Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

01 листопада 2019 року до суду надійшов вказаний позов від [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення коштів (аліментів) на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову вказував, що шлюб з відповідачем було взято 31.10.2015 року. Від шлюбу мають малолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Просила шлюб розірвати. Ухвалою судді від 25 листопада 2019 року було відкрито провадження, розгляд справи призначено у порядку загального позовного провадження, залучено сторін. Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року визнано підготовку справи до розгляду закінченою, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою суду від 11 лютого 2020 року було роз`єднано позовні вимоги в даній цивільній справі у самостійні провадження. Рішенням суду від 11.02.2020 р. було стягнути з відповідача на користь позивача кошти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ухвали суду від 11 лютого 2020 року провадження у справі було зупинено у зв`язку із наданням сторонам строку для примирення. 12 травня 2020 року провадження у справі було поновлено. Відповідно до ухвали суду від 30 червня 2020 року провадження у справі було зупинено у зв`язку із наданням сторонам строку для примирення. 10 листопада 2020 року провадження у справі було поновлено. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, позов підтримала, просила задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, які були викладені у позовній заяві, про що надала письмову заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, позов визнав у повному обсязі, про що надав письмову заяву. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони у справі взяли шлюб 31 жовтня 2015 року, який був зареєстрований у Центральному відділі держаної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис за № 1124, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва пронародження серії [NUMBER] , виданого Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області від29 березня 2016 року. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з липня 2019 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, у зв`язку з чим в сім`ї виникали сварки, суперечки, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вказані обставини постають з позовної заяви, підтверджуються письмовими доказами, а також заявами сторін, наявних в матеріалах справи. На підставі встановлених фактів, враховуючи також той факт, що сторонам двічі надався строк на примирення подружжя, тобто судом було вжито всі необхідні заходи для збереження сім`ї, суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача та їх неповнолітній дитині. Спір між сторонами щодо розподілу майна та визначення місця проживання дитини фактично відсутній. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу необхідно присвоїти прізвище [PERSON] [PERSON] . Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивач не наполягала на стягненні з відповідача коштів у повернення сплаченого судового збору.

Outcome: approved