Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 17.08.2015 року задоволено вище вказаний позов та стягнуто з\~ [PERSON] (ІПН [NUMBER])\~ на користь\~ [PERSON] ( ІПН [NUMBER]) борг у сумі\~ 1000000,00 (один мільйон )гривень. 24.06.2016 року до суду надійшло клопотання позивача про ухвалення додаткового у даній справі, у звязку з тим, що при винесенні рішення від 17.08.2015 року не було вирішено питання про розподіл судових витрат. В обґрунтування вказаної заяви позивач вказував на те, що при зверненні до суду з вказаним позовом, ним було сплачено судовий збір в розмірі 0,10 грн., тобто лише 10 копійок, а тому, з урахуванням ціни позову та ставок судового збору на час звернення до суду з позовною заявою, вважає, що з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 3653,90 грн. У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. В судове засідання сторони не зявились, хоча повідомлялись про час та місце судового засідання, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов'язковою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що по справі слід ухвалити додаткове рішення, виходячи з наступного. Так, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору. Як вбачається з розяснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», законодавством не встановлено спеціальних вимог до оформлення платіжних документів, на підставі яких перераховуються суми судового збору. Таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року \~"Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до\~частини другої \~статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. У зв'язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення ( п. 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)). З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви додано квитанцію про здійснення електронного платежу через систему «Приват24», відповідно до якої сума операції 0,10 грн., а зміст операції вказано: «Сплата судового збору в сумі 3654 грн. 00 коп.». Таким чином, відповідно до вказаного платіжного документу до спеціального фонду Державного бюджету України було зараховано судовий збір в розмірі 10 (десять) копійок. У відповідності до п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо факт недоплати судового збору з'ясовано судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд залежно від конкретних обставин справи може: зобов'язати позивача (заявника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності оголосити перерву в її розгляді (стаття 191\~ЦПК); у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням положень\~статті 88 ЦПК або ж залишити позов (заяву, скаргу) без розгляду на підставі\~пункту 8 \~частини першої статті 207 ЦПК. Під час судового розгляду справи, 17.08.2015 року, позивач не повідомляв суду про недоплату ним судового збору і не просив стягнути його суму на свою користь. Враховуючи вказівку у квитанції про зміст операції: «Сплата судового збору в сумі 3654 грн.», сумніву щодо сплати позивачем цієї суми судового збору не виникало. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з урахуванням того, що позивачем були понесені судові витрати при звернення до суду в розмірі 0,10 грн., останні підлягають стягненню з відповідача на його користь. Крім того, у відповідності до вимог ст.. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на момент звернення позивача з позовом до суду, сума судового збору за подання до суду позову майнового характеру становила 1 % ціни позову, але не більше 3654 грн. Отже, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3653,90 грн., оскільки позивачем судові витрати у такому разі, при зверненні до суду сплачені не були. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved