Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

01 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь, на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі 1 500,00 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, до повноліття сина, тобто до [INFO]. Ухвалою суду від 16 лютого 2016 року провадження по цивільній справі № 204/761/16-ц відкрито та призначено до розгляду. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08 жовтня 2011 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Добровільно матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, а тому розмір аліментів з нього на її користь на утримання сина доцільно визначити у твердій грошовій сумі. Враховуючи наведене просила позов задовольнити. Крім того, 01 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стяувати з відповідача [PERSON] на її користь, додаткові витрати на утримання їх сина [PERSON] у розмірі 1 500,00 грн. кожного місяця до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Ухвалою суду від 01 березня 2016 року провадження по цивільній справі № 204/762/16-ц відкрито та призначено до розгляду. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що син [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Дитина хворіє на спастичний тетрапарез, грубу затримку розвитку, алалію і інші захворювання, а тому потребує постійного медичного обстеження і лікування. Дитина перебуває на диспансерному обліку у невролога в державному закладі СМСЧ № 6 у м. Дніпропетровську і є дитиною-інвалідом підгрупи А. Враховуючи наведене дитини постійно потребує дорогого медичного обслуговування та лікування, санаторно-курортного відпочинку. Оскільки малолітній син має дуже важку хворобу та є дитиною-інвалідом, у зв'язку з чим потребує постійного лікування та догляду лікарів, його батько - [PERSON] зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на його утримання. Просила стягувати з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання їх сина [PERSON] у розмірі 1 500,00 грн. кожного місяця до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2016 року зазначені цивільні справи об`єднанні в одне провадження, якому присвоєно єдиний номер № 204/761/16-ц (провадження № 2/204/792/16). 11 березня 2016 року представник позивача надала суду заяву про зміну підстави позову та збільшення позовних вимог, а також уточнену позовну заяву в якій просила стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн. кожен місяць до [INFO]; стягувати [PERSON] на її користь і на її утримання [PERSON] аліменти у розмірі 600,00 грн. кожного місяця за весь час проживання із дитиною інвалідом - [PERSON] та опікування ним. В обґрунтування зазначила, що з грудня 2015 року шлюбні відносини з відповідачем буди фактично припинені, разом вони не проживають і спільне господарство не ведуть. Дитина від шлюбу - [PERSON] проживає з позивачем. Дитина тяжко хворіє, перебуває на диспансерному обліку та є дитиною інвалідом підгрупи А. Через важку хворобу дитина потребує постійного лікування, нагляду лікарів, а сам: ванни, масажі, лікувальна гімнастика, спонукання дитини до активних рухів, а також потребує постійного прийому дорогих лікарських препаратів, що знижують тонус м'язів, препарати спрямовані на поліпшення діяльності мозку і всієї центральної нервової системи. Крім того, дитині необхідно санаторно-курортне лікування-один раз на три місяці. Також, позивачу необхідно купувати одяг та харчі для дитини. Позивач є сиротою і підтримати її матеріально не може ніхто окрім відповідача. Таким чином, позивачу необхідна матеріальна допомога, оскільки їй самій дуже важко утримувати дитину-інваліда. Відповідач може надавати матеріальну допомогу сину, бо є здоровим і працездатним, інших дітей на утриманні не має. Мати відповідача-пенсіонерка, але перебуває у законному шлюбі із працездатним чоловіком, який працює, а тому на утриманні відповідача не знаходиться. Відповідач має нерегулярний дохід, частину заробітку отримує в натурі, тому позивач вважає доцільним стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідач має дві судимості, знаходився в місцях позбавлення волі: з 04.02.2003 року та з 14.05.2012 по 23.02.2015 р. Згідно довідки від 23.02.2015 року, відповідач звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на 1 рік и 3 місяці, тобто умови дострокового звільнення діятимуть до 23.05.2016 року. Тобто, до закінчення випробовувального терміну, відповідач не може вважатись таким, який має постійне місце роботи, оскільки не має рішення відповідних органів про те, чи порушувалися відповідачем умови дострокового звільнення з ВК-89. Відповідач надав заперечення на позовну заяву та зазначив, що він надає позивачці кошти на утримання сина [PERSON]. Також зазначив, що з 13.10.2015 року він працює охоронцем в ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Дзержинець» і отримує заробітну плату. На його утриманні знаходиться непрацездатна мати [PERSON], яка отримує мінімальну пенсію у розмірі 949,00 грн. Крім того, він переніс захворювання на туберкульоз і потребує лікування з метою профілактики рецидиву захворювання. Також зазначив, що на даний час він проживає однією сім'єю з іншою жінкою, яка має малолітню дитину, а позивач отримує державну допомогу по догляду за дитиною у розмірі близько 1 300,00 грн. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивача у розмірі 1/4 частини від його заробітку, а також зобов'язується приймати участь у додаткових витратах на дитину відповідно до ст.185 СК України. Крім того, 14.03.2016 року відповідач надав суду пояснення в яких зазначив, що сторони припинили спільне проживання та ведення господарства з січня 2016 pоку, та вже наступного місяця відповідач в добровільному порядку сплатив грошові кошти позивачеві на утримання дитини. Окрім того, в уточненій позовній заяві про стягнення додаткових витрат на утримання дитини позивач стверджує, що несе чималі витрати на придбання ліків для дитини. Вказане спростовується довідкою, виданою ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1 МОЗ України», в котрій зазначено, що дитина отримує безкоштовно систематично препарати, остання видача препаратів відбулась 24.02.2016 р. Крім того, в зазначеній довідці вказано, що за станом здоров'я дитини та на підставі приказу МОЗ України від 12.01.2009 р. № 4 п. 5.2. санаторно-курортне лікування дитині протипоказано. Таким чином, твердження позивача щодо необхідності проведення санаторно-курортного лікування дитини спростовується, оскільки дитині з судорожною активністю більше разу на рік медично протипоказано відвідування санаторіїв. Тобто, санаторна терапія дитини відбувалась виключно за ініціативою позивача та викликає можливість настання негативних наслідків для здоров'я дитини. Дитина перебуває на обліку в благодійному фонді, в соціальних мережах позивач звітує про отримані через благодійний фонд грошові кошти на лікування дитини, про що свідчать копії виписок з карткового рахунку позивача. Надані позивачем чеки та квитанції були виписані під час спільного проживання сторін, а вказані витрати понесені з сімейного бюджету, хоча більша частка вказаних витрат компенсована фінансовими надходженнями з благодійного фонду. Стан здоров'я відповідача також не є задовільним, оскільки він переніс захворювання на туберкульоз і йому прописано відповідні ліки та імуномодулятори, котрі мають досить високу вартість. Позивач попри інше отримує державну допомогу по догляду за дитиною інвалідом, а саме щомісячний дохід в розмірі близько 1300 грн. щомісячно. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним в позовних заявах, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача підтримала пояснення позивача і просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, надав пояснення аналогічні наведеним у запереченнях та поясненнях на позов, просив позов задовольнити частково. В частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини позов визнав та просив стягувати з нього щомісячно аліменти у розмірі ? частини усіх доходів, оскільки він має постійне місце роботи. В частині стягнення додаткових витрат на дитину позовні вимоги також визнав частково та просив суд їх задовольнити частково у розмірі, який суд вважатиме доцільним. Позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів на підставі ст. 88 СК України на утримання дружини з якою проживає дитина-інвалід не визнав. Представник відповідача підтримав пояснення відповідача і просив задовольнити позовні вимоги частково. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08 жовтня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видано 08 жовтня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного тану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 788 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], яке видано 08 жовтня 2011 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного тану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 415 (а.с.4). Дитина, [PERSON], проживає разом з матір'ю, і на даний час знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача, про що свідчить довідка про склад сім'ї від 01.02.2016 року, та цей факт не оспорюється відповідачем (а.с.2). Згідно довідки № 67 від 22.02.2016 року виданої ТОВ «СГП «Дзержинець» відповідач - [PERSON] працює з 13.10.2015 року у ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Дзержинець» на посаді охоронця, та отримує заробітну плату розмір якої за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року склав 8 364,55 грн., тобто в середньому у місяці розмрі заробітної плати становить 2 788,18 грн. (а.с.15). Крім того судом встановлено, що відповідач добровільно надає позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини, що підтверджується копією розписки від 04.02.2016 року, згідно якої Відповідач надав Позивачу аліменти за два місяці, за січень 2016 року та лютий 2016 року, у розмірі 1 250,00 грн. (а.с. 16). Судом встановлено, що згідно довідки від 22.02.2016 року виданої ДЗ Спеціалізована багатопрофільна лікарня МОЗ України «Поліклініка» відповідач перебуває на туберкульозному обліку. Вперше захворів у 2002 році. У 2009 році був рецидив хвороби. У 2010 році відбулося оперативне втручання. За рекомендаціями лікарів потребує щорічного оздоровлення (а.с. 17). Відповідач по справі [PERSON] народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видано 12.06.1984 року відділом ЗАГС Ленінського району м. Дніпропетровська. Актовий запис - 1984 (а.с. 19). Батьками відповідача зазначені - [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 3 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Мати відповідача, [PERSON] проживає разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS], та отримує пенсію у розмірі 949,00 грн. (а.с. 18). Таким чином суд вважає, що мати відповідача є непрацездатною особою, оскільки досягла пенсійного віку, та яка проживає разом з Відповідачем. Однак належних доказів того, що мати Відповідача перебуває на його триманні суду не нанадно. Відповідно до ст. 180 СУ України - батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст. 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що Відповідач працює у ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Дзержинець» на посаді охоронця та його дохід за період з жовтня 2015 року по січень 2016 року склав 8364,55 грн. (а.с. 15). Отже суд вважає встановленим той факт, що Відповідач має постійний офіційний дохід. Суд не приймає до уваги та відхиляє доводи позивача про те, що оскільки відповідач звільнився з місць позбавлення волі умовно-достроково на один рік і три місяці, та його випробувальний термін спливає лише 23.05.2016 року, він вважається таким, що не має постійного доходу, тому що зазначені доводи є надуманими, безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачем пред'явлені вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 грн. щомісяця, які відповідач визнає частково у розмірі 1/4 частки від всіх видів свого доходу (заробітку). Позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач має нерегулярний та мінливий дохід, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування положень ч. 1 ст. 184 СК України та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи встановлені обставини справи та той факт, що Відповідач має постійний регулярний дохід, суд вважає за доцільне застосувати до виниклих між сторонами правовідносин положення статті 183 СК України, згідно якої, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначені частки заробітку батька дитини, яка буде стягуватися як аліменти, суд враховує, стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище [PERSON], який перебуває у працездатному віці та отримає постійний заробіток, а також наявність у відповідача непрацездатної матері, яка проживає разом з ним. Отже, приймаючи до уваги наявність доказів про розмір доходу відповідача, стан здоров'я дитини та платника аліментів, який потребує постійного медичного догляду та лікування для кожного з них, враховуючи наявність у відповідача непрацездатної матері, яка проживає разом з ним, оскільки відповідач знаходиться у працездатному віці та має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини, той факт, що відповідач частково визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього 1/4 частки від всіх видів його доходу, суд приходить до висновку, що аліменти слід стягувати у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків на дитину відповідного віку, що на думку суду буде достатнім розміром для утримання дитини та буде відповідати встановленим обставинам справи, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина-інвалід суд зазначає наступне. Згідно ст. 88 Сімейного кодексу України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. У відповідності до ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки судом встановлено, що Відповідач знаходиться в працездатному віці, має постійне місце роботи та отримує регулярний дохід, суд вважає, що Відповідач є таким, що має можливість надавати матеріальну допомогу другому з подружжя. Вирішуючи питання про розмір такої допомоги суд виходить з наступного. Судом встановлено та цей факт не оспорюється сторонами, що малолітня дитина - [PERSON], має вади здоров'я, є дитиною-інвалідом віком до 18 років та перебуває на обліку у лікаря невролога, що також підтверджується довідкою з педіатричного відділення Дніпропетровської клінічної лікарні на залізничному транспорті (а.с.61). Згідно медичного висновку № 23 про дитину-інваліда віком до 18 років від 02.08.2013 року та № 20 про дитину-інваліда віком до 18 років від 19 серпня 2015 року [PERSON], [INFO], зазначено: захворювання (патологічний стан) - наслідки цитомегаловірусного енцефаліту, спастична тетраплегія, тяжка затримка розвитку, симптоматична епілепсія (а.с. 32). В епікризі КУ «Дніпропетровської міської поліклініки №1 Дніпропетровської обласної Ради» зазначено, що дитина - [PERSON], [INFO], знаходився у денному стаціонарі філіалу № 1 з 29 лютого 2016 року по 07 березня 2016 року з діагнозом: тяжка розумова відсталість (F 72.0) з розладом експресивної мови у вигляді її відсутності в наслідок атрофічних процесів в корі головного мозку; супутній діагноз: наслідки перенесеного цитомегаловірусного менингоєнцефаліту: спастичний тетрапарез з грубим порушенням статичних функції та ходи, симптоматична епілепсія з вторинно генералізованими приступами, генералізованими міоклонічними приступами; мікроцефалія, часткова атрофія зорових нервів, двостороння сенсо-невральна туговухість 4 ст. (а.с.59). Судом встановлено, що дитина, [PERSON], проживає разом з матір'ю, і на даний час знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача, що не оспорюється відповідачем. Згідно відповіді заступника головного лікаря державного закладу «Спеціалізована багатопрофільна лікарня №1 Міністерства охорони здоров'я України» від 12 березня 2016 року за № 365, дитина [PERSON] прибув під нагляд дитячої поліклініки ДЗ «СБЛ №1 МОЗ України» 06.09.2012 року, перебуває під диспансерним наглядом невролога по діагнозу: наслідки цитомегаловірусного енцефаліту, спастичний тетрапарез, симптоматична епілепсія з вторинно генералізованими нападами, мікроцефалія, сенсо-невральна туговухість 4 ступеню, важка затримка в психо-моторному розвитку. Вперше дитині було встановлено інвалідність у вересні 2012 року. Останнє продовження інвалідності 19.08.2015 року на термін до 19.08.2017 року. Враховуючи тяжкість захворювання, дитина [PERSON] не може обходитись без постійного стороннього догляду (а.с.77). З огляду на наведене суд вважає встановленим той факт, що дитина [PERSON] є дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду за нею, що є обов'язковою умовою для стягнення аліментів на утримання другого з подружжя, який опікується такою дитиною. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь та її утримання аліменти у розмірі 600,00 грн. кожного місяця за весь час проживання із дитиною інвалідом - [PERSON] та опікування ним. Відповідач в цій частині позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Враховуючи викладене та те, що Позивач ніде не працює, постійно доглядає дитину-інваліда та опікується нею, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, і яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, приймаючи до уваги той факт, що Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, суд вважає, що позивач потребує матеріальної допомоги та має право на утримання аліментів на своє утримання, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина-інвалід. Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Оскільки статус дитини фізична особа втрачає в момент досягнення нею повноліття, суд зазначає, що аліменти можуть стягуватися на весь час проживання дитини-інваліда разом з матір'ю, але не довше ніж до досягнення дитиною повноліття, тобто 18-річного віку. Підсумовуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина-інвалід підлягають частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 01 лютого 2016 року та на весь час проживання позивача з дитиною-інвалідом [PERSON], але не довше ніж до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено та цей факт не оспорюється сторонами, що сторони проживали однією сім'єю ще до реєстрації шлюбу, а саме з березня 2011 року, та припинили сумісне проживання та ведення спільного господарства з січня 2016 року, після чого малолітня дитина - [PERSON], який має вади здоров'я та є дитиною-інвалідом віком до 18 років, залишився проживати разом з позивачем. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, дитина [PERSON] перебуває на обліку в благодійному фонді «Помогаем». У зв'язку з перебування у зазначеному фонді на ім'я позивача постійно надходять грошові кошти, які перераховуються на її рахунок в порядку благодійної допомоги. Факт отримання грошових коштів, дату надходження та їх розмір підтверджується копіями виписок з карткового рахунку позивача [PERSON], які містяться в матеріалах справи (а.с.81-124). На підтвердження того, що позивач несе додаткові витрати на дитину у зв'язку з вадами її здоров'я позивачем суду надані чеки та квитанції витрачені нею на ліки та медичні послуги для дитини за період з 2012 року по 2015 рік (а.с.34-38), а також надані довідки ТзОВ «Міжнародна клініка відновного лікування» за № 1177/1-914 від 29.09.2014 року та від 31.08.2015 року за №889/1-699 щодо проходження її сином [PERSON] лікування у вказаних закладах, вартість яких за період з 22.09.2014 року по 04.10.2014 року складала 6 860,00 грн., а за період з 24.08.2015 року по 01.09.2015 року - 5 835,00 грн. (а.с.33). Однак, як встановлено в судовому засіданні, усі зазначені витрати були зроблені родиною [PERSON] під час спільного проживання однією сім'єю, більша частка яких відбувалася за рахунок коштів від надходження з благодійного фонду на допомогу дитині. Також судом встановлено, що кошти на лікування дитини витрачалися з кредитної картки, відкритої у банку, а також частково надавалися Відповідачем, який працював на тимчасових роботах. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Таким чином суд вважає встановленим той факт, що усі грошові кошти, які витрачалися позивачем та відповідачем на лікування дитини та надання їй медичної допомоги у період їх сумісного проживання однією сім'єю (з березня 2011 року та до січня 2016 року (моменту фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами)), належали сторонам на праві спільної сумісної власності та були витрачені в інтересах їх родини, оскільки усі витрати, які проводилися Позивачем вважаються такими, що здійснені за згодою Відповідача. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Законом передбачено стягнення додаткових витрат на дитину виключно у випадку коли ці витрати фактично понесені або можуть бути понесені у майбутньому (передбачувані витрати). Додаткові витрати можуть бути стягнуті у випадку надання належних доказів щодо розміру понесених або передбачуваних витрат у твердій грошовій сумі. Витрати, які були понесені на дитину під час сумісного проживання Позивача з Відповідачем вважаються такими, що понесені ними у рівних частках, оскільки в судовому засіданні на підставі наявних доказів було встановлено, що сторони по справі за період з березня 2011 року до січня 2016 року проживали разом однією сім'єю, вели спільне господарство та спільно несли витрати на потреби родини і в інтересах родини. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що додаткові витрати, які були понесені на утримання дитини під час сумісного проживання разом з Відповідачем, були витрачені особисто нею. Щодо додаткових витрат на дитину, які понесені Позивачем після того, як вони припинили сумісне проживання з Відповідачем однією родиною, суд зазначає, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесення цих витрат після січня 2016 року та розміру таких витрат, а тому суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні, як і відсутні підстави для стягнення додаткових витрат на дитину щомісячно до досягнення нею повноліття, оскільки діючим законодавством передбачено стягнення додаткових витрат у випадку коли ці витрати фактично понесені або можуть бути понесені у майбутньому (передбачувані витрати). Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Тому судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 6, 60, 75, 80, 81, 88, 180-183, 185, 191 СК України,

Outcome: partial