Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

01 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів з 2 000 грн до 1 000 грн щомісячно. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2020 року позов [PERSON] задоволено частково. Змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 червня 2017 року в справі №344/6407/17 та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1\~600 грн щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Припинено стягнення аліментів по виконавчому листу, виданому згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 червня 2017 року в справі №344/6407/17. В решті вимог позову відмовлено. Не погодившись із зазначеним рішенням суду, [PERSON] оскаржила його в апеляційному порядку. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 26 січня 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів відмовлено. Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Проте, задовольнивши апеляційну скаргу [PERSON] , скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення про відмову в позові [PERSON] , апеляційний суд не вирішив питання про розподіл судових витрат. За приписами пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що слід ухвалити додаткове рішення про стягнення з [PERSON] судових витрат. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1 та 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI. Статтею 4 зазначеного закону визначено розміри ставок судового збору. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на день подання позову [PERSON] , ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на той момент становило 768,40 грн. Звертаючись в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, [PERSON] просив звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», за змістом якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Однак, посилання позивача на положення пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» є помилковим, оскільки даною нормою не передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про зменшення розміру аліментів. З урахуванням того, що позивачем при зверненні в суд не було сплачено судовий збір за подання позовної заяви, який на той момент становив 768,40 грн, колегія суддів приходить до висновку про стягнення із [PERSON] на користь держави 768,40 грн судового збору. Також підлягають відшкодуванню витрати [PERSON] , понесені нею за подання апеляційної скарги, та витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги. З квитанції № N05ZF5470M від 16 грудня 2020 року (а.с. 114) вбачається, що за подання апеляційної скарги на рішення Івано-Франківського міського суду від 28 жовтня 2020 року [PERSON] сплатила 1\~152,60 грн судового збору. Враховуючи наведене та положення частини 1 статті 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 1\~152,60 грн витрат по оплаті судового збору. Відповідно до договору №07/02-20 про надання правничої допомоги від 07 лютого 2020 року, адвокат Ємельянова Н.В. надавала правничу допомогу відповідачу в справі [PERSON] (а.с. 131-132). З квитанції до прибуткового касового ордера №15 від 25 січня 2021 року вбачається, що за надання професійної правничої допомоги за договором від 07 лютого 2020 року [PERSON] сплатила адвокату Ємельяновій Н.В. 3\~000 грн (а.с. 133). Детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та їх вартість наведено в розрахунку судових витрат відповідача (а.с. 134-135). Згідно з частинами 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З урахуванням наведеного та положень частини 2 статті 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 3\~000 грн витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. Таким чином, враховуючи, що апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, однак, під час ухвалення судового рішення за результатами апеляційного розгляду не було вирішено питання про розподіл судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне прийняти додаткову постанову, якою стягнути з [PERSON] на користь держави 768,40 грн судового збору та на користь [PERSON] - 1\~152,60 грн витрат по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги і 3\~000 грн витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Outcome: approved