Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

02.04.2014 року представник позивача звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 15 жовтня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк», який є правонаступником ПАТ «Кредитпромбанк», та відповідачем ПВКП «Прогрес 2000» був укладений кредитний договір № 13/085/2007-К, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику в національній валюті грошові кошти в сумі 252360, 00 грн., з кінцевою датою погашення не пізніше 14 жовтня 2013 року. Позивач також зазначає, що в подальшому, 25.09.2008 року, між сторонами було укладено договір про внесення змін до кредитного договору від 15.10.2007 року, відповідно до якого сторони домовилися виклати п. 1.4. кредитного договору в наступній редакції: « 1.4. Процентна ставка за кредитом дорівнює 20 % річних». В забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 13/085/П01/2007-ПО, відповідно до умов якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед банком, поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник. 27 вересня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк», в якості покупця, та ПАТ «Кредитпромбанк», в якості продавця, було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, відповідно до умов п. 2.1. якого продавець погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну. Таким чином, у зобов'язання позичальника за кредитними договорами відбулася заміна кредитора, а ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора. Відповідно до п. 3.1, п. 3.2 кредитного договору, позичальник зобов'язується використовувати кредит на цілі, зазначені в п. 1.2. цього договору, та сплачувати банку нараховані проценти за кредитом 25 числа кожного місяця, у день повного дострокового погашення заборгованості за кредитом та в день повного погашення заборгованості за кредитом, встановленого у п. 3.3. цього договору. Як вказує позивач, відповідач свої зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконує, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість за кредитом, яка станом на 26.02.2014 року складає 364444 грн. 94 коп., з яких: - сума заборгованості за кредитом - 183805 грн. 00 коп., - сума заборгованості за відсотками - 161821 грн. 88 коп., - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 10016 грн. 11 коп., - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 8801 грн. 95 коп. Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Дельта Банк» просить задовольнити його позовні вимоги та стягнути солідарно з відповідачів вищезазначену заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3644 грн. 50 коп. Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» - Карманський В.Б., діючий на підставі довіреності від 10.06.2013 року, в судове засідання не з'явився, раніше суду була надана заява з проханням провести розгляд справи за відсутності їх представника; позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 124). Відповідач [PERSON] та представник відповідача ПВКП «Прогрес 2000» - Колоненкова К.Л., діюча на підставі довіреності від 20.05.2014 року, у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили у його задоволенні відмовити. Суд, вислухавши пояснення відповідача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» необхідно відмовити з наступних підстав. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до кредитного договору № 13/085/2007-К від 15.10.2007 року встановлено, що між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем ПВКП «Прогрес 2000», в особі директора [PERSON], був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні зобов'язання, а саме: позивач надав відповідачу ПВКП «Прогрес 2000» кредит на купівлю автомобілю у сумі 252360, 00 грн. строком по 14.10.2013 року включно, а відповідач зобов'язався повернути кредит на умовах, передбачених даним договором (а.с. 9-14). Раніше, а саме 11.09.2007 року відповідач [PERSON] особисто звертався до ПАТ «Кредитпромбанк» із заявою про надання ПВКП «Прогрес 2000» кредиту у розмірі 252368, 00 грн. для придбання автомобіля AUDI 6 (а.с. 37). Згідно з договором про внесення змін від 25.09.2008 року до кредитного договору № 13/085/2007-К від 15.10.2007 року, процентна ставка за кредитом дорівнює 20 % річних (а.с. 15). Банк зі свого боку умови кредитного договору виконав, про що свідчить копія виписки/особового рахунку за 15.10.2007 року про оплату за автомобіль у розмірі 252360, 00 грн. (а.с. 34), проте вона належним чином не завірена, та дублікат меморіального ордеру від 15.10.2007 року (а.с. 74). Відповідно до умов кредитного договору та договорів про внесення змін до нього, заборгованість повинна сплачуватися згідно з графіком, установленим у договорах шляхом часткового повернення кредиту зі свого поточного рахунку на рахунок банку № 20637130000129, але відповідач проводив погашення кредиту несвоєчасно, чим порушив умови кредитного договору. Відповідно до копії договору купівлі-продажу прав вимоги від 27 вересня 2013 року, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], ПАТ «Кредитпромбанк» погоджується продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю ПАТ «Дельта Банк», а останній в свою чергу погоджується купити права вимоги, прийняти їх та сплатити загальну купівельну ціну (а.с. 49-58) Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до ПАТ «Дельта Банк» перейшли всі права ПАТ «Кредитпромбанк» щодо права вимоги до боржників ПВКП «Прогрес 2000», [PERSON] за кредитним договором № 13/085/2007-К від 15.10.2007 року. Судом встановлено, що відповідачів належним чином ПАТ «Кредитпромбанк» не повідомляв щодо зміни кредитора на ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором є договір поруки № 13/085/П01/2007-ПО від 15.10.2007 року, укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], відповідно до умов якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед банком, а також поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник (а.с. 26-27). Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Судом встановлено, що 15.10.2007 року між банком та відповідачем ПВКП «Прогрес 2000», між банком та відповідачем [PERSON] саме в письмовій формі були укладені кредитний договір № 13/085/2007-К та договір поруки № 13/085/П01/2007-ПО, відповідно, які підписані уповноваженою особою позивача та відповідачами. Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами були укладені договори, відповідно до умов яких, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обов'язки. Проте у суду не було можливості порівняти достовірність вищезазначених договорів з їх оригіналами через те, що банком вони не були представлені. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 13/085/2007-К від 15.10.2007 року, наданого позивачем, загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 364444 грн. 94 коп. Судом встановлено, що відповідачі належним чином повідомлені про наявність заборгованості за кредитним договором (а.с. 38-42, 43-47). Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд вважає доводи відповідачів обґрунтованими стосовно того, що наданий банком розрахунок заборгованоісті є невірним, незрозумілим для них та не повним, оскільки дійсно в даному розрахунку банк недоступно навів суми, які належать до сплати, та які фактично були сплачені позичальником, а також строки сплати. Вирішення позову та прийняття відповідного обґрунтованого по ньому запропонованого відповідачами рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК України, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Отже, суд вважає, що позивач не довів суду те, що дійсно відповідачі скористалися кредитними коштами, оскільки останні заперечували у судовому засіданні, що отримали кредит, тобто не надано належних доказів, що автомобіль дійсно був придбаний відповідачем ПВКП «Прогрес 2000» та придбаний саме за кредитні кошти. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить також з того, що позивачем ПАТ «Дельта Банк» не надано суду для дослідження жодного оригіналу вищезазначених договорів для правильного зрівняння суми заборгованості, а відповідачі не мають такої можливості надати договори, оскільки, як було встановлено судом, оригінали всіх кредитних договорів на підприємстві були вилучені податковою міліцією під час обшуку 31.01.2012 року. Таким чином, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог про стягнення в солідарному порядку з відповідачів заборгованості за кредитним договором та судових витрат по сплаті судового збору, відмовити у зв'язку з їх необґрунтованістю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed