Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

02.02.2021 року до суду звернувся позивач КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» в особі представника позивача Калакуцького Геннадія Андрійовича, з позовом про відшкодування збитків за прострочку грошового зобов`язання до відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 05.02.2021 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу час для усунення недоліків. 01.03.2021 року судом отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача\~фізичної особи. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 01.03.2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадженні з викликом сторін на 23.03.2021 року. В зв`язку із неявкою відповідача та відсутністю відомостей про належне повідомлення про час та місце розгляду справи, розгляд справи відкладений до 15.04.2021 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий. Представник позивача надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Згідно поданої позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача збитки за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 222 865 грн. 47 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року був задоволений позов КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором та збитків від інфляції та стягнуто з відповідача заборгованість по кредиту в сумі 35500,00 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 18151,15 грн., а всього 53651,15 грн. та 536,51 грн. судових витрат. Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27.10.2015 року був задоволений позов КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з відповідача 251\~970,58 грн. заборгованості по відсоткам та 2519,70 грн. судового збору. В зв`язку з тим, що відповідач до цього часу не виконав зобов`язання по поверненню грошових коштів позивачеві були спричинені збитки внаслідок росту інфляції, які за період з 2015 року по 2021 рік складають 175020,39 грн., три відсотки річних за даний період склали 47845,08 грн. А всього 222865 грн. 47 коп., які позивач і просить стягнути з відповідача, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.\~280,\~281,\~282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК. Відповідно до вимог\~ст. 55 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих\~Конституцією\~і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що: згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2014 року був задоволений позов КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором та збитків від інфляції та стягнуто з відповідача заборгованість по кредиту в сумі 35500,00 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 18151,15 грн., а всього 53651,15 грн. та 536,51 грн. судових витрат. Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27.10.2015 року був задоволений позов КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто з відповідача 251\~970,58 грн. заборгованості по відсоткам та 2519,70 грн. судового збору. Вищевказані обставини підтверджуються копіями рішень суду. За доводами позивача відповідачем на даний час не виконав взяті на себе зобов`язання. На підставі чого позивач просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування та три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання відповідно до\~ст. 625 ЦК України Згідно зі\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625\~ЦК України\~-\~Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 1 частини першої\~статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг. Відповідно до ч.1\~ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» від 20.12.2001 року, кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Відповідно до ч.2\~ст.1\~вказаного Закону\~України «Про\~кредитні спілки» кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом, а пунктом 11 ч.1 ст.21 цього ж\~Закону, врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої Законом, не допускається. Згідно\~ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Позивачем по справі не долучено до позовної заяви жодних документів, що підтверджують його право на даний момент та на період, за який позивач просить стягнути інфляційні витрати та три відсотки річних, на здійснення діяльності з надання фінансових послуг. Відповідно до Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~- Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~- Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст.ст 77-78 ЦПК України\~- Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. До позовної заяви позивачем не додано Ліцензії на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг КС «Всеукраїнське народне кредитне товариство». Такими чином позивачем не доведено його право на стягнення з відповідача спричинених збитків. Оскільки після спливу дії Ліцензії на здійснення діяльності з надання фінансових послуг, позивач втрачає право на здійснення такого виду діяльності, а відтак не має право на отримання відсотків та інших нарахувань, як плату за надання фінансової послуги. На підставі чого суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки судом ухвалюється рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору не відшкодовуються за рахунок відповідача і покладаються на позивача.

Outcome: dismissed