Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

01.10.2019 року [PERSON] , яка представляє інтереси [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 05.09.2017 року у розмірі 502 379, 15 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує наступними обставинами. 05.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, який був підписаний сторонами договору 05.09.2017 року і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабінською А.В. та зареєстрований в реєстрі за № №1288. Відповідно до умов договору, відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 367780,00 грн. На день написання позовної заяви відповідач в повному обсязі свої зобов`язання не виконав. Відповідачем було повернуто частину коштів, а саме 19.11.2017 р. позивачу було перераховано 18606,50 грн., 29.12.2017 р. було перераховано 28059,00 грн. Таким чином несплачена сума за договором позики становить 321114,50 грн. Окрім того позивач просить стягнути інфляційні витрати в розмірі 47171,65 грн., проценти від простроченої суми в розмірі 16891,50 грн., пеню у розмірі 117201,50 грн. Ухвалою суду від 04.11.2019 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного провадження з викликом сторін (а.с.38-39). 26.12.2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому остання просить задовольнити позовоні вимоги частково, перевести з [PERSON] на користь [PERSON] майнове право вимоги до [PERSON] в розмірі 417403,79 грн. в порядку звернення стягнення на предмет застави, та стягнути з відповідача на користь позивача 15195,18 грн. Зазначає, що позивачем було помилково здійснено розрахунок заборгованості. Ухвалою суду від 20.02.2020 року було здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомлення) сторін в розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 02.03.2020 року позивач подає уточнену позовну заяву, якою просить стягнути 302445,32 грн. боргу за договором позики, 18987,88 грн. - три відсотки річних, 36565,60 грн. - інфляційних витрат, 110392,43 грн.- пені у зв`язку з перерахунком суми заборгованості (у новій редакції врахоно сплату відповідачем 25.11.2017 р. частини заборгованості у розмірі 18669,18 грн.). 27.08.2020 року позивач надав відповідь на відзив, в якій позивач наводить відповідь на розрахунок заборгованості відповідача, та відповідь на позицію щодо способу захисту прав позивача. 27.08.2020 року позивач подає уточнену позовну заяву, якою просить стягнути 302445,32 грн. боргу за договором позики, 18987,88 грн. - три відсотки річних, 36565,60 грн. - інфляційних витрат, 110392,43 грн.- пені у зв`язку з перерахунком суми заборгованості (у новій редакції врахоно сплату відповідачем 25.11.2017 р. частини заборгованості у розмірі 18669,18 грн.). Ухвалою суду від 12.08.2020 року справу було призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 24.11.2020 року представник позивача позов підтримує та просить задовольнити вимоги із зазначених підстав. Представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши сторін, встановивши обставини якими обгрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами та застосувавши до них відповідні їм правовідносини дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 05.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, який був підписаний 05.09.2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабінською А.В. та зареєстрований в реєстрі за № №1288, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] отримав кошти у розмірі 367780,00 грн. (а.с.7). Відповідно до квитанції від 25.11.2017 року [PERSON] сплатив [PERSON] 18669,18 грн. (а.с.60). Відповідно до квитанції від 19.10.2017 року [PERSON] сплатив [PERSON] 18606,50 грн. (а.с.60). Відповідно до квитанції від 19.10.2017 року [PERSON] сплатив [PERSON] 28200,00 грн. (а.с. 61) Що стосується доводів відповідача, про те, що ним було сплачено за вищезазначеними квитанціями більшу суму ніж та, яка зазначена позивачем, то суд зазначає, що тягар сплати комісії банку повністю бере на себе особа, яка проводить транзакцію з переводу коштів, а у даному випадку відповідач. Позивач же, як особа на рахунок якого надійшли кошти, при їх переведенні в готівку, також несе витрати за послуги банку. Беручи позику, позичальник має повністю усвідомлювати всі складнощі повернення грошової суми у тому числі утримання які здійснює банк. Право позикодавця на повернення повної суми своїх коштів є абсолютним, а тому всі утримання які здійснює банк, має сплачувати саме позичальник, оскільки відповідно до п.5 договору позики він погодився на сплату саме цим шляхом. За таких обставин за вищезазначеними квитанціями суд приймає до уваги лише суму, яку була перерахована. Таким чином несплачена сума за договором позики становить 367780,00 грн. - 18606,50 грн.-18669,18 грн.-28059,00 грн.= 302445,32 грн. 05.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір застави майнових прав, відповідно до якого [PERSON] передає заставу [PERSON] належні йому на праві власності права вимоги грошових коштів за договором позики від 19.06.2017 року [PERSON] з гр. [PERSON] , згідно якого гр. [PERSON] має право вимагати від гр. [PERSON] повернення позики в розмірі 372 750,00 (триста сімдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят) гривень в строк до 26.06.2018 р. (а.с.62). 07.08.2020 року заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва ( справа №753/17939/19) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 417403,79 грн. (а.с.126). Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідач зазначає, що укладаючи договір застави, сторони визначили належний та ефективний спосіб захисту прав кредитора, і саме він має бути застосований при стягненні коштів. В той же час суд наголошує, відповідно до ст. 572 ЦК України стягнення за рахунок заставленого майна є правом, а не обов`язком кредитора, тобто кредитор сам обирає спосіб захисту, який є найбільш ефективним саме на його думку, а не на думку позичальника. Щодо розрахунку пені, інфляційних витрат та відсотків за користування позикою. Суд погоджується з розрахунком здійсненим позивачем. Розрахунок графіку платежів, передбачений в договорі позики дійсно мав би впливати на підрахунок заборгованості у разі, коли б відповідач здійснював періодичні платежі, однак як вбачається вже з січня 2018 року відповідач перестав виконувати своє зобов`язання безперервно і до моменту подачі позову, а тому заборгованість за пенею, інфляційними витратами та відсотками слід розраховувати саме з усієї суми заборгованості яка була наявна з січня 2018 року, як це наведено в розрахунку наявному в позовній заяві. За таких обставин з відповідача слід стягнути 18987,88 грн. - три відсотки річних, 36565,60 грн. - інфляційних витрат, 110392,43 грн.- пені. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved