Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

01.09.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про передачу нерухомого майна в іпотеку та визнання договору іпотеки укладеним. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 02.02.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір позики, відповідно до якого Позикодавець (Позивач) передає, а Позичальник (Відповідач) приймає у власність грошові кошти в розмірі 150000,00 грн., які зобов'язується повернути Позивачу відповідно до графіку разом зі сплатою процентів за користування грошовими коштами визначеного договором з остаточним розрахунком до 01 червня 2015 року. Відповідно до п. 2.1 Договору за домовленістю сторін забезпечення виконання зобов'язань за Договором є обов'язковою умовою Договору. Виконання зобов'язань позичальника за Договором забезпечується: іпотекою нерухомого майна - нежитлова будівля одноповерховий будинок загальною площею 84,9 кв. м., який розташовується за адресою місто Київ, [ADDRESS], на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості від 01 серпня 2002 року. Відповідно до п. 2.2. Договору Позичальник (Відповідач) зобов'язаний передати предмет іпотеки та укласти іпотечний договір протягом трьох днів з дати укладання Договору позики, але не пізніше дати передачі позики Позикодавцю, в редакції та на умовах визначеному в Додатку 2 до Договору. Позивач листом від 23 лютого 2015 року на адресу Відповідача, на виконання п. 2.2. Договору, направив вимогу про укладання іпотечного договору, зміст та умови якого визначені в додатку 2 до Договору. Однак, Відповідач відповіді на вимогу Позивача не надав та договір не підписав. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Також, статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. (ст.. 642 ЦК України). Відповідно до ст. 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Позивач вказує, що свої зобов'язання за Договором позики він виконав, грошові кошти в розмірі 150000,00 грн. передані Відповідачу, про що свідчить Довідка Відповідача від 20.02.2015р про отримання суми позики в повному обсязі. Разом з тим, Відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за Договором позики в частині надання забезпечення виконання зобов'язань за Договором (п. 2.1.). З Договору позики вбачається, що сторони визначили обов'язковість укладання іпотечного договору, та додатком 2 до Договору сторони визначили зміст та умови іпотечного договору, який мав бути на виконання п. 2.2. Договору позики, укладений сторонами протягом трьох днів. Позивач вказує, що направив позивачу разом з вимогою про укладання іпотечного договору примірник іпотечного договору, але Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов'язань, не вчиняє жодних дій на передачу предмета іпотеки та укладання іпотечного договору чим порушуються вимоги Договору позики (п.п. 2.1., 2.2.) Крім того, позивач зазначає, що зміст та умови іпотечного договору були затверджені в Додатку 2 до Договору, отже, умови іпотечного договору, які визначені в Додатку 2 до Договору позики є обов'язковими для застосування сторонами. Згідно із ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно п. 4.2.3. Договору, сторони визначили право Позивача, що у випадку ухилення Позичальника (Відповідача) від укладання іпотечного договору, вимагати передачі нерухомого майна в іпотеку та визнання іпотечного договору укладеним як позасудовому та в судовому порядку в редакції, яка визначена в додатку 2 до цього Договору. За наведених обставин позивач зазначає, що його право на отримання виконання зобов'язання ґрунтується на вимога закону та договору, тому він просить суд: нерухоме майно - нежитлову будівлю одноповерховий будинок загальною площею 84,9 кв. м., який розташовується за адресою місто Київ, [ADDRESS], на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості від 01 серпня 2002 року передати в іпотеку позивачу та визнати укладеним між позивачем та відповідачем іпотечний договір в редакції Додатку №2 до договору позики від 02.02.2015 року. До початку судового розгляду представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності позивача та представника, позов підтримує в повному обсязі. При цьому, в судовому засіданні, яке відбулось 08.10.2015 року, представник позивача обґрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що позичені грошові кошти не повернути до теперішнього часу навіть частково, хоча відповідач систематично обіцяє повернути. Позиція відповідача щодо укладення договору іпотеки є дивною, оскільки він начебто не заперечує проти укладення договору, але завжди делікатно обходить цю тему з незрозумілих причин та відтягує укладання договору, така ситуація позивачу набридла, тому він вирішив звернутись до суду за захистом свого права. До початку судового розгляду представник відповідача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечує, факти та обставини викладені у позові підтверджує. При цьому, в судовому засіданні, яке відбулось 08.10.2015 року, представник відповідача позовні вимоги визнав та пояснив суду, що керівництво товариства не дає зрозумілих пояснень чому не повертаються кошти та не укладається договір іпотеки, хоча зрозумілим є те, що зобов'язання порушені. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 02.02.2015 року між позивачем як позикодавцем та відповідачем як позичальником був укладений Договір позики, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальника, а позичальник приймає у власність грошові кошти в розмірі 150000,00 грн., які зобов'язується повернути у строки, порядку та на умовах, визначених даним договором. Позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві одержані у позику грошові кошти у порядку та на умовах визначеному у графіку повернення (Додаток 1 до договору). Кінцевим строком повернення коштів, згідно погодженого сторонами графіку є 01.06.2015 року. Відповідно до п. 2.1 Договору позики виконання позичальником зобов'язань за цим Договором ( втому числі і додатковими угодами до нього) забезпечується іпотекою нерухомого майна - нежитлова будівля одноповерховий будинок, відповідно до технічного паспорту, який виготовлений 29.01.2015 року Київським міським бюро технічно інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, загальна площа становить 84,9 кв. м., який розташовується за адресою місто Київ, [ADDRESS], на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] та належить позичальнику на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості від 01 серпня 2002 року. Відповідно до п. 2.2. Договору позики, іпотечний договір укладається позичальником (іпотекодавцем) та позикодавцем (іпотекодержателем) протягом трьох днів з моменту укладання цього Договору за вимогою останнього, але не пізніше дати передачі позики Позикодавцю, в редакції та на умовах визначеному в Додатку 2 до Договору. Як вбачається зі змісту Додатку 2 до договору позики, сторони попередньо погодили всі умови договору іпотеки, який мав бути укладений. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач свої зобов'язання за договором позики виконав в повному обсязі передавши відповідачу всю суми позики, що підтверджується довідкою відповідача про отримання коштів від 20.02.2015 року (а.с. 25). При цьому, за твердженням позивача, що не спростовано відповідачем та фактично визнано його представником в судовому засіданні, відповідач своїх зобов'язань щодо повернення позичених коштів та виконання умов договору позики про укладенні іпотечного договору не виконав. Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.ст. 626, 627, 628, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 649 ЦК України, розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом. Згідно п.п. 4.2.1, 42.3. договору позики, позикодавець має право вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов'язань. Позикодавець має право вимагати передачі та укладення іпотечного договору стосовно нерухомого майна, яке визначене в п. 2.1. цього договору. У випадку ухилення позичальника від укладення іпотечного договору, вимагати передачі нерухомого майна в іпотеку та визнання іпотечного договору укладеним як в позасудовому так і в судовому порядку, в редакції, яка визначена в додатку 2 до цього договору. Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач набув нерухоме майно по [ADDRESS] в м. Києві за договором купівлі-продажу об'єкта нерухомості від 01.08.2002 року укладеному між ЗАТ «Розмарин» як продавцем, та ТОВ «Параді» як покупцем. Того ж дня сторони підписали акт прийому-передачі нерухомості (а.с. 34-38). На замовлення відповідача 02.04.2013 року був виготовлений технічний паспорт на об'єкт нерухомості по [ADDRESS] в м. Києві (а.с. 39-42). На запит суду 28.10.2015 року надійшов лист Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №13686(И-2015) про те, що інвентаризацію нежитлової одноповерхової будівлі по [ADDRESS], загальною площею 84,9 кв.м. проведено КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу між ЗАТ «Розмарин» та ТОВ «Параді» від 01.08.2002 року на замовлення ТОВ «Параді» та обліковується за ТОВ «Параді» (а.с. 49). Отже, на думку суду, ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо укладення договору іпотеки викликане тим, що відповідач не зареєстрував належним чином своє право власності на об'єкт нерухомості, однак в даному випадку відсутність державної реєстрації права власності не впливає на наявність фактичної належності будівлі відповідачу, а тому суд має захисти права позивача на отримання забезпечення виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики шляхом передачі майна в іпотеку та визнання укладеним відповідного договору. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу між ЗАТ «Розмарин» та ТОВ «Параді», право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. На підставі викладеного,

Outcome: approved