Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

02.03.2016р. Публічне акціонерне товариство «Український [PERSON]» (далі ПАТ «Український [PERSON]», [PERSON], Кредитор) звернулось до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду від 27.04.2016р. позовні вимоги банка були задоволені повністю та стягнуто солідарно з [PERSON], ІПН [NUMBER] та [PERSON], ІПН [NUMBER] на користь ПАТ «Український [PERSON]», ЄДРПОУ 19388768, рахунок № 32071112901026 у Національному банку України, МФО 300001 заборгованість за кредитним договором № КИПНФ/1003134.1 від 29.08.2012 року в сумі 38041 (тридцять вісім тисяч сорок одну) гривню 34 копійки; cтягнуто солідарно з [PERSON], ІПН [NUMBER] та [PERSON], ІПН [NUMBER] на користь ПАТ «Український [PERSON]», ЄДРПОУ 19388768, рахунок № 32071112901026 у Національному банку України, МФО 300001 заборгованість за кредитним договором № КИПНФ/1003134.1 від 29.08.2012 року в сумі 38041 (тридцять вісім тисяч сорок одну) гривню 34 копійки; cтягнуті в рівних частинах з відповідачів на користь ПАТ «Український [PERSON]», ЄДРПОУ 19388768, рахунок № 32071112901026 у Національному банку України, МФО 300001 витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) гривень 00 копійок. Вищевказане заочне рішення було скасовано ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12.07.2017р. та призначено до розгляду в загальному порядку. ПАТ «Український [PERSON]» свій позов мотивує тим, що 29.08.2012р. між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON] був укладений договір КИПНФ/1003134.1 за умовами кредитного договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у сумі 45000,00 гривень на придбання житлової нерухомості, строком з 29.08.2012р. до 28.08.2016р. зі сплатою 18,20% річних. Проценти нараховуються за кожний календарний день по методу «факт/факт», тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці то році. Пунктом 2.1. кредитного договору передбачено, що банк зобовязується відкрити позичальнику кредитний рахунок № 22334100313401 для видачі кредитних коштів, а також видати кредит у безготівковій формі в сумі 45\~000,00 гривень. 28.10.2014р. між банком на [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору відповідно до якої змінено графік погашення заборгованості. В якості забезпечення зобовязань [PERSON] 29.08.2012р. між банком та [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки. Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі, надав обумовлений кредит. Відповідач [PERSON] зобовязання за договорами належним чином не виконував, кредит в порядку та сумах, зазначених у договорах, не погашав, у звязку із чим, станом на 21.12.2015р. виникла заборгованість в розмірі 38041,34 грн., яка складається з: суми заборгованості за основним боргом 30242,85 грн., в тому числі прострочена сума 16421,93грн.; суми заборгованості за відсотками 6718,49 грн., в тому числі прострочена сума 6230,63 грн.; суми заборгованості по сплаті щомісячної комісії 1080,00 грн., в тому числі прострочена сума 990,00 грн. [PERSON] не одноразово направляв на адреси відповідачів вимоги щодо сплати заборгованості по кредиту, але вони били проігноровані. Тому банк просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитом в розмірі 38041,34 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитом в розмірі 38041,34 грн., а також судові витрати повязані із сплатою судового збору. Представник позивача у судове засідання не зявився, однак, 03.10.2017р. надав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі також в судове засідання не зявились, хоча про дату, час, та місце слухання справи були повідомлені належним чином, 06.12.2017р. до канцелярії суду надійшла спільна заява від відповідачів де просили справу розглянути у їх відсутність та відмовити у задоволені позовних вимог. Таким чином, на підставі ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 29.08.2012р. між ПАТ «Український [PERSON]» та [PERSON] був укладений договір КИПНФ/1003134.1 за умовами кредитного договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування довгостроковий кредит у сумі 45000,00 гривень на придбання житлової нерухомості, строком з 29.08.2012р. до 28.08.2016р. зі сплатою 18,20% річних. Проценти нараховуються за кожний календарний день по методу «факт/факт», тобто для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці то році. Пунктом 2.1. кредитного договору передбачено, що банк зобовязується відкрити позичальнику кредитний рахунок № 22334100313401 для видачі кредитних коштів, а також видати кредит у безготівковій формі в сумі 45000,00 гривень (а.с.5-6). Відповідно до п. 4.3 кредитного договору сторони домовились, що позичальник зобовязується сплатити банку щомісячно, не пізніше останнього числа поточного місяця комісію за супровід кредитного договору у розмірі 0,2 % від суми кредиту (а.с.5). Згідно із п. 4.4 кредитного договору, боржник зобовязався, що у разі виникнення простроченої заборгованості сплатити банку 36,40 % річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості від дати виникнення такої заборгованості до дати її погашення (а.с.5). Підпунктом 5.5.1 пункту 5.5 кредитного договору встановлено, що грошові кошти, отримані у погашення заборгованості за договором направляються банком для погашення зобовязань позичальника у наступній послідовності: прострочена заборгованість за комісіями; прострочена заборгованість за відсотками згідно графіку; прострочена заборгованість за кредитом згідно графіку; поточна заборгованість за комісіями; поточна заборгованість за відсотками нарахованими на фактичну дату погашення (а.с.5). Відповідно до п.6.3 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору зокрема у випадку невиконання позичальником умов договору (а.с.5). З метою своєчасного та повного виконання зобовязань за кредитним договором КИПНФ/1003134.1 від 29.08.2012 року боржник передав, а банк прийняв у заставу нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 45,5 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується укладеним 29.08.2012 року між банком та позичальником договором іпотеки зареєстрованим в реєстрі за № 3175 та посвідченим приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області (а.с.11-14). У забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та [PERSON], позивач уклав з [PERSON] договір поруки №2 та з [PERSON] договір поруки №1 (а.с.9, 10). У відповідності до п. 1.1. договору поруки [PERSON] та [PERSON] зобовязалися солідарно нести відповідальність перед банком за виконання зобовязань за кредитним договором № КИПНФ/1003134.1 від 29.08.2012 року, укладеного між банком та [PERSON] на суму 45000,00 грн., зі сплатою 18,20 % річних, із встановленим строком погашення до 28.08.2016 року (а.с.9, 10). Як встановлено із наданих документів, в порушення умов договору відповідач [PERSON] не виконував належним чином зобовязання, за ним рахується заборгованість 38041,34 грн., яка визначена станом на 21.12.2015 року, і складається з: суми заборгованості за основним боргом 30242,85 грн., в тому числі прострочена сума 16421,93грн.; суми заборгованості за відсотками 6718,49 грн., в тому числі прострочена сума 6230,63 грн.; суми заборгованості по сплаті щомісячної комісії 1080,00 грн., в тому числі прострочена сума 990,00 грн. Через канцелярію суду 09.11.2017р. представником позивача надана розгорнута довідка про заборгованість [PERSON], згідно якої підтверджується вказана сума заборгованості (а.с.211-218). Позивач направляв відповідачам [PERSON] №3943, №3944, №3945, 3946, 3947 та №3948 від 23.07.2015р., щодо зобовязання погасити заборгованість з повернення кредиту в повному обсязі, включаючи нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції за прострочення виконання зобовязання, протягом 35 днів. Згідно рекомендованих повідомлень про вручення листів, вищезазначені [PERSON] отримували 01.08.2015р. та 04.08.2015р. [PERSON], 04.08.2015 [PERSON] та [PERSON], а також 30.07.2015р. мати [PERSON], про що маються відповідні підписи у зазначених повідомленнях про отримання кореспонденції (а.с.23-34). Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)(ст.530 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)(ст.610 ЦК України). Відповідно до вимог ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зі сплати неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України). Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Також, суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч.2 ст.553 ЦК України, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Тобто, сума заборгованості не може стягуватись з кожного поручителя в повній мірі окремо, як це просить позивач. Частиною першою ст.554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно заяви відповідачів про перегляд заочного рішення від 01.06.2017р. було вказано, що в судове засідання у якості доказу будуть надані квитанції про погашення кредиту, а також інші документи, які спростовують вимоги банку, але в жодне судове засідання такі докази надані не були. Тому у суду не має підстав для сумніву у розмірі заборгованості відповідачів в розмірі 38041,34 грн., крім того представником позивача був наданий повний розгорнутий розрахунок (а.с.211-218). В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання зобовязань позичальника за кредитним договором № КИПНФ/1003134.1 від 29.08.2012р. станом на момент розгляду справи. Таким чином, суд вважає, що наведені вище обставини свідчать про невиконання відповідачем [PERSON] зобов'язань перед позивачем (Банком) по кредитному договору, що є підставою для часткового задоволення позову ПАТ «Український [PERSON]» про стягнення солідарно з відповідачів за кредитним договором заборгованості в загальній сумі 38041,34 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.36 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Враховуючи вищевказані положення ЦПК України, а також розяснення постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 689,00 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (50%). Решту судового збору в сумі 689,00 гривень слід залишити за позивачем. На підставі ст.ст. 526, 530, 610, 611, 1054ЦК України,

Outcome: partial