Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У липні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], в кому просила встановити факт будівництва житлової прибудови «А1» по [ADDRESS] [PERSON], який помер [INFO] року, та визнати за [PERSON] право власності на житлову прибудову літ. «А1» по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування позову послалася на те, що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді домоволодіння [ADDRESS]). Спадкоємцями першої черги за законом залишилися сини померлого - [PERSON], [PERSON], а також дружина - [PERSON], яка померла [INFO] року. Спадщину в рівних частках по 1/2 частці прийняли сини [PERSON], якому свідоцтво про право на спадщину було видано 04.11.1978 року, та [PERSON], у 1985 році. Після смерті батька на земельній ділянці по [ADDRESS] [PERSON] у 1976 році збудував житлову прибудову під літ. «А1» для проживання своєї сім'ї. На підставі рішення виконкому Бердянської міської ради народних депутатів Запорізької області №435 від 03.10.1996 року [PERSON] та [PERSON], як співвласникам домоволодіння, надано дозвіл на оформлення документів на збудовану житлову прибудову літ. «А1», веранди «а1, а2, а 3, а4, а5», сараїв «Б,Н», переобладнану кухню №1-2 під житлову кімнату, площею 10,2 кв.м.. по [ADDRESS]. Проте за життя [PERSON] не встиг оформити правові документи на прибудову. На підтвердження того факту, що [PERSON] самостійно збудував житлову прибудову «А1», є план фасаду, плани встановлення газопостачання на житлову прибудову, де замовником є саме він. Після смерті [PERSON] спадщину у вигляді 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] прийняла його дочка - позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про прийняття спадщини від 29.07.2008 року, де в склад спадщини житлова прибудова «А1» не ввійшла, бо станом на 2008 рік прибудова не була здана в експлуатацію. [INFO] року помер брат [PERSON] - [PERSON], після смерті якого спадщину у вигляді 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] прийняла його дочка [PERSON] За її заявою рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.03.2006 року було встановлено факт відсутності їй самовільно побудованої житлової прибудови «А1» по [ADDRESS]. 24.04.2006 року [PERSON] подарувала свою частку [PERSON]. У 2013 році позивач звернулася до комунального підприємства з технічної експлуатації з приводу здачі в експлуатацію прибудови «А1», але листом від 10.06.2013 року БТІ відповіло, що відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна від 24.05.2001 року дана житлова прибудова не належить до самочинного будівництва, оскільки збудована до 05.08.1992 року, та вважається такою, що не здана в експлуатацію. На даний час в провадженні Бердянського міськрайонного суду є цивільна справа за її позовом до [PERSON] про поділ будинку [ADDRESS]. У виготовленому 14.06.2013 року [PERSON] технічному паспорті прибудова «А1» вже не вказана як така, що не здана в експлуатацію, а тому між нею та [PERSON] виник спір з приводу належності прибудови під літ. «А1», що змусило її звернутися до суду з цією позовною заявою, бо вважає, що прибудова належить саме їй після смерті батька [PERSON] Встановлення факту будівництва необхідне їй для оформлення спадщини після смерті батька. 29.10.2013 року позивач подала позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якій, посилаючись на ті ж самі обставини, що і в первинному позові, додатково зазначила, що її батько [PERSON] у 1976 році збудував прибудову А1», в якій почала проживати його сім'я: а саме дружина -[PERSON] та вона (позивач) з моменту народження до теперішнього часу. У 1984 році батько ще збудував - веранди «а1», «а2», сарай «Б», якими надалі користувався. А [PERSON] у 1985 році побудував до тієї частини житлового будинку, якою користувався, веранди «а3», «а4», «а5» та сарай «Н». Посилаючись на ст.ст. 1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.256 ЦПК України, просила встановити факт володіння [PERSON] на праві власності прибудовою «А1» по [ADDRESS], привести у відповідність ідеальні частки садибного житлового будинку [ADDRESS] з реальними, визначивши, скільки реальних часток в загальній частковій власності складає прибудова «А1» по [ADDRESS], визнати за нею право власності на реальну частку садибного житлового будинку [ADDRESS], визначену відповідно до судово-технічної експертизи. У листопаді 2013 року відповідач [PERSON]. пред'явила зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому послалася на те, що ухвалою народного суду м.Осипенка 2-ділянка від 17.06.1953 року встановлено факт володіння на домоволодіння по [ADDRESS] [PERSON]. Після його смерті у [INFO] році житловий будинок успадкувала його дружина [PERSON] та син [PERSON] по 1/2 частці у праві спільної часткової власності. До 1976 року її батько [PERSON] проживав з сім'ю в цьому ж будинку. У 1972 році [PERSON] вирішила збудувати житлову прибудову для проживання її батька. Вона купувала матеріали для будівництва, а саме будівництво здійснювалося її батьком, [PERSON] та [PERSON] Після отримання її батьком квартири, [PERSON] вирішила добудувати житлову прибудову для іншого сина [PERSON], який на той час проживав у найманій квартирі, проте добудовували всі разом. Після закінчення будівництва в прибудові заселився [PERSON] з сім'єю та постійно там проживав. Після смерті [PERSON] [INFO] року, спадщину у вигляді 1/2 частки житлового будинку по [ADDRESS] прийняв її син та батько позивача [PERSON], інші спадкоємці відмовилися від спадщини на його користь. На час відкриття спадщини вказана житлова прибудова мала статус самовільно збудованої і не ввійшла до складу спадщини, проте до спадкоємця перейшло право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, використані при її будівництві в розмірі 1/2 частки, так як власником іншої 1/2 частки будівельних матеріалів був [PERSON] 03.10.1996 року рішенням № 435 виконкому Бердянської міської ради [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на оформлення документів на збудовану житлову прибудову літ. «А1», веранди «а1, а2, а 3, а4, а5», сараї «Б,Н», переобладнану кухню №1-2 під житлову кімнату, площею 10,2 кв.м.. по [ADDRESS]. Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 із змінами від 09.08.2012 року, не належать до самочинного будівництва, зокрема, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року. За проведенням технічної інвентаризації житлового будинку [ADDRESS] та виготовленням 14.06.2013 року нового технічного паспорту житлова прибудова літ. «А1» не належить до самочинного будівництва. Після смерті [INFO] року батька [PERSON] вона успадкувала належну йому 1/2 частку домоволодіння. На момент відкриття спадщини відповідно до діючого законодавства житлова прибудова «А1» є об'єктом самочинного будівництва, тому не ввійшла до складу спадщини. Проте вона фактично прийняла право власності на будівельні матеріали, використані в процесі будівництва житлової прибудови. 21.04.2006 року за договором дарування вона подарувала належну їй 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] Житлова прибудова, в розумінні ст.186 ЦК України» є головною річчю та відповідно не слідувала за головню річчю при відчуженні за договором дарування, проте оформити право власності на 1/2 частину житлової прибудови «А1» в позасудовому порядку неможливо, тому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлової прибудови літ. «А1», розташованої по [ADDRESS] Запорізької області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. 08.11.2013 року позивач [PERSON] подала уточнюючий позов, в якому, посилаючись на ті ж самі обставини, додатково вказала, що враховуючи, що [PERSON] як забудовнику, видався дозвіл на будівництво спірної прибудови, земельна ділянка по [ADDRESS] була в його користуванні, є затверджений належним чином проект на будівництво прибудови «А1», але вона не була здана в експлуатацію, тому таке майно не може вважатися самочинним, бо є об'єктом незавершеного будівництва. В такому разі до спадкоємців переходить право забудовника на оформлення зазначеної прибудови у встановленому законом порядку, а саму прибудову слід вважати до здачі в експлуатацію незавершеним будівництвом, тому просила в позові встановити факт будівництва у 1976 році житлової прибудови «А1» по [ADDRESS] [PERSON], який помер [INFO] року, визнати за нею право забудовника на прибудову «А1» в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] з правом здачі прибудови «А1» в експлуатацію та отримання на її ім'я документів, що посвідчують право власності, привести у відповідність ідеальні частки садибного житлового будинку [ADDRESS], визначивши, скільки реальних часток в загальній частковій власності складає прибудова «А1». У березні 2014 року позивач [PERSON] остаточно визначилася з позовними вимогами, подавши позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила встановити факт будівництва у 1976 році житлової прибудови «А1» по [ADDRESS] [PERSON], який помер [INFO] року, визнати за нею права забудовника на забудовану прибудову «А1», сіней «а1», «а2» на земельній ділянці [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, визнати за нею право власності на будівельні матеріали, що були використані при будівництві прибудови «А1», сіней «а1», «а2» в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], в якій додатково, крім обставин, вказаних в передній позовній заяві, послалася лише на те, що оскільки оформити право власності на прибудову «А1» у порядку спадкування на даний час перешкоджає та обставини, що померлий не встиг оформити свідоцтво про право власності, то вона просить визнати за нею право власності на будівельні матеріали, з яких була вона збудована. У квітні 2014 року відповідач [PERSON] подала заяву про збільшення розміру позовних вимог та, посилаючись на ті ж самі обставини, що вказані в зустрічному позові, додатково просила встановити факт спільного будівництва житлової прибудови «А1» по [ADDRESS] Запорізької області [PERSON], [PERSON], [PERSON] У теперішньому судовому засіданні позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву про залишення без розгляду її первинного позову до [PERSON], третя особа [PERSON] від 16.07.2013 року, а також уточнюючих позовних заяв від 29.10.2013 року та від 08.11.2013 року. А крім цього також просила залишити без розгляду позовні вимоги в частині визнання за нею права забудовника на сіни «а1», «а2» на земельній ділянці [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року та визнання за нею права власності на будівельні матеріали, що були використані при будівництві сіней «а1», «а2» в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка ухвалою суду від 24 квітня 2014 року була задоволена. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали останній уточнений позов від 14.03.2014 року за виключенням тих вимог, що залишені без розгляду ухвалою суду, доповіли по його суті. Не визнали зустрічний позов [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину в 1985 році після закінчення будівництва прибудови, а у 1975 році отримав квартиру в [ADDRESS] та проживав в ній, а тому не потребував покращення житла, ніколи в прибудові не проживав. І цей спір виник лише через те, що [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ домоволодіння. Свідки однозначно не могли підтвердити факт будівництва ані [PERSON], ані [PERSON], тому просили в зустрічному позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримала зустрічний позов, просила задовольнити, доповіла по його суті, не визнала позов [PERSON], посилаючиь на те, що її вимоги спростовуються рішенням виконкому про надання дозволу на оформлення документів, в тому числі і на житлову прибудову А1» на [PERSON] та на [PERSON], листом БТІ до виконкому Бердянської міської ради про те, що [PERSON] та [PERSON] на території домоволодіння [ADDRESS] здійснено самочинне будівництво, в тому числі і спірної прибудови. Свідок [PERSON] підтвердила, що прибудову будували всі, починав [PERSON], закінчував [PERSON], а [PERSON] вклала в будівництво кошти. [PERSON] не зверталася до нотаріуса та не отримувала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому за нею не можна визнавати право власності. Третя особа (відповідач) [PERSON]. позов [PERSON] не визнала, зустрічний позов визнала, пояснивши, що будівництво спірної житлової прибудови здійснювалося [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За життя братів встановися порядок користування домоволодінням: [PERSON] займав старий будинок, а [PERSON] - нову прибудову «А1», проте частки залишалися ідеальними. Свідки з боку позивача [PERSON], зокрема, [PERSON] дав свідчення про те, що він разом і [PERSON] працювали на кабельному заводе, де останній виписував цеглу, шлакоблок, дошки, толь, шифер, проте не бачив, коли проводилися розрахунки за придбані матеріали. А він, будучи столяром, робив в прибудову двері, вікна, настеляв підлогу з матеріали, який привозив [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що працював за заводі «Азовкабель» в одній бригаді з [PERSON] і коли він почав будуватися приблизно в 1975-76р., то бригада допомагала йому грузити та вигружати матеріали, які він виписував на заводі: шифер, цеглу,барабани і дошки. Комунікації в будинок також проводив [PERSON], з його слів, бо він постійно розповідав про це на роботі. Свідок [PERSON] пояснював, що [PERSON] розповідав йому, як він будував прибудову, матеріали виписував на заводі, оплачував своїми коштами, браття та сестри не допомагали, він наймав будівельників. Потім проводив в прибудову водопровід, газ, електропостачання. Зараз він з дружиною проживають в цій прибудові. Свідки з боку відповідача - [PERSON] дала показання про те, що [PERSON] та [PERSON] почали будувати приблизно в 1972 році, вона бачила, як завозили будівельні матеріали. Наскільки їй відомо, матеріали виписував [PERSON] на рибзаводі. Конкретно на будівництво чого купувалися будівельні матеріали, не знає., але щось прибудовувалося до старого будинку. Старші браття також допомагали в будівництві. Свідок [PERSON] дала свідчення про те, що вона є дружиною [PERSON], тому сім'ю чоловіка знала добре, бо в 1951 році прийшли проживати до його батьків і мешкали з ними до 1958 року. У [INFO] році помер брат [PERSON] і вона розпорядилася,що в спадковий будинок що підуть проживати сини [PERSON] і [PERSON], але вони не погодилися з чоловіком і сплатили 15000,00 руб, і свекруха оформила договір дарування на її чоловіка. [PERSON] 10000,00 руб. віддала сину [PERSON], а 5000,00 руб. залишила, пояснивши, що буде будуватися [PERSON], а [PERSON] залишиться проживати з нею. Коли [PERSON] прийшов з Армії, то [PERSON] почав будівництво, проте йому пообіцяли квартиру, то будівництво прибудови продовжив вже [PERSON], проте допомагали всі: [PERSON] вклала ці 5000,00 руб., на які була придбана цегла. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю третій особі [PERSON], з 1973 по 1976 рік проживали по [ADDRESS] потім пішли в надану квартиру, а з 1985 року знову перейшли проживати в цей будинок постійно. [PERSON] виписувала цеглу, а дошки виписував на рибзаводі її чоловік [PERSON] Коли прибудова була збудована приблизно до вікон, їм дали квартиру, тоді вирішили, що ця прибудова буде для [PERSON]. Покрівлю на прибудову робили всі, допомагали штукатурити. У 1976 році в прибудову зайшов проживати [PERSON], потім провів туди опалення. Всі вважали, що новий будинок достається [PERSON] а старий будинок - [PERSON]. Старші брати відмовилися від спадщини на його користь і вони з чоловіком сплатили кожному по 1500,00 руб., проте [PERSON] відмовився, пояснивши, що [PERSON] працював на будівництві прибудови. Коли йшло будівництво, то вкладали кошти всі, проте хто скільки, сказати не може, проте допомагали фізично. Цеглу на всю прибудову [PERSON] виписувала на цегляному заводі, у неї там були якісь знижки, сама наймала робітників -будівельників, а вони всі допомагали як підсобні робітники. Свідок [PERSON]. пояснила, що [PERSON] та [PERSON] - її двоюрідні сестри, зі слів матері, їй відомо, що [PERSON] зайняв старий будинок і сплатив своїм братам та її матері по 1,5 тис. руб.., а [PERSON], яка тільки народилася, застрахував на цю суму. Їй було 10 років, коли будувалася прибудова, допомагали в її будівництві по вихідним дням. Їй відомо, що спочатку прибудова будувалася для [PERSON], а коли він отримав квартиру, вирішили будувати її для [PERSON]. Ще за життя [PERSON] подвір'я було поділено, вона бачила, як він натягував сітку. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовів. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] на праві власності належало [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. Вказане домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 310,8 кв.м., закріпленою за домоволодінням рішенням виконкому Бердянської міської ради №3 від 12.01.1954 року, як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок , виготовленого станом 27.08.1993 року. Фактичний розмір земельної ділянки становить 327 кв.м., при цьому 16,0 кв.м. - самозахват землі. Після його смерті спадщину оформили його дружина -[PERSON] та син [PERSON] по 1/2 частці на житловий будинок з надвірними будівлям, який належав померлому на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право власності ГЖУ 12/1-1954р. №3, як вбачається з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.1978 року, реєстровий №5939, виданого Бердянською державною нотаріальною конторою. Тому посилання позивача [PERSON] в позові на те, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли його сини- [PERSON] та [PERSON] є неправильним, бо останній набув право власності на 1/2 частку цього домоволодіння після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року: на 1/4 частку та на 3/4 частки внаслідок відмови від спадщини на його користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 09.07.1985 року, реєстровий №2-337, що підтверджується його копією. Крім цього, судом з'ясовано, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, спадщину у вигляді 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] Запорізької області прийняла його дочка, [PERSON], яка пізніше розпорядилася свою часткою, здійснивши її відчуження за договором дарування від 21.04.2006 року третій особі [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.01.2006 року, копією договору дарування від 21.04.2006 року. При цьому, за наявності на території домоволодіння самовільної прибудови «А1», відповідач [PERSON] спочатку до оформлення договору дарування звернулася до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області із заявою про встановлення факту відсутності належних їй самовільних споруд в загальній власності громадян, в якій вказала, що співвласник домоволодіння [PERSON] на території домоволодіння збудував житлову прибудову «А1». За рішенням суду від 28.03.2006 року був встановлений факт відсутності належних [PERSON] самовільно побудованої житлової прибудови літ. «А1» в домоволодінні [ADDRESS], яке оскаржувалося [PERSON] у 2013 році, вже як новою співвласницею домоволодіння, проте ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.06.2013 року рішення суду першої інстанції залишено без змін, а скарга без задоволення. Письмовими доказами підтверджено, що після смерті [INFO] року [PERSON] спадщину у вигляді 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] Запорізької області прийняла його дочка [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 29.07.2008 року, реєстровий № 2-1512, що підтверджується копіює свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2009 року. Як з'ясовано судом, спір між сторонами виник з приводу житлової прибудови літ. «А1», побудованої на території домоволодіння ще у 1976 році та яка, відповідно до наданого рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради №435 від 0310.1996 року попереднім співвласникам домоволодіння [PERSON], [PERSON] дозволу на її оформлення, а крім цього ще й на веранди «а1, а2, а3, а4, а5, сараї «Б,Н», переобладнану кухню №1-2 під житлову кімнату площею 10,2 кв.м., так і не була ними оформлена в установленому порядку. Через це на час відкриття спадщини ця прибудова згідно чинного законодавства мала статус самочинного будівництва і не ввійшла до складу спадкового майна, а тому і не зазначена у складі житлового будинку в свідоцтвах про право на спадщину за законом, виданих на ім' [PERSON] у 2006 році та ім'я [PERSON] у 2008 році. Статтею 105 ЦК УРСР (чинною до 2004р.) та ст.376 ЦК України визначено, що прибудова, збудована без належного дозволу, вважається здійсненою незаконно (самочинно). Посилання позивача [PERSON] на ст.331 ЦК України, яка регулює питання створення нової речі і набуття права власності на неї, на думку суду, не підлягає застосуванню, в зв'язку з самочинним характером будівництва. Так само є помилковим її твердження, що прибудова «А1» є об'єктом незавершеного будівництва, бо судом встановлено, ніким не оскаржувалося, підтверджується письмовими доказами, зокрема технічними паспортами, виготовленими в різні роки, що вона була закінчена будівництвом ще у 1976 році, а тому не можна говорити про перехід до спадкоємців прав забудовника, як просить в своєму уточненому позові позивач, тим більш, що будівництво не здійснювалося з вимогами законодавства, тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Як вбачається з первинного та зустрічного позовів, вони пред'явлені з посиланням на норми законодавства, що регулюють питання спадкування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] прийняли спадщину по 1/2 частці за законом після смерті своїх батьків та отримали відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.07.2008 року та від 14.01.2006 року відповідно. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 08.06. 2007 року „Про судову практику у справах про спадкування " роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як з'ясовано судом, що ані [PERSON], ані [PERSON] не отримували відмову нотаріуса щодо видачі їм свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлової прибудови «А1» після смерті [PERSON] чи про право забудовника на житлову прибудову «А1» та права власності на будівельні матеріали, які були використані при будівництві житлової прибудови «А1» після смерті [PERSON], тому дана обставина виключає можливість визнання за позивачами права власності на нерухоме майно чи будівельні матеріали в порядку спадкування в судовому порядку. Визнання ж права власності на житлову прибудову за рішенням суду без поділу будинку в натурі виключається взагалі, виходячи з положень ст. 186 ЦК України, оскільки вона є допоміжною будівлею до житлового будинку «А», як основної речі, розташованому на земельній ділянці, який знаходиться на теперішній час у власності [PERSON] та [PERSON] Твердження [PERSON] в своєму зустрічному позові, що житлова прибудова «А1» є головною річчю, є помилковим, таким, що суперечить положенням ЦК України, що визначає поняття речі та майна, тому не може бути прийнятим судом до уваги. З питання ж прийняття в експлуатацію цього об"єкту в порядку, визначеному ст. 39 Закону України „Про регулювання містобудівної діяльності", позивач [PERSON] не зверталася, а відповідач [PERSON] на теперішній час взагалі не є співвласником домоволодіння, бо своєю часткою у спадщині розпорядилася ще у квітні 2006 році, подарувавши 1/2 частину домоволодіння [PERSON] за договором дарування від 21.04.2006 року, попередньо за рішенням суду встановивши факт неналежності їй самовільно збудованої житлової прибудови «А1». Третя особа [PERSON], так само як і [PERSON], з питання оформлення в установленому законом порядку житлової прибудови «А1» також не зверталася. Отже, суд вважає, що позивач [PERSON] не вичерпала можливості вирішити це питання у відповідності до чинних норм цивільного законодавства, які надають можливість в правовому полі прийняти до експлуатації закінчені будівництвом об'єкти, використання яких у відповідності до ст. 331 ЦК України до прийняття в експлуатацію забороняється, а також не виникає права власності на такий об'єкт. Суд не виконує функцій інших органів, на які покладено обов'язок оцінити готовність об'єкта будівництва до експлуатації. З урахуванням того, що суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права забудовника на забудовану прибудову «А1» на земельній ділянці [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, та визнання за нею право власності на будівельні матеріали, що були використані при будівництві прибудови «А1» в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]., тому відсутні підстави для встановлення факту будівництва цієї прибудови у 1976 році її батьком [PERSON], оскільки встановлення такого факту не тягне за собою настання правових наслідків, як того вимагає ч.2 ст.256 ЦПК України. На переконання суду, права [PERSON], яка подала зустрічну позовну заяву, взагалі ніяким чином відповідачами не порушені: після смерті батька вона оформила свої спадкові права, а потім розпорядилася належним майном та з квітня 2006 року не є співвласницею домоволодіння [ADDRESS], а тому не може претендувати на 1/2 частку прибудови, як складової частки житлового будинку, за рішенням суду. Враховуючи те, що визнання права власності на житлову прибудову «А1» за рішенням суду не відповідає вимогам закону, бо вона не є самостійним об'єктом нерухомості, тому так само відсутні й правові підстави для встановлення факту спільного будівництва прибудови [PERSON], [PERSON], [PERSON] У урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення як основного позову [PERSON], так і зустрічного позову [PERSON]

Outcome: dismissed