Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач має намір приватизувати земельні ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,28 га. Земельні ділянки знаходяться в с. Скулин Ковельського району, вул. Центральна, 29. Для цього, на підставі рішення Скулинської сільської ради Ковельського району № 25/7 від 26.11.2009 року, позивач виготовила у встановленому порядку технічну документацію. Рішенням Скулинської сільської ради Ковельського району № 20/5 від 20.07.2012 року вказана документація затверджена. Однак, зясувалося, що відповідач, на підставі рішення Скулинської сільської ради Ковельського району № 16-1 від 28.12.1993 року про передачу їй у приватну власність земельної ділянки розміром 0,25 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, отримала 06.08.2010 року державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану в с. Скулин Ковельського району, вул. Західна. Вказана земельна ділянка накладається на земельні ділянки, які мала намір приватизувати позивач. Позивач вважає, що згадане рішення Скулинської сільської ради № 16-1 від 28.12.1993 року в частині передачі у приватну власність відповідача земельної ділянки розміром 0,25 га. і державний акт, виданий відповідачу на його підставі, порушують її право користування земельними ділянками розміром 0,25 га. та 0,28 га., а тому рішення ради у відповідній частині слід визнати незаконним та скасувати, а акт визнати недійсним. Відповідач позов не визнала повністю і заперечила його тим, що позивач не має передбачених законом документів, які можуть підтвердити її право користування тією частиною земельних ділянок, яка накладається на її земельну ділянку. Без оформлення вказаних документів право користування на вказану частину земельних ділянок у позивача не виникло, а отже, і не може бути порушене. В позові слід відмовити повністю. Згідно ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України: 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.5 ст.20, ст.22 ЗК УРСР від 08.07.1970 року: Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється. Згідно ч.ч.1, 5-8 ст.17, ст.22, ч.1 ст.23 ЗК України від 18.12.1990 року: Передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення. Передача у власність громадян земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні інших громадян чи юридичних осіб, провадиться місцевими Радами народних депутатів після вилучення (викупу) їх у порядку, встановленому статтями 31 і 32 цього Кодексу. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.116, ч.ч.1,2 ст.118, ст.ст.125, 126 ЗК України від 25.10.2001 року: Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Позивач має намір приватизувати земельні ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,28 га. Земельні ділянки знаходяться в с. Скулин Ковельського району, вул. Центральна, 29. Для цього, на підставі рішення Скулинської сільської ради Ковельського району № 25/7 від 26.11.2009 року, позивач виготовила у встановленому порядку технічну документацію. Рішенням Скулинської сільської ради Ковельського району № 20/5 від 20.07.2012 року вказана документація затверджена. Однак, зясувалося, що відповідач, маючи рішення Скулинської сільської ради Ковельського району № 16-1 від 28.12.1993 року про передачу їй у приватну власність земельної ділянки розміром 0,25 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 29.10.2009 року звернулася з заявою про оформлення та видачу державного акта на цю ділянку. 02.11.2009 року уклала договір на розроблення технічної документації на цю ділянку. 23.03.2010 року технічна документація була розроблена і земельній ділянці був присвоєний кадастровий номер. 06.08.2010 року відповідач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 989828 на право власності на земельну ділянку, розташовану в с. Скулин Ковельського району, вул. Західна, виданий Скулинською сільською радою Ковельського району Волинської області і зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 011009500044. Вказані факти підтверджуються наданими позивачем та відповідачем технічними документаціями із землеустрою. Відповідно до ситуаційної схеми розташування земельних ділянок в с. Скулин Ковельського району Волинської області, вул. Центральна, 29, земельні ділянки, які позивач має намір отримати у власність, накладаються на земельну ділянку, яку відповідач вже отримала у власність. Позивач зобовязана довести, що зазначені вище рішення Скулинської сільської ради Ковельського району № 16-1 від 28.12.1993 року та державний акт на право власності на земельну ділянку порушують її право, чи інтерес. Позивач не довела, що відповідачу передана у власність частина земельної ділянки, якою вона володіла чи користувалась на законній правовій підставі. Користування земельною ділянкою без належної правової підстави, хоч яким би воно не було тривалим, не породжує права чи охоронюваного законом інтересу щодо цієї ділянки. Зокрема, таке користування не зумовлює переваги на отримання такої земельної ділянки у власність і, відповідно, охоронюваного законом інтересу щодо цього. Позивач не довела, що має переважне щодо відповідача право на приватизацію спірної ділянки на основі якихось, передбачених законом, обставин. Довідка Скулинської сільської ради № 1015 від 01.11.2016 року, довідка правонаступника Скулинської сільської ради Колодяжненської сільської ради № 300 від 23.01.2018 року, акт обстеження земельної ділянки від 30.01.2017 року, протокол засідання постійної комісії з питань земельних відносин від 30.01.2017 року не можуть слугувати правовою підставою для користування позивачем спірною земельною ділянкою. Такою підставою є: записи в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, при цьому, приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється (ЗК УРСР від 08.07.1970 року); державні акти, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, при цьому, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ЗК України від 18.12.1990 року); державна реєстрація права на земельну ділянку, оформлена відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(ЗК України від 25.10.2001 року). З переліченого позивач надала лише записи в погосподарських книгах Скулинської сільської ради Ковельського району та довідку виконавчого комітету Колодяжненської сільської ради Ковельського району № 689 від 21.11.2017 року щодо записів земельно-кадастрової книги села Скулин. У жодному з наданих позивачем записів по господарських книг не зазначено, що у користуванні позивача перебувають земельні ділянки розмірами 0,53 га. (0,25 га. + 0,28 га.), 0,28 га., які та має намір отримати у власність. Натомість видно, що записи щодо цих розмірів велися неохайно, непослідовно, з виправленнями, без необхідних пояснень. Порівняння цих записів з записами, які стосуються господарства відповідача, не дає жодної корисної для розгляду спору інформації з тих самих причин: неохайність ведення записів у по господарських книгах. До того ж, позивач не надала акт винесення меж земельної ділянки в натуру, без якого приступати до її використання забороняється. Довідка № 689 від 21.11.2017 року також не містить інформації, що позивач користується земельною ділянкою 0,53 га. (0,25 га. + 0,28 га.) чи 0,28 га., які та має намір отримати у власність. Натомість містить інформацію, що відповідач користується земельною ділянкою розміром 0,12 га., коли ще у 2010 році та ж Скулинська сільська рада видала відповідачу державний акт про передачу їй у власність земельної ділянки розміром 0,25 га. І в земельно-кадастровій книзі с. Скулин ця обставина відображення не знайшла, що також вказує на неохайне ведення цієї книги. Покласти в основу рішення записи у цій книзі не можна. До того ж, у рішенні Скулинської сільської ради Ковельського району № 16-1 від 28.12.1993 року вказано, що як господарству позивача, так і господарству відповідача передаються у приватну власність однакові за розміром земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель 0,25 га. Це рішення не викликало заперечень у позивача протягом 23 років з 1993 року по 2017 рік. Хоча з цього рішення є очевидним, що відповідачу передана у приватну власність присадибна ділянка розміром 0,25 га. Оспорюваним державним актом посвідчене право власності позивача на спірну земельну ділянку. Визнання державного акту недійсним є втручанням у право власності позивача. Таке втручання має переслідувати законну мету, ця мета має бути виправданою для такого втручання, втручання має бути пропорційним. Позивач не навів обставин і аргументів, які могли б виправдати втручання держави у право власності відповідача. Та обставина, що позивач, за його твердженням, фактично користується спірною земельною ділянкою і користувався нею раніше, за умови відсутності у нього будь-якої правової підстави для такого користування, не може виправдати втручання у право власності позивача, яке вже надбане. Та обставина, що позивач міг би також приватизувати спірну земельну ділянку, а не лише відповідач, не виправдовує втручання у вже надбане право власності відповідача. Питання кому саме передати у власність земельну ділянку вирішувалося у відповідному порядку і саме тоді позивачу необхідно було наводити аргументи у свою користь перед органом, який надає земельну ділянку, а не зараз, коли ділянка вже надана відповідачу. Доводи позивача, що передача земельної ділянки відповідачу відбулася приховано, не заслуговують на увагу. У позивача було достатньо часу для того щоб порушити питання про приватизацію земельної ділянки (понад 15 років, починаючи з 1993 року), не чекаючи поки це питання порушить відповідач. Та обставина, що з позивачем не були погоджені межі земельної ділянки, яка виділялась у власність відповідача, також не виправдовує втручання у право власності відповідача. Позивач не надав документи, якими підтверджені межі земельної ділянки, якою він користується, так само як не подав відповідні документи, які підтверджують правову підставу такого користування. Записи у погосподарській книзі таку підставу не підтверджують, оскільки ці записи велися неохайно, невідомо ким внесені і на підставі чого. До того ж, ці записи не відповідають розмірам земельних ділянок, на які претендує позивач. Твердження позивача, що орган, який надавав земельну ділянку у власність відповідача, мав надавати вільну ділянку, а вона була невільною, оскільки він нею фактично користувався, не заслуговують на увагу. Втручання у право власності на земельну ділянку має бути пропорційним і виправданим. Втручання у це право лише тому, що земельна ділянка перед її наданням не була вилучена у особи, яка не мала правових підстав нею користуватися, є, поза сумнівом, невиправданим, оскільки буде обумовлюватися виключно формальними міркуваннями. Позивач не надала суду передбачені законом документи, які підтверджують її право користування тією частиною земельних ділянок, яка накладається на земельну ділянку, надану у власність відповідачу. Без оформлення таких документів право користування на вказану частину земельних ділянок у позивача не виникло, а отже, і не може бути порушене. Відповідач заперечила те, що вона погоджувала межі земельної ділянки, яка мала бути надана у власність позивача. Однак, навіть за умови такого погодження, підстави для задоволення позовних вимог не виникнуть, оскільки таке погодження відбулося вже після надання спірної частини земельних ділянок у власність відповідача. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] право позивача на користування спірною частиною земельних ділянок не може бути доведене. Для цього їй необхідно було надати вказані вище документи, які вона не надала. Крім цього, показання згаданих свідків є загальними, не привязані до конкретного часу і місця щодо земельної ділянки, а тому фактично нічого не доводять. Інші доводи позивача щодо порушень встановленого порядку під час передачі відповідачу земельної ділянки у власність суд відхиляє, оскільки позивач не довела, що вона мала право користування спірною земельною ділянкою чи охоронюваний законом інтерес щодо неї. А тому її право чи інтерес не могли бути порушені, тому що не існували. Позивач не підтвердила відповідними доказами свої вимоги, а тому у їх задоволенні слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed