Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 34582,91 грн. заборгованості за кредитним договором. [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приват Банк" про визнання недійсним кредитного договору . В судовому засіданні представник позивача-відповідача позов банку підтримав, зустрічний позов не визнав і пояснив, що згідно договору № б/н від 30 березня 2004 року відповідач отримав кредит в банку в розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредит надано в тимчасове користування на умовах зворотності, терміновості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими кредитним договором. Позивач свої зобов*язання по кредитному договору виконав, надавши відповідачу грошові кошти. Однак, взяті на себе зобов*язання відповідач виконував не належним чином, вчасно не повертав кредит і заборгованість за кредитним договором станом на 31.12.2015 року становить 34582,91грн., яка складається з наступного: 14624,81 грн. - заборгованість за кредитом; 17120,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 952,66 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1634,90 грн. - штраф (процентна складова). Просить постановити рішення про стягнення зазначеної суми з відповідача в користь позивача і судові витрати в розмірі 1378,00 гривень. В зустрічному позові просить відмовити посилаючись на те,що згідно оригіналу кредитного договору №б/н від 30.03.2004 року він підписаний сторонами і скріплений мокрою печаткою. Даний договір складається з заяви написаної і підписаної відповідачем про надання кредиту, умов і правил надання банківських послуг з якими теж ознайомий відповідач про що свідчить його підпис в заяві. Відповідач-позивач позов банку не визнав, свій позов підтримав і пояснив ,що станом на 2004 рік він працював в Надвірнянському відділенні КБ «Приватбанк». Як працівнику банку йому було надано декілька платіжних карт, однак отримання ним кредитної картки було оформлено кредитним договором №б/н від 30.03.2004 року в 2007 році його заявою про оформлення кредиту на суму 2500 грн. , умовами і правилами надання банківських послуг з якими він був ознайомлений. Заява на отримання кредитної картки була підписана ним і керуючим Надвірнянським відділенням банку [PERSON] Станом на 2004 рік [PERSON] не був керуючим Надвірнянського відділення «Приватбанку», а тому він не мав повноважень на підписання кредитного договору. З вказаних підстав просить визнати кредитний договір недійсним і в позові банку про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, свідка ,дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» і відмову в зустрічному позові , виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст. 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню всіх обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, бо відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що згідно договору № б/н від 30.03.2004 року відповідач отримав кредит в банку у розмірі 7000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви кредитора, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою. Відповідно до змісту заяви відповідач ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Наведена обставина підтверджується його особистим підписом. Відтак, згідно положення статті 634 ЦК України вказаний договір є договором приєднання. На виконання умов договору позичальнику 14.04.2004 року видано картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» [NUMBER]. 06.05.2011 року відбулася пролонгація даного кредитного договору,що підтверджується анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Пунктом 3.2. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт погоджується з тим, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, та що клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Аналогічне положення також міститься у тексті заяви [PERSON] про надання кредитних коштів. Як вбачається із довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», сторони обумовили, що розмір щомісячних платежів (що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості. Термін внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним. Комісії за кредитне обслуговування немає. За несвоєчасне погашення заборгованості (при виникненні прострочки на суму більше 50 грн) передбачено сплату комісії ,яка складає 1% від загальної суми заборгованості і пені в розмірі 1% від заборгованості ; при порушенні строків платежів передбачених договором більше чим на 120 днів передбачено штраф в розмірі 250 грн. +5% від суми позову. Згідно з п. 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову. Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Пунктом 9.5. указаних Умов встановлено, що картковий рахунок може бути закритий на підставі заяви держателя, чи банк має право закрити картрахунок, письмово повідомивши держателя. При цьому держатель повинен, не пізніше 30 днів з дня повідомлення повернути картку в банк, після чого обслуговування картки припиняється. Держатель повинен погасити всі види заборгованості перед банком, в тому числі ту, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення картки. Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача 30.03.2004 року банком було встановлено [PERSON] кредитний ліміт 7000 грн. Старт карткового рахунку відбувся 25.09.2007 року. Зміна кредитного ліміту відбувалася: 06.03.2009 року -знижено до 5900 грн., 18.04.2009 року -знижено до 4800 грн.,22.07.2009 року -знижено до 4470 грн.,26.01.2010 року -збільшено до 4500 грн., 22.02.2010 року-знижено до 4300 грн.,11.04.2011 року-збільшено до 6200 грн.,10.05.2011 року-збільшено до 9500 грн., 13.06.2011 року-збільшено до 10900 грн., 15.08.2011 року-збільшено до 11400 грн., 21.11.2011 року-збільшено до 12000 грн., 15.12.2011 року -збільшено 12700 грн., 06.02.22013 року-збільшено до 14980 грн. Строк дії картки № [NUMBER] встановлено до 31.07. 2016 року . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив,що в 2007 році відбувалося відновлення документів по кредитній справі [PERSON], а тому заяву про отримання кредиту відповідач написав на бланку, який був чинним станом на 2007 рік. Заява було підписано відповідачем і керуючим Надвірнянським відділенням банку [PERSON] Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов*язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Судом встановлено , що відповідачем частково погашалося кредитне зобовязання., останній платіж здійснено 08.05.2013 року. При цьому як вбачається з виписки по основній карточці [NUMBER] таке проведено шляхом переказу коштів на рахунок. . Також мало місце автоматичне списання простроченої заборгованості . Згідно з п. 4.6. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, які підлягають сплаті банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в розмірах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Аналогічні положення містяться у п. 5.6. Правил користування платіжною карткою. Однак, взяті на себе зобов*язання відповідач виконував не належним чином, вчасно не сплачував платежі і заборгованість за кредитним договором станом на 31.12.2015 року становить 34582,91грн., яка складається з наступного: 14624,81 грн. - заборгованість за кредитом; 17120,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 952,66 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1634,90 грн. - штраф (процентна складова). Дані обставини підтверджено розрахунком заборгованості . Разом з тим, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені,комісії в сумі 952,66 грн. за прострочення виконання зобов'язання за кредитним договором задоволенню не підлягає, оскільки договором передбачена подвійна відповідальність одного виду за одне й те саме порушення. Так, за прострочення виконання зобов'язання кредитним договором передбачено як стягнення пені, комісії так і штрафу - 250 грн. +5% від простроченої суми , що є порушенням ст. 61 Конституції України, в якій зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За змістом ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки, як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Із матеріалів справи випливає, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за кредитним договором банком одночасно нараховано пеню та штраф. Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Отже пеня,комісія в розмірі 952,66 грн. суд вважає не підлягає до стягнення. На підставі вищевикладеного, у відповідності з умовами договору та наданим Банком розрахунком з відповідача на користь банку підлягає стягненню 33 630,25 грн, з яких: заборгованість за кредитом 14624,81 грн; заборгованість по процентах за користування кредитом 17120,54 грн; штраф (фіксована частина) 250,00 грн та штраф (процентна складова). Згідно частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями ч.ч.1-3, 5-6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє право чин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника провалину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правовичин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилами ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України). Відповідно до приписів ст.ст.207, 640 ЦК якщо сторони досягли домовленості щодо усіх істотних умов договору та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. Отже з аналізу вказаних матеріальних норм, можна дійти висновку, що правочин - це правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може бути визнаний недійсним лише з тих підстав, які визначені законом та вважається укладеним з моменту його погодження (підписання), що свідчить про досягнення згоди учасниками щодо його усіх істотних умов. З матеріалів справи вбачається 30.03.2004 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 7000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення,що відповідає строку дії картки. Договір складається із заяви кредитора, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою. З матеріалів справи вбачається на протязі 2007-2013 років [PERSON] здійснювалося погашення кредиту за вказаним кредитним договором. Оскільки нормами матеріального права сторони наділені правом на вільний вибір контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог відповідача , так як всі положення кредитного договору було погоджено сторонами у встановленому порядку про, що свідчать підписи сторін договору. Доводи [PERSON] стосовно того, що кредитний договір підписаний не уповноваженою банком особою , так як [PERSON] на той час не був керуючим Надвірнянського відділення банку , а тому є незаконним не заслуговують на увагу, оскільки на день укладення спірного договору позичальник не заперечував укладати і виконувати договір кредиту , про що свідчить його підпис в договорі . На підставі ст. ст.. 1048, 1049, 526, 610, 611, 612, 215 ЦК України,

Outcome: approved