Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

01.12.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить стягнути з приватного підприємця [PERSON], державний реєстраційний номер 62556 000 0000 083426 від 27.11.2009 року, грошові кошти у розмірі 24\~960,00 грн. При цьому позивач посилається на те, що між сторонами 26.06.2015 року було укладено договір про виконання робіт з встановлення памятників у строк до 13.08.2015 року. Однак, у звязку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач змушена звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтирав та просить їх задовольнити. При цьому пояснив, що за умовами договору відповідач отримав кошти у розмірі 15\~400 грн. в якості авансу та 400 дол. США як доплату до вартості робіт. Однак, в обумовлений сторонами строк договір відповідачем не було виконано. Відповідач ПП [PERSON] у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, та пояснив, що отримав від позивача кошти у розмірі 15\~400 грн. та 400 дол. США. Відповідач вказав, що деякі підготовчі роботи були ним виконані, частково кошти витрачені, але він має намір повернути кошти, однак на теперішній час немає змоги сплатити всю суму. Вислухавши представника позивача та відповідача, допитавши свідка, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 26.06.2015 року між [PERSON] та ПП [PERSON] було укладено договір про виконання робіт з встановлення памятників на могилах [PERSON] та Данилевич, відповідно до умов якого, строк виконання робіт обумовлений 13.08.2015 року /а.с. 3/. Пунктами 24, 25 вказаного Договору передбачено, що вартість виконання робіт становить 36\~000 грн., а аванс становить 15\~400 грн. На договорі міститься відмітка про доплату до авансу у розмірі 400 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи пояснення представника позивача та відповідача, який визнав, що за умовами договору від 26.06.2015 року отримав від [PERSON] аванс у розмірі 15\~400 грн. та доплату до авансу у розмірі 400 дол. США, суд приходить до висновку, що на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню, так як визнається та не оспорюється сторонами по справі. Згідно довідки щодо встановлення Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземної валюти, на день пред'явлення позивачем позову, а саме на 01.12.2015 року, 100 дол. США еквівалентно 2394,8086 грн. /а.с. 11/. Таким чином, на день пред'явлення позивачем позову, а саме на 01.12.2015 року, сума доплати до авансу у розмірі 400 дол. США еквівалентна 9\~560,00 грн. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позивач за договором виконання робіт з встановлення памятників від 26.06.2015 року сплатив відповідачу кошти у розмір 24\~960 грн. = 15\~400 грн. + 9\~560 грн. Судом досліджено лист-заяву позивача від 10.11.2015 року, адресовану відповідачу ПП [PERSON] з вимогою повернути кошти, сплачені позивачем у якості авансу за памятники та виконання робіт /а.с. 10/. Вказаний лист направлено відповідачу за адресою: м. Одеса, пр-т. [PERSON], 31-а. Однак, поштове відправлення було повернуто позивачу із відміткою листоноші «за вказаною адресою отримувача немає» /а.с. 7-9/. У ході судового розгляду справи, судом допитано свідка [PERSON], який пояснив, що отримав замовлення на виготовлення памятників на могилах [PERSON] та Данилевич, яке виконав належним чином у строк до 15.11.2015 року. При цьому уточнив, що роботи починав з розчистки території для установки пам'ятників. Таким чином, враховуючи пояснення свідка та самого відповідача, суд приходить до висновку, про неналежне виконання ПП [PERSON] своїх зобовязань за договором від 26.06.2015 року. А також, стороною відповідача не доведено факту проведення ним будь-яких підготовчих дій на даному об'єкті, так як в ході судового розгляду справи відповідач не надав письмових доказів, які б підтвердили понесені відповідачем грошові витрати, з грошової суми отриманої від позивача, згідно договору. Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 22 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Отже, суд приходить до висновку, що до правовідносин, що виникли між сторонами підлягає застосуванню Закон України «Про захист прав споживачів». Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» /в редакції від 01.09.2015 року/, ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved