Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У липні 2018 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. В обґрунтування позову зазначила, що вони з відповідачем є батьками сина, [PERSON], [INFO]. Відповідач, громадянин Федеральної Республіки Нігерії, був її цивільним чоловіком, з яким вона познайомилася в 2008 році під час його навчання в Харківському автомобільно-дорожньому інституті та мешкала разом за її місцем проживання в квартирі [ADDRESS]. У липні 2012 року відповідач виїхав з її місця проживання в Федеральну Республіку Нігерію, після чого припинив спілкування та підтримання відносин з нею та їх неповнолітнім сином. На теперішній час син проживає разом з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач повністю ухилився від виховання та матеріального утримання дитини, у зв'язку з чим вона вимушена була звернутися до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, звернулася до суду з заявою, з проханням розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі не явки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з викладеним, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, встановив, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 15.07.2010 року (а.с. 10). У липні 2012 року відповідач виїхав з місця проживання позивачки в Федеральну Республіку Нігерію, після чого припинив спілкування та підтримання відносин з нею та їх неповнолітнім сином. Після того, як вони почали жити окремо, відповідач належної матеріальної допомоги не надає, не бере участі у вихованні сина. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і знаходиться на її повному забезпеченні, що підтверджується довідкою про зареєстрованих в житловому приміщенні осіб від 15.06.2018 року. (а.с.9) Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином зобов'язання по забезпеченню дитини мають обидва батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідач проживає окремо, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у житті дитини, її вихованні та розвитку ніякої участі не бере, стан здоров'я відповідача задовільний, інших непрацездатних осіб відповідач на утриманні не має, стягнень по виконавчим документам не проводиться, інших дітей у нього не має, може надавати матеріальну допомогу. Виходячи з викладеного, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у розмірі ? ч. його заробітку / доходів/ кожного місяця на утримання дитини. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивачі при поданні позову про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Суд вважає, що з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України, та Закону України "Про судовий збір", підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved