Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

У березні 2020 року позивач ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 64\~429,50 грн.. Позов обґрунтовано тим, що 31.01.2017 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір позики №130829 в електронній формі. За умовами даного Договору, позикодавець ТОВ «ВЕЛЛФІН» надало позичальникові [PERSON] грошові кошти в сумі 1 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою в строк 30 днів. Однак, в обумовлені договором строки відповідач не виконав свої зобов`язання та не повернув кредит, у зв`язку з чим станом на 02.03.2020 року сума боргу становить 64\~429, 50 грн., з яких: 1500 грн. - основний борг; 16\~075,50 грн. - заборгованість по відсоткам; 46\~854,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Ухвалою суду від 10.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 08.09.2020 року у порядку спрощеного провадження. У судове засідання 08.09.2020 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 27.10.2020 року. Учасники справи у судове засідання призначене на 27.10.2020 року не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача щодо розгляду справи за відсутністю його представника. У клопотанні представник позивача також зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч.6 ст.128\~ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43\~ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44\~ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку з повторною неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення 30.10.2020 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що 31.01.2017 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір позики № 130829 в електронній формі. Даний договір є письмовим правочином, який відповідає формі, передбаченої ст. ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами. За умовами п. 1.1. укладеного між позивачем та відповідачем Договору позики, позикодавець надає позичальникові грошові кошти в сумі 1500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.\~207\~цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.\~5\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Статтею 8\~цього Закону визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України\~«Про електронну\~комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст.\~3\~цього Закону електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст.\~4\~Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6\~цього Закону передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень ч.ч.3, 6 ст.\~11\~цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст.\~3\~цього Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Отже, між сторонами підписано договір позики у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Пунктом 1.3. Договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів, позика має бути повернуто згідно Графіку розрахунків до 02.03.2017 року. Отже, сторони договору позики встановили як строк дії договору - до повного погашення позичальником заборгованості за позикою та процентами за користування ним (1.3), так і кінцевий строк повернення позики 02.03.2017 року (п.1.2, 1.3., Графік погашення кредиту), так і строки виконання зобов`язання щодо погашення позики та процентів у відповідності до Графіку розрахунків (п. 3.1). При цьому, позикодавець має право вимагати від позичальника повернення суми позики, процентів за користування позикою та виконання усіх інших зобов`язань (п.2.1.1.1). Відповідно до п. 1.4. Дата перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення Договору позики між позичальником і позикодавцем. Позивачем в порядку встановленому п. 1.4. Договору позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 1500,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Згідно п. 1.5. Договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до наступних умов: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 гривень за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3. цього Договору; 1,9 процента додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.3. цього договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. В обумовлені договором строки відповідач не виконав свої зобов`язань та не здійснив повернення кредиту, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість, про стягнення якої заявлено даний позов. Із матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва про реєстрацію є фінансовою установою, яка здійснює діяльність інші види кредитування. Згідно з Правилами надання грошових коштів у вигляді позики ТОВ «ВЕЛІФІН» вони є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644\~ЦК України укласти договір позики на умовах, що встановлені Товариством і застосовуються у разі подання фізичною особою заявником заявки на сайті Товариства за електронною адресою (формується автоматично) на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають Правила (акцепт). Пункти 4.1, 4.2 Правил передбачають, що заявник, що має намір отримати позику проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті ТОВ «ВЕЛІФІН». Для оформлення позики він здійснює оформлення заявки на сайті шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення. Отже, між сторонами виникли правовідносини, згідно яких відповідач отримав від позивача кошти у позику із кінцевим терміном повернення 02.03.2017 року. Згідно з довідкою позивача від 02.03.2020 року відповідач належним чином не виконав умов договору та позику не повернув, у зв`язку з чим має заборгованість станом на 02.03.2020 року у розмірі 64\~429, 50 грн., з яких: 1500 грн. - основний борг; 16\~075,50 грн. - заборгованість по відсоткам; 46\~854,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Як зазначалось вище, згідно з правилами ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі викладено, суд, приходить до висновку що, відповідач не виконував передбачених договором позики обов`язків по поверненню суми позики, що у свою чергу порушує права ТОВ «ВЕЛЛФІН», а отже позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою позики в розмірі 1500 грн. підлягають задоволенню. Із приводу\~вимог щодо\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~за відсотками\~у сумі\~16\~075,50\~грн.\~та простроченими\~відсотками у\~сумі 46\~854,00\~грн., то суд виходить із наступного. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. ст. 610, 611 ЦК України). Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 р. у справі №444/9519/12, від 31 жовтня 2018 р. у справі №202/4494/16-ц, Касаційного цивільного суду у постанові від 08 травня 2019 р. у справі №520/16880/14-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч.4 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вказане свідчить, що позикодавець не вправі нараховувати проценти за користування позикою після закінчення строку повернення позики, а саме після 02.03.2017 р.. У подальшому, права та інтереси позивача повинні бути забезпечені ч. 2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позикодавець ТОВ «ВЕЛІФІН» відповідно до ст.\~1048\~ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування позиченими коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 02 березня 2017 року. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Згідно графіку розрахунків до договору позики станом на 02.03.2017 року проценти за користування вищевказаною позикою складають 443, 25 грн. (а.с.23 на звороті). Отже суд вважає за можливе стягнути із відповідача суму процентів за користування позикою за період із 31.01.2017 року по 02.03.2017 року у розмірі 443, 25 грн.. Крім того, згідно ст.\~61\~Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Суд звертає увагу на те, що стягнення з боржника вищевказаної суми заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 46\~854, 00 грн. не відповідає закріпленим у ст.\~61\~Конституції України положенням щодо неможливості притягнення до подвійної відповідальності за одне і теж саме правопорушення. Окрім того, відповідно до статті 9\~Закону України\~"Про\~бухгалтерський облік\~та фінансову\~звітність в\~Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. У статті 1\~цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Довідка, що була надана позивачем в обґрунтування розміру заборгованості за відсотками та простроченими відсотками (а.с.24), не містить зазначення періодів за які нараховані відсотки, розміри відсоткової ставки та дати операцій за рахунком обліку заборгованості. Тому у вимогах позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 46\~854, 00 грн., суд відмовляє. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача в розмірі 63, 50 грн. (2102 грн. х 3,02% / 100%).

Outcome: partial