Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

01 серпня 2017 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: позбавити відповідача батьківських прав відносно синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що вона разом із своєю матірю та чоловіком опікується дітьми тривалий час. Їх батьками є відповідач та її рідна сестра, яка [INFO] року померла. Як зазначає позивач, діти з народження проживали з позивачем за її місцем проживання і до дня смерті сестри (матері дітей). Діти навчаються в школі, проте батько не приділяє належної уваги навчанню та вихованню синів. Протягом двох років не з'являвся до школи, не був присутнім на батьківських зборах, від виховання дітей самоусунувся. Забезпеченням дітей, їх вихованням та розвитком займається позивач, її мати (бабуся дітей) та чоловік позивача. Також позивач зазначила, що зі слів хлопчиків їх батько проживає в м.Бориспіль з іншою жінкою, яка позбавлена батьківських прав відносно її трьох дітей. Крім того відповідач зловживає спиртними напоями. Також позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей до виповнення їм повноліття. 06.03.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якій відповідач зазначив, що не погоджується з позовними вимогами так як не обґрунтовані підстави позбавлення батьківських прав, визначені ст.164 СК України. Відповідач зазначає, що він влаштовував дітей в дитячий садок, а згодом і до школи, а з вересня 2015 року саме він зранку відводив дітей до школи, а ввечері забирала позивач, так як він працював. Зазначене позивачем про неналежні умови проживання дітей у батька спростовується актом №82 від 21.12.2017 року. Позивач дійсно допомагала у вихованні дітей, але ця підтримка виражалась в тому, що він залишав дітей з позивачем коли був вимушений спочатку доглядати за хворою дружиною а потім працював та фізично не міг весь час доглядати дітей. Після смерті дружини він ще рік проживав у позивача за її ж ініціативою і на протязі цього часу не було нарікань щодо належного виконання його батьківських обов'язків, але потім виник конфлікт після його переїзду та бажанням переводу дітей до нової школи. Відповідач зазначає, що з 29.08.2017 року позивач переховує дітей та не дає змогу зустрітися з ними. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні, яке відбулось 12.06.2018 року позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав у відповідності до діючого законодавства. В судове засідання, яке відбулось 20 вересня 2018 року відповідач та його представник не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. А тому оскільки відповідач та його представник надали пояснення по суті заявлених вимог, на підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторони відповідача. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку позивача та її представника, свідків, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.08.2007 року. [INFO] року народилися [PERSON] та [PERSON]. Батьками в свідоцтвах про народження дітей зазначені: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Як встановлено в судовому засіданні, померла [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі та рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 02.03.2017 року шлюб було розірвано. Після реєстрації розірвання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Також під час слухання справи встановлено, що з часу смерті [PERSON], тобто з [INFO] року [PERSON] та [PERSON] проживають разом з рідною тіткою [PERSON], [INFO] та її родиною за адресою: [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що діти навчаються в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №58 та позитивно характеризуються. В характеристиках зі школи зазначено, що діти виховуються в неповній сімї, мати хлопчиків померла, батько - [PERSON] не приділяє належної уваги навчанню та вихованню синів. Протягом навчання синів у 2 класі жодного разу не поцікавився справами дітей, не приходив до школи, не був присутнім на батьківських зборах. Вихованням дітей займаються його родичі: бабуся [PERSON], рідна сестра матері [PERSON] та її чоловік [PERSON] Вони відповідально ставляться до навчання та виховання хлопчиків, регулярно відвідують школу, цікавляться не лише успіхами, а й справами класу, пропонують свою допомогу в організації роботи класу, присутні на всіх батьківських зборах, забезпечують дітей всім необхідним. В родині хлопчики отримують багато любові та уваги. Крім того хлопці займаються в республіканській шахово-шашковій школі «Авангард» з вересня 2016 року. Як зазначено в характеристиці із вказаної школи, до школи дітей приводила їх рідна бабуся [PERSON], тітка [PERSON] та її чоловік [PERSON] За весь час навчання дітей їх рідний батько [PERSON] жодного разу не був присутній на заняттях з шахів та не виявляв жодної уваги до успіху своїх дітей. [PERSON] в судовому засіданні як свідок пояснила, що батько не виконує своїх батьківських обов'язків з моменту смерті матері. Зі слів позивача знає, що батько кошти на утримання дітей не надає, не зустрічається з ними. Також діти не хочуть щоб батько їх забирав та жити з ним. Матеріально утримує дітей позивач. [PERSON] в судовому засіданні як свідок пояснив, що він, як цивільний чоловік [PERSON] допомагає їй виховувати хлопців. Приймає участь в батьківських зборах в школі, займається дозвіллям хлопців. Батько не виконує своїх обов'язків відносно дітей з того часу, які він почав проживати окремо. Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація у своєму висновку від 16.02.2018 року №109/05/40-16246 вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітніх [PERSON], 2008 року народження та [PERSON], 2008 року народження. У відповідності до положень статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із положеннями статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Крім того, у відповідності до положень статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. (ст.12 Закону України «Про охорону дитинства») Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства») Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Окрім того, в рішенні Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, рішення у справі Olsson v. Sweden (N2) від 27.11.1992) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як встановлено в судовому засіданні, діти - [PERSON] та [PERSON] з дня смерті матері проживають з тіткою (позивачем у справі), а тому суд вважає, що у відповідності до чинного законодавства позивач має право звернутись до суду із позовом про позбавлення батька батьківських прав відносно дітей. Також в судовому засіданні позивач та представник служби у справах дітей пояснили, що відповідач не звертався ні до служби у справах дітей, ні до суду з позовом про відібрання дітей та визначення їх місця проживання з батьком. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Постанова пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в пункті 16 роз'яснює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Отже, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач тривалий час не цікавився дітьми та не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей; не створює умов для отримання ними освіти, а тому суд на підставі викладеного приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Крім того, згідно з ч.2 статті 165 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч.3 ст.165 СК України). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Стаття 183 СК України визначає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1). Так, відповідач не надав суду доказів, що він сплачував аліменти на утримання дітей чи надавав матеріальну допомогу, водночаспозивач зазначила в позовній заяві, що відповідач не приймає участь в утриманні дітей, тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що діти знаходяться на утриманні позивачки, їх стан здоров'я. Судом встановлено, що відповідач є працездатним та має можливість працювати та отримувати дохід, враховуючи засади розумності та справедливості, бажання позивача стягнути аліменти в частині від доходу відповідача, оскільки суд прийшов до висновку про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей, на виконання положень ч.3 ст.165 СК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача (так як на даний час на її утриманні перебувають діти) аліменти в розмірі 1/3 частини доходів відповідача, щомісячно починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до положень статті 430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved