Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач), в особі представника - адвоката Пасюкова В.В., звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] , про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації, в якій просив: Визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену [PERSON] та [PERSON] [INFO] у мережі Інтернет на веб-сайті [INFO], у публікації під назвою «[INFO]», зокрема: « [PERSON] є креатурою [PERSON] та за його призначенням на посаду Голови Департаменту ДФС з протидії та виявлення корупції стоїть виключно [PERSON] » … «Департамент з протидії та виявлення корупції було створено [PERSON] виключно для будівництва вертикалі влади всередині ДФС та впливу на працівників органу» … «за його заявою була проведена службова перевірка Одеської митниці ДФС, за результатами якої виявлені недоплати до бюджету у сумі біля 0,5 млрд. грн.» … «з Одеської митниці [PERSON] втік саме тоді, коли виникла ситуація з 37-ю контейнерами. За інформацією [PERSON] , виключно [PERSON] давав вказівку посту, щоб ці контейнера контрабандистів були випущені» … « [PERSON] є некомпетентним, імпульсивним, розвів на митниці хаос та маніпуляції…» Зобов`язати [PERSON] та [PERSON] , як головного редактора сайту «ЦЕНЗОР.НЕТ», розмістити протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили на сайті https://censor.net.ua/ua/newsтекст спростування наступного змісту: «редакція ЦЕНЗОР.НЕТ та [PERSON] спростовує недостовірну інформацію, яка була поширена [INFO] у статті «[INFO]», зокрема: « [PERSON] є креатурою [PERSON] та за його призначенням на посаду Голови Департаменту ДФС з протидії та виявлення корупції стоїть виключно [PERSON] » …. «Департамент з протидії та виявлення корупції було створено [PERSON] виключно для будівництва вертикалі влади всередині ДФС та впливу на працівників органу» … «за його заявою була проведена службова перевірка Одеської митниці ДФС, за результатами якої виявлені недоплати до бюджету у сумі біля 0,5 млрд. грн..» … «з Одеської митниці [PERSON] втік саме тоді, коли виникла ситуація з 37-ю контейнерами. За інформацією [PERSON] , виключно [PERSON] давав вказівку посту, щоб ці контейнера контрабандистів були випущені» … « [PERSON] є некомпетентним, імпульсивним, розвів на митниці хаос та маніпуляції». При публікації спростування використати таку ж графіку та шрифти, які були використані при публікації статті «[INFO]». Позовні вимоги обґрунтовані наступним. [INFO] на Інтернет сайті « Цензор. НЕТ» за посиланням: [INFO] , опубліковано інтерв`ю голови громадської ради при Головному управлінні ДФС в Одеській області [PERSON] [PERSON] у публікації «[INFO]», в якому останній виклав недостовірну інформацію стосовно [PERSON] Викладені у вказаній публікації факти та твердження про позивача порушують особисті немайнові права останнього, оскільки є недостовірними; носять відкрито негативний характер; поширені серед невизначеного кола осіб; створюють негативне враження в очах громадськості як про позивача безпосередньо, так і про його професійну діяльність; паплюжать ділову репутацію позивача як очільника Державної фіскальної служби України, а отже має бути спростована відповідачами, а саме головою громадської ради при Головному управлінні ДФС в Одеській області Віктором [PERSON] та головним редактором українського Інтернет-порталу Цензор.НЕТ [PERSON] , на якому [INFO] була поширена вищевказана недостовірна інформація. 10.06.2019 ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. відкрито провадження за вказаною позовною заявою. 01.07.2019 представник відповідача [PERSON] - адвокат Гудкова Н.Ф. направила до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] , як громадянин України та голова Громадської ради при Головному управлінні ДФС в Одеській області, член Громадської ради при ДФС України, має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію, висловлювати свою точку зору, критикувати діяльність публічних осіб усно чи в інший спосіб, в тому числі діяльність посадових осіб Одеської митниці ДФС, її керівників. Зазначив, що його висловлювання не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, незважаючи навіть на те, що останні містять критичну оцінку подій пов`язаних з діяльністю позивача, вони являються його оціночними судженнями. Зазначив про те, що зважаючи на зміст і характер розповсюдженої інформації, суб`єкта відносно якого було розповсюджено інформацію, вважає, що дана інформація не стосується особистих немайнових прав позивача. На думку відповідача [PERSON] , позивачем не було подано доказів порушення його особистих немайнових прав; перешкоджання повного та своєчасного здійснення особистих немайнових благ; порушення ділової репутації, що вказує на відсутність порушеного відповідачем особистого немайнового права [PERSON] , як колишнього керівника Одеської митниці ДФС. Крім того, відповідач зазначив про те, що позивач, здійснюючи функції керівника державного органу, повинен усвідомлювати ступінь значущості своїх дій та усвідомлювати і адекватно сприймати критику своєї діяльності як представника влади з боку населення, громадських організацій, представників громадських рад та інших інститутів громадянського суспільства. В свою чергу [PERSON] , який також є публічною особою, не виходив у своїх висловлювань за межі допустимої критики. 15.07.2019 стороною позивача було подано відповідь на відзив, в якому представник позивача посилається на неналежність доказів наданих відповідачем, на фактичне перекручення стороною відповідача [PERSON] змісту поняття «критики» та недоведеність достовірності поширеної інформації відповідачем. 01.08.2019 [PERSON] , в особі свого представника, подав заперечення на відповідь на відзив, вказавши про те, що жодне висловлювання наведене щодо позивача, які він вважає недостовірними, не стосуються особисто [PERSON] як громадянина, і думки про нього [PERSON] як громадянина. Вони є публічними особами, у кожного є визначені повноваження, оцінку діяльності яких мають право надавати будь які інші особи у державі. Його висловлювання стосуються виключно належного або неналежного виконання позивачем функцій державного службовця, не висловлюючись відносно його особистого приватного життя, особистих якостей як фізичної особи. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві та відповіді на відзив. Наголосив на тому, що у вищевказаній статті [PERSON] та [PERSON] в категоричній формі розповсюдили твердження, що не відповідають дійсності стосовно [PERSON] , що призвело до порушення охоронюваних законом його честі, гідності та ділової репутації, а також охоронювану державою сферу - таємницю та ефективність проведення кримінальних розслідувань, авторитет та неупередженість судової системи. Після виходу даної статті [PERSON] вимушений був пояснювати неправдивість відомостей стосовно нього як представникам уряду, підлеглим, так і на засіданні громадської ради при ДФС України. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гудкова Н.Ф., заявлені позовні вимоги не визнала, просила суд у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що висловлювання [PERSON] носять оціночний характер та жодним чином не стосуються [PERSON] як особи, а є лише критикою його діяльності як посадової особи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином за адресою реєстрації проживання, відзив на позовну заяву до суду не подав, з будь якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався, тому суд, з урахуванням думки учасників справи, ухвалив розглядати справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представників позивача та відповідача [PERSON] , вивчивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] на Інтернет сайті « Цензор. НЕТ» за посиланням: [INFO] , опублікована стаття: «[INFO].» Тіньові схеми часів [PERSON] на Одеській митниці зберігаються. Також погіршуються показники, через що збитки несе і бізнес, і держава. Це значною мірою пов`язано з постановою Кабінету Міністрів із приводу допуску Нацполіції в зону митного контролю. Про це в коментарі Цензор.НЕТ повідомив голова громадської ради при головному управлінні ДФС Одеської області [PERSON].» Коментуючи ситуацію на Одеській таможні, останній виклав інформацію стосовно [PERSON] , а саме вказано наступне: «…Коментуючи конкурс на посаду глави Департаменту ДФС із запобігання та виявлення корупції, який виграв колишній заступник начальника Одеської митниці - начальник Управління по боротьбі з порушеннями митних правил [PERSON] , [PERSON] зазначив, що той є креатурою колишнього керівника Одеської митниці, а сьогодні в.о. голови ДФС [PERSON]. "За этим стоит исключительно экс-глава одесской таможни [PERSON] , к которому у нашего общественного совета очень много вопросов. Согласно нашему заявлению была служебная проверка и выявлены недоплаты в бюджет около 0,5 млрд гривен. [PERSON] - его инструмент. [PERSON] не способен организовать ни одной схемы, так как он импульсивный и некомпетентный. Может быть, хороший человек, но развел на одесской таможне хаос и манипуляции. В частности, он использовал в своих целях общественные организации. По моей информации, он нанимал организации, которые боролись как с честными предпринимателями, так и с теми, кто критикует [PERSON] . [PERSON] организовывал схемы, проводил кадровую политику, загонял людей в эти схемы, так как возглавлял управление по борьбе с контрабандой. Говорил: "Если ты не хочешь работать с определенной компанией , я сделаю так, что тебе будет не выгодно работать ни с кем, кроме нее". Допустим, идет товар. [PERSON] назначал массу досмотров, по надуманному признаку составлялся протокол о нарушении таможенных правил, конфисковывался груз. А когда владелец спустя полгода все это отбивал и пытался забрать груз, то оказывалось, что груза на складе уже нет. Создавал такие условия, когда люди просто не могли работать вне схемы. С Одесской таможни он убежал как раз тогда, когда произошла ситуация с 37-ю контейнерами. По моей информации, исключительно он давал команду руководству поста, чтобы эти контейнеры контрабандистов были выпущены. После этого он резко убежал и закончилось его прямое крышевание. Для чего [PERSON] назначает [PERSON]? Это личное доверенное лицо [PERSON], который будет выполнять любые команды. В Одессе он отвечал за распределение кеша, мотивацию персонала, отстранение неудобных. Он лично мне предлагал участие в коррупционной схеме, в которой я бы смог оформлять 30% всего объема импорта легковых автомобилей, в обмен на то, чтобы я не раскрывал все схемы, которые функционируют на одесской таможне. А когда я отказал, они начали разные увертюры. Этот Департамент был создан для того, чтобы построить вертикаль власти внутри ГФС. То есть он будет заниматься личными делами сотрудников ГФС. То есть тот, кто не захочет выполнять, либо будет препятствовать выполнению команды руководства ГФС, будет подвергнут критике, проверке и всяческим проблемам со стороны этого департамента. У меня такое понимание того, для чего создается этот департамент. Ну и по поводу конкурса, думаю, не стоит добавлять, что это все фиктивная, формальная легитимизация вот таких вот негодяев во власти". Він підкреслює, що Міністерство фінансів визнали зловживання на Одеській митниці за часів керівництва [PERSON] і планували прийняти управлінські рішення. Збиток державі з недоплати митних платежів становив близько 419 млн грн. Про це йдеться в довідці за результатами перевірки Одеської митниці…» Відповідачами в статті також був опублікований лист Міністерства фінансів України №34040-06-10/21172 від 08.08.2018 Громадській раді при Головному управлінні ДФС в Одеській області стосовно матеріалів тематичної перевірки Одеської митниці ДФС наступного змісту: «Міністерство фінансів України відповідно до листа Секретаріату Кабінету Міністрів України від 25.07.2018 №30119/1/1-18 розглянуло лист Громадської ради при Головному управлінні ДФС в Одеській області від 10.07.2018 №50 та копії Акту про результати тематичної перевірки Одеської митниці ДФС з окремих питань організації роботи, проведеної робочою групою згідно вимог наказу ДФС від 02.05.2018 №243 «Про проведення перевірок» у період з 02.05.2018 по 18.05.2018, та у межах компетенції повідомляє. За інформацією, наданою ДФС, перевіркою встановлено недоліки та порушення в організації роботи Одеської митниці ДФС (далі - митниця) щодо митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів, визначення митної вартості товарів, класифікації товарів, обліку майна, прийнятого на зберігання, вилученого та конфіскованого за рішенням суду за порушення митного законодавства, майна, виявленого з зоні митного контролю, власник якого невідомий, тощо. За результатами перевірки та з метою усунення системних порушень і недоліків у роботі митниці, які спричинили втрати державного бюджету, за інформацією ДФС (додається) будуть прийняті відповідні управлінські рішення». Також, була опублікована Довідка про результати тематичної перевірки Одеської митниці ДФС з окремих питань організації роботи від 18.05.2018р. (начальник [PERSON]) за підписом Голови Громадської ради при ГУ ДФС в Одеській області [PERSON] . наступного змісту: «18.05.2018р. Державною фіскальною службою України (далі - ДФСУ) за результатами тематичної перевірки Одеської митниці ДФС (далі - Митниця) з окремих питань організації роботи, що було проведено у період з 02.05.2018р. по 18.05.2018р., складено відповідний акт (копія додається). 1.Структурними підрозділами ДФСУ було виявлено наступні основні порушення: 1) Щодо перевірки правильності визначення митної вартості транспортних засобів: - загальна різниця у сплаті митних платежів становить 1 022 470,9 грн. 2) щодо перевірки транспортних засобів віднесених до підакцизних товарів - різниця митних платежів становить 95 527,01 грн. 3) щодо правильності визначення митної вартості товарів: (банани) різниця митних платежів склала 2 386 924,36 грн. (взуття) різниця митних платежів склала 26 176 914,91 грн. (штучні квіти) різниця митних платежів склала 1 625 097,76 грн. 4) Безпідставне вивільнення здійснено митним постом «Одеса - центральний» на суму 1 149 232, 76 грн. 5) щодо класифікації товару «установки для код кондиціювання повітря, з агрегатом охолодження та приладом, який забезпечує перемикання режимів холод-тепло» (кондиціонери, спліт системи и.) - додаткові надходження складали б більше 60 млн. грн. порівняно з фактично сплаченими; 6) щодо митного контролю та оформлення газового конденсату - Різниця митних платежів у зв`язку з визначенням іншого коду товару складає: 103 136 208,17 грн. 7) організація роботи митниці щодо класифікації товарів загальна сума нестач становить 223 602 570,77 грн. Таким чином, загальні збитки до бюджету держави склали суму у розмірі - 419 194 945,92 грн. …» Вказана обставина підтверджується наявними у матеріалах справи письмовим доказом - роздруківкою веб-сторінки (т.1 а.с.188-192) Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2015, яке набрало законної сили, встановлено, що власником та головним редактором Інтернет-видання ЦЕНЗОР.НЕТ є відповідач [PERSON] (т.2 а.с.112-121). Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України у пункті 12 постанови Пленуму від 27 лютого 2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - постанова Пленуму) належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Жодних заперечень щодо причетності до поширення вищенаведеної інформації від [PERSON] , як власника та головного редактора Інтернет-видання Цензор.НЕТ та від [PERSON] , як від Голови Громадської ради при ГУ ДФС в Одеській області не надійшло, а відтак факт поширення інформації відповідачами є встановленим. Відповідно до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Статтею 32 Конституції України передбачений судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (стаття 201 ЦК України). Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Положення статті 299 ЦК України передбачають право на недоторканність ділової репутації та її захист у суді. Відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Основними принципами інформаційних відносин є достовірність і повнота інформації (стаття 2 Закону України «Про інформацію» (далі - Закон). Масова інформація - це інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб. Засоби масової інформації - це засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації (стаття 22 Закону). Статтею 27 Закону визначено, що порушення законодавства України про інформацію тягне за собою цивільно-правову відповідальність згідно із законами України. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону). Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Враховуючи те, що вказана стаття була розміщена на Інтернет сайті «Цензор.НЕТ», суд вважає доведеним факт поширення інформації невизначеному колу осіб. Зі змісту статті під назвою «[INFO].» вбачається, що темою даної статті є організація роботи на Одеській таможні. Оцінюючи зміст оспорюваної інформації та статті в цілому, суд приходить до висновку про те, що спірна інформація, поширена в статті стосується саме позивача, який в період з 15.05.2017 по 05.09.2018 займав посаду начальника Одеської Митниці ДФС. (т.3 а.с.20, 143) Згідно роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У статті вказано: « [PERSON] , є креатурою колишнього керівника Одеської митниці, а сьогодні в.о. голови ДФС [PERSON]. «За этим стоит исключительно экс-глава одесской таможни [PERSON] , к которому у нашего общественного совета очень много вопросов. Согласно нашему заявлению была служебная проверка и выявлены недоплаты в бюджет около 0,5 млрд гривен… С Одесской таможни он убежал как раз тогда, когда произошла ситуация с 37-ю контейнерами. По моей информации, исключительно он давал команду руководству поста, чтобы эти контейнеры контрабандистов были выпущены». Використання у тексті статті зазначених тверджень стосовно позивача по суті є звинуваченням у порушені норм чинного законодавства та вчинені кримінальних правопорушень, що вказує на те, що позивач нібито має статус підозрюваного у кримінальних провадженнях та підозрюється у вчиненні злочинів та направлена на формування у незалежного спостерігача образу корупціонера. Дана інформацію спростовується наступним. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] прийняв участь в оголошеному конкурсі на зайняття посади директора Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції, відповідно до Закону України «Про державну службу», та за результатом прийнятого незалежною комісією, його було обрано переможця за кількістю набраних балів, що підтверджується Наказом Державної фіскальної служби України № 1993-0 від 22.10.2018 про оголошення конкурсу та результатами проведеного конкурсу на зайняття вакантних посад державної служби категорій «Б» та «В» апарату ДФС. За результатами проведеного конкурсу переможцем конкурсу став [PERSON] (т.1 а. с. 221-226). З листа Директора Департаменту кадрової політики та роботи з персоналом ДФС України вбачається, що [PERSON] участі у роботі Конкурсної комісії, зокрема й конкурсі на посаду директора Департаменту з питань запобігання та виявлення корупції ДФС, не приймав та не входив до складу зазначеної комісії. (т.2 а.с.38). Що стосується твердження «.. Согласно нашему заявлению была служебная проверка и выявлены недоплаты в бюджет около 0,5 млрд гривен…» , то воно спростовується наступним. Наказом Державної фіскальної служби України № 243 від 02.05.2018 про проведення перевірок, призначено провести в період з 02.05.2018 р. по 18.05.2018 р. комплексну перевірку Сумської митниці ДФС за 2017 рік та І квартал 2018 року та тематичні перевірки Волинської, Київської, Львівської, Одеської митниць ДФС з питань організації роботи щодо виконання доведених показників надходжень митних платежів, організації митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів, боротьби з контрабандою та протидії митним правопорушенням та з інших питань. Вказаний наказ був прийнятий на виконання доручення керівництва ДФС України та доручення Кабінету Міністрів України. Для забезпечення виконання перевірки були створені відповідні робочі групи. (т. 3 а.с. 144) Таким чином суд вважає, твердження з приводу того, що перевірка проводилася відповідно до заяви [PERSON] як голови громадської ради при ГУ ДФС області («за нашою заявою» по тексту статті), не відповідає фактичним обставинам, а отже інформація є недостовірною. Аналізуючи наданий відповідачем [PERSON] складений за результатами перевірки Акт про результати тематичної перевірки Одеської митниці ДФС з окремих питань організації роботи від 18.05.2018 (т.3 а.с.19-103), зміст якого позивачем не оспорювався, та який був використаний [PERSON] при складанні Довідки опублікованої в оспорюваній статті, суд не приймає його як доказ недоплати в бюджет в розмірі 0,5 млрд. гривень, оскільки в ньому зафіксована лише ймовірна різниця у сплаті митних платежів, а факт ненадходження коштів в бюджет не підтверджений відповідним рішенням суду за результатами розгляду протоколів про адміністративне правопорушення чи обвинувального акту. Даний висновок суду підтверджується, інформацією Державної фіскальної служби України (ДФС) № 14540/6/99-99-06-01-03-15 від 28.03.2019 відповідно до якого, на вищезазначений Акт від 18.05.2018 Митницею відповідно до п.5.10 Порядку організації та проведення внутрішніх перевірок в органах ДФС, на підвідомчих підприємствах, в установах, організаціях, оформлення і реалізації результатів, затвердженого наказом ДФС від 07.07.2015, направлено зауваження листом від 22.05.2018 на акт перевірки, які були частково враховані Департаментом внутрішнього аудиту Державної фіскальної служби України. зокрема, щодо класифікації «Установки для кондиціонування… Також, за розпорядженням ДФС від 06.08.2018 №80-р «Про створення робочої групи» із змінами. Створено робочу групу для здійснення аналізу актів перевірок стану організації роботи окремих митниць ДФС, у тому числі Одеської митниці (далі - Митниці), та зауважень до них.» За підсумками заслуховування робочою групою взято до уваги надані зауваження Митницею, в окремих позиціях, щодо нетарифного регулювання, визначення країни походження товарів з метою їх оподаткування, фінансових гарантій відповідно ч.6 ст.307 Митного кодексу України, організації протидії митним правопорушенням та щодо встановлених перевіряючими ймовірних різниць митних платежів може бути підтверджена за результатами вжиття контрольно - перевірочних заходів відповідними територіальними органами ДФС, направлення запитів, отримання інформації щодо автентичності документів, наданих декларантом, тощо та потребує вжиття відповідних заходів митницями ДФС. Також, проінформовано, що порушення на суму 223 млн. грн. стосовно нестачі майна, яке було передане на відповідальне зберігання стороннім організаціям (відсутнє за місцем зберігання) допущене до призначення [PERSON] на посаду начальника Митниці. (т.2 а.с.39-40) Твердження [PERSON] про те, що «С Одесской таможни он убежал как раз тогда, когда произошла ситуация с 37-ю контейнерами. По моей информации исключительно он давал команду руководству поста, чтобы эти контейнеры контрабандистов были выпущены», також є недостовірною. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] залишив Одеську митницю ДФС у відповідності до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.09.2018 року № 627-р, відповідно до якого тимчасово, до призначення в установленому порядку Голови Державної фіскальної служби України, виконання обов`язків Голови зазначеної служби покладено на начальника Одеської митниці ДФС [PERSON] (т.3 а.с.143) Тому твердження [PERSON] про втечу [PERSON] не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи. Також [PERSON] та його представником не надано суду жодних доказів того, що 37 контейнерів залишили територію митної території Одеської ДФС за вказівкою позивача, враховуючи те, що вказані контейнери з товаром були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та були арештовані судом з метою їх збереження (т.2 а.с. 123-137). Поширюючи вказану інформацію, [PERSON] фактично вказує на те, що [PERSON] своїми діями перешкоджав здійсненню досудового розслідування. Пунктом 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Частиною другою ст. 62 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кримінального кодексу України закріплено принцип презумпції невинуватості, згідно з якими особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідно до ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК України та інших законів України. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності; згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Правовий зв`язок конкретної особи з досудовим розслідуванням можливий лише шляхом наділення її (або набуття нею) конкретного правового статусу, передбаченого КПК України. Факт набуття особою певного процесуального статусу гарантує їй можливість використання комплексу відповідних процесуальних прав, передбачених законом, а також дозволяє ідентифікувати її як учасника кримінального провадження, перелік яких є вичерпним. Згідно з п. 19, 25 ч. 1 ст. 3 КПК України учасниками кримінального провадження зі сторони захисту є підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники. При цьому, саме передбачений КПК України процесуальний статус «підозрюваний» дозволяє ідентифікувати особу, як таку, що має відношення до кримінального провадження в силу своєї можливої причетності до вчинення злочину. Так, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Згідно ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. Засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили (ч. 2 ст. 43 КПК України). Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм КПК України та принципу презумпції невинуватості, який закріплений у статті 62 Конституції України, статті 2 КК України, статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статті 11 Загальної декларації прав людини, суд приходить до висновку про те, що відсутні правові підстави стверджувати, що особа, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому з зазначених вище процесуальних статусів, має відношення до вчинення злочину, який розслідується. Відповідно до положень КПК України здійснюється досудове розслідування злочинів (ст.ст. 215, 216, 246, 294 КПК України), а про початок здійснення чи наявність кримінального провадження стосовно конкретної особи можливо стверджувати виключно у випадку наявності підозрюваних в таких провадженнях. Таким чином, посилання на конкретну фізичну особу у контексті її зв`язку з кримінальним провадженням та його розслідуванням можливо лише у випадку, коли особа перебуває у статусі підозрюваного, обвинуваченого або підсудного. Частиною 1 ст. 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення обов`язково здійснюється у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією цей Закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦК України інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Згідно ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. З оспорюваної інформації вбачається, що вона не містить алегорій, сатири, гіпербол, вона не є припущенням чи критикою позивача тощо, її можна перевірити на достовірність, враховуючи зазначене, вона не відноситься до категорії оціночних суджень. Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у п. 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета» і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. З огляду на характер використаних мовних засобів, суд приходить до висновку, що інформація, поширена в статті є твердженням про факти, яких не існувало та вказує на нібито наявність достатніх доказів вважати позивача винним у вчиненні злочинів, незважаючи на те, що позивач не має жодного процесуального статусу, передбаченого КПК України. Відповідно до статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Інформація, поширена відповідачами, є негативною, оскільки в ній стверджується про порушення позивачем норм чинного законодавства, що створює враження про нього як про злочинця, що руйнує оцінку його людських, ділових і професійних якостей, оскільки позивач є публічною особою, що негативно впливає на суспільну оцінку якостей позивача в очах оточуючих, відтак є такою, що порушує право позивача на повагу до честі, гідності та недоторканість ділової репутації. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позову, визнання частини оспорюваної інформації про позивача недостовірною, такою, що порушує його особисті немайнові права і про зобов`язання відповідачів спростувати недостовірну інформацію про позивача. Інформація про те, що « [PERSON] … импульсивный и некомпетентный. Может быть, хороший человек, но развел на одесской таможне хаос и манипуляции…» на думку судді, є оціночними судженнями відповідача [PERSON] та критичною оцінкою професійної діяльності позивача. Вислови [PERSON] в частині того, що « Этот Департамент был создан для того, чтобы построить вертикаль власти внутри ГФС . То есть он будет заниматься личными делами сотрудников ГФС. То есть тот, кто не захочет выполнять, либо будет препятствовать выполнению команды руководства ГФС, будет подвергнут критике, проверке и всяческим проблемам со стороны этого департамента» є його суб`єктивною думкою, що вбачається з подальшого тексту статті, а саме «У меня такое понимание того, для чего создается этот департамент». Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що інформація в цій частині є вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, яку не можна перевірити на предмет відповідності дійсності і спростувати, а тому позовні вимоги в наведеній частині задоволенню не підлягають. Висновки суду, частково підтверджується також висновком експертного лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження писемного мовлення № 3950 від 11.03.2019. Висновки експерта зроблені в частині, що стосується предмету спору, вказують наявність у статті «[INFO]», негативної інформації щодо діяльності [PERSON] у вигляді як фактичних тверджень так і оціночних суджень. (т.1 а.с.195-209 ). Посилання відповідача на те, що за фактами вчинення злочинів на Одеській митниці ДФС порушені кримінальні провадження, про що надані копії витягів з ЄРДР, суд вважає неналежним доказом, оскільки з наданих документів не вбачається, що вони мають будь-яке відношення до [PERSON] Так само суд вважає неналежним доказом диск з відеозаписом, наданий представником відповідача [PERSON] , оскільки події, які на ньому відображені, сталися влітку 2019 року, а отже не мають жодного відношення до обставин, зазначених у оспорюваній статті. Підсумовуючи вищезазначене, суд вважає, що у статті «[INFO]», міститься негативна інформація щодо діяльності [PERSON] , яка є недостовірною, підлягає спростуванню, а тому позовні вимоги щодо захисту честі, гідності, ділової репутації підлягають частковому задоволенню, за виключенням інформації, яка містить оціночні судження [PERSON] щодо [PERSON] . Враховуючи, що вимоги позивача викладені державною мовою, а стаття містить вислови і російською мовою, суд вважає необхідним викласти інформацію, що підлягає спростуванню, мовою та за текстом оригіналу із зазначенням конкретизуючих даних про осіб, для вірного сприйняття інформації, що на думку суду не є виходом за межі позовних вимог. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто оскільки позов задоволено на 3/5 його частини, необхідно стягнути з [PERSON] та з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі по 614,72 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial