у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу заперечує інтересам одного з них або інтересам їх дітей, котрі мають важливе значення. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

01 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком відповідачем по справі 17 травня 2006 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачем. Між сторонами на протязі останніх років виникли непорозуміння через несумісність характерів, постійно виникають сварки, відповідач принижує позивача як матір та жінку, застосовує до неї фізичну силу. Свідком цих сварок стає їх малолітня дитина, що негативно впливає на її психічний та фізичний розвиток. На даний час сторони проживають окремо. Через такі стосунки в сімї позивач втратила спокій, постійно перебуває в знервованому стані, подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином. В судове засідання позивач надала письмову заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. На позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити із залишенням їй прізвища «Зінченко». З відповідача на свою користь просить суд не стягувати судові витрати зі сплати судового збору (а.с.11). Відповідач надав суду письмову заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, справу розглянути в його відсутність (а.с.12). У звязку з заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи в їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб на а.с.6, від подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON] [INFO] (а.с.7). З матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам їх малолітнього сина, що має істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

01 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, у звязку з його навчанням. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщений завчасно і належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2014 року шлюб між позивачем і відповідачем розірвано (а/с 6-7). Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а/с 5). Також, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 травня 2014 року стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час [PERSON] навчається в Коледжі транспорту та компютерних технологій Чернігівського національного технологічного університету, термін навчання - з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року, що підтверджується довідкою № 50 від 10 листопада 2016 року (а/с 8). Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Враховуючи вимоги закону, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина - [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, на період його навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

01 грудня 2016 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] та просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісяця до досягнення ним повноліття. Свій позов мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.07.2016 року шлюб розірвано. Від цього шлюбу є син [PERSON], [INFO]. У звязку з тим, що син знаходиться на її утриманні, відповідач ніякої матеріальної допомоги на його утримання не надає, вона просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання. Справу просила розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити. Відповідач по справі направив суду заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, проти винесення рішення стосовно стягнення аліментів не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.07.2016 року шлюб розірвано. Від цього шлюбу є син [PERSON], [INFO]. На цей час шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинені. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до його повноліття, починаючи з 01 грудня 2016 року. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

01 грудня 2016 року позивач звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 жовтня 2016 року сторони розірвали шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а тому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно його віку щомісячно і до його повноліття. Сторони в судове засідання не зявились, при цьому позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. За наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 224 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 04 лютого 2012 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.3), який було розірвано 31 жовтня 2016 року згідно рішення Хмільницького міськрайонного суду (а.с.5). Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження записаний [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до довідки Липятинської сільської ради № 610 від 21 листопада 2016 року, [PERSON], [INFO] проживає разом з матірю [PERSON] та знаходиться на її утримання (а.с.6). Як вбачається з довідки КУ «Хмільницька ЦРЛ» № 903 від 21 листопада 2016 року (а.с.7), [PERSON] перебуває на диспансерному обліку, як часто хворіючи дитина, що також підтверджується випискою з медичної картки амбулаторного хворого (а.с.8). Оскільки, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча в стані її надавати та зобов'язаний це робити згідно закону, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

01 грудня 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 20 в будинку № 251 по пр-ту Миру у місті Чернігові. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів дали згоду на заочний розгляд справи, просили задовольнити позов. Позивач [PERSON] до суду не зявилася, про час і місце розгляду справи оповіщена, причин неявки суду не повідомила. Відповідач до суду також не зявилася, про час і місце розгляду справи оповіщалась у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомила, у звязку з чим за згодою позивачів суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, представника позивачів, показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.05.2001, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до довідки КП «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради № 3594 від 11.11.2016 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], [INFO], та невістка [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.10.2016 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 31 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 11 (а.с. 11). Як убачається з акта від 16.11.2016 в квартирі [ADDRESS] [PERSON], [INFO], не проживає з травня 2015 року та по теперішній час (а.с. 10). Факт не проживання відповідача більше 1 року за місцем реєстрації підтверджується і показаннями допитаної у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як убачається з положень ст. ст. 383, 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, судом встановлено, що відповідач у спірній квартирі не проживає без поважних причин більше одного року, а тому є всі підстави для визнання її такою, що втратила право на користування цим житловим приміщенням. Також з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню по 275 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

01 грудня 2016 року позивачка звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей. У позові вказала, що вона з [PERSON]перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 21 лютого 2009 року. Мають спільних дітей, Артема, [INFO], та Софію, [INFO]. Діти знаходяться на утриманні позивачки, виховує та матеріально забезпечує вона їх сама. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дітей нерегулярно. У зв'язку з викладеним, [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитей у твердій грошовій сумі по 656,50 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивачка надала письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання надав письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази, доходить наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 21 лютого 2009 року, та мають двох спільних дітей: Артема, [INFO], та Софію, [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7,8). Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що вбачається з довідки про склад сім'ї (а.с.9) та акту обстеження місця проживання [PERSON] (а.с.10). Відповідач нерегулярно надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадку визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Зі змісту ст.184 СК України вбачається, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачкою не було доведено той факт, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, яким вона обґрунтовує свої вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Тому суд задовольняє позовні вимоги частково та ухвалює стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно. Відповідно до ст.88 СК України, суд ухвалює стягнення судового збору в дохід держави з відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

01 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На даний час сім'я фактично розпалася, втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними, з жовтня 2015 року мешкають окремо, стосунки не підтримують. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечать інтересам сім'ї. За час наданий судом для примирення сторони не примирилися. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення є неможливим. До судового засідання позивач не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до судового засідання не зявилася, надала суду письмову заяву про згоду з позовними вимогами і проханням розглянути справу за її відсутності. Згідно із вимогами ч. 2 ст.197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 28 вересня 1990 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Юрковська) [PERSON], про що зроблений актовий запис № 1038 (а.с. 9). Неповнолітніх дітей подружжя не має. Спору про розподіл майна на даний час немає. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за таких підстав: сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, подальше сімейне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб можливо розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

01 грудня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 28.12.1991 року перебуває з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя не склалось, сторони не мають порозуміння з побутових питань, просить шлюб розірвати. Спору про місце проживання неповнолітньої дитини сторони не мають, майновий спір відсутній. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав, просив судові витрати залишити за ним. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 28.12.1991 року зареєстрували шлюб у Відділі ЗАГС міськвиконкома м. Суми, актовий запис № 2768, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 7). Сторони мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи спору про визначення місця проживання неповнолітньої дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем згідно його заяви. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved