Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

У липні 2017 року до суду з позовом до [PERSON] звернулося ПАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" ( далі- ПАТ "МТЕЦ") , в якому просили стягнути з відповідача на їх користь 1975,29 грн боргу за спожиту теплову енергію заборгованості за опалювальний період з 01 жовтня 2010 року по 31 серпня 2011 року , а також 131,03 грн індексу інфляції та 49,76 грн. трьох відсотків річних, а також судові витрати. Позивач зазначав, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , з ним був укладений договір про постачання тенплової енергії для опалення та гарячого водопостачаня № 160011 від 18.06.2010 року . В звязку з несвоєчасною оплатою послуг за опалення та гаряче водопостачання за період з з 01 жовтня 2010 року по 31 серпня 2011 року у відповідачки виникла заборгованість в розмірі 1976,29 грн боргу , крім того нараховані 3% річних та збитки від інфляції . В лютому 2017 року Центральним районним судом м. Миколаєва було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з [PERSON] суми заборгованості. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки вказану заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних. Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги, та посилаючись на те, що відповідачем добровільно погашена сума заборгованості за теплову енергію в розмірі 3789 грн. 22 коп., просив суд стягнути з відповідачки 3% річних в розмірі 154 грн.75 коп. та інфляційні втрати в розмірі 478 грн. 89 коп. Протокольною ухвалою суду від 26.11.2018 року задволено клопотання представника позивача та залучено до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON] як співвласника 1\\2 частки вказаної квартири. В останнє судове засідання представник позиваач надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Підтримала позов в повному обсязі, просила про його задоволення. Відповідачка [PERSON] , надала в січні 2019 року заперечення на позовну заяву, в якій просиал відмовити у задоволенні позову, оскільки жодного дня не проживала у вказаній квартирі і не користувалася нею, не споживала послуги з теплопостачання, а з 20.03.2018 року вже не є співвласником квартири. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] 18 лютого 2019 року подали до суду заяви про застосування строків позовної давності в зв`язку з тим, що цей строк сплинув ще в 2014 році. Просили справу слухати у їх відсутність. Зясувавши думку осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі , суд дійшов до наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] відповідно до нотаріально плосвідченого догвору купівлі-продажу від 05 червня 2009 року є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії Договру дарування 1\\2 частки в праві власності на квартиру - з 20.03.2018 року власником 1\\2 частки вказаної квартири є [PERSON] 05 червня 2009 року між ВАТ «МТЕЦ» та [PERSON] , був укладений договрі на постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання за вказаною адресою. Особовий рахунок [NUMBER] відкрито на [PERSON] Як вбачається з рішень та розпоряджень виконавчого комітету Миколаївської міської ради, нарядів про підключення будинків до мереж теплопостачання, позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення в будинок, в якому розташована квартира відповідачів. Проте, відповідач не повністю оплатила отримані послуги. Так, з 1 жовтня 2010 року по 31 серпня 2011 року заборгованість за надані послуги з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, складала 1976 грн. 29 коп. основний борг за надані послуги, 49 грн. 76 коп. 3% річних, 131 грн. 03 коп. інфляційні втрати - станом на час подачі позову. В травні та червні 2012 року йому надсилалося попередження ( в порядку досудового урегулювання сплати боргу) та претензія про оплату боргу в сумі 3235,07 грн. станом на 01.05.2012 року. В липні 2012 року ПАТ «МТЕЦ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення за період з 1 жовтня 2010 року по 31 серпня 2011 року заборгованість за надані послуги з теплопостачання у розмірі 1976 грн. 29 коп. основний борг за надані послуги, 49 грн. 76 коп. 3% річних, 131 грн. 03 коп. інфляційні втрати . Рішенням Апеляційного суду миколаївської області від 13 липня 2016 року було скасоване заочне рішення Центральнгого районного суду м.Миколаєва від 06.11.2012 року .Як вбачається з вказаного рішення суду апеляційної інстанції , сторонами у вкзанаих договірних відносинах є позивач та власник квартири [PERSON] , але вимоги до останнього позивачем не заявлялися, а [PERSON] , хоча і був у вказаний період зареєстрований у вказаній квартирі, проте доказів його проживання там матеріали справи не містили. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 27 січня 2012 року скасовано судовий наказ, виданий судом 17 листопада 2011 року про стягнення з [PERSON] на корсить ВАТ «МТЕЦ» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 2157 грн 08 коп. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 08 травня 2015 року скасовано судовий наказ, виданий судом 26 вересня 2013 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «МТЕЦ» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 1239 грн 11 коп. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 09 квітня 2015 року скасовано судовий наказ, виданий судом 29 серпня 2014 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «МТЕЦ» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 1280 грн 94 коп. Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 28 квітня 2016 року скасовано судовий наказ, виданий судом 09 вересня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «МТЕЦ» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01.10.2014 року по 30 квітня 2015 року в розмірі 1663 грн 14 коп. У січні 2017 року ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулось із заявою про видачу судового наказу про стягнення вказаної суми заборгованості. 09 лютого 2017 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Як вбачається з особового рахунку [PERSON] за період з жовтня 2010 року по серпень 2011 року йому нарахована і до теперішнього часу не сплачена заборгованість за послуги теплопостачання в загальному розмірі 1976,29 грн. за кількість проживаючих 1 особа, опалювальна площа 31,7 кв.м. Згідно ч. 2 ст. 265 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 20 червня 2012 року по справі № 6-68цс12, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, є грошовим зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України)вимагати сплату грошей за надані послуги. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Що стосується заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, то суд враховує наступне. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першоїстатті 95 ЦПК Україниє особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015року у справі № 6-214цс14. Як зазначалось вище, предметом спору є невиконання відповідачем [PERSON] зобовязань по оплаті послуг з централізованого опалення, яка виникла з 1 жовтня 2010 року по 31 серпня 2011 року. Для стягнення такої заборгованості позивач звернувся вперше до суду із заявою про видання судового наказу саме з належного відповідача [PERSON] ( як посилається у своєму позові сам позивач) у січні 2017 року, тобто поза межами загального трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Що стосується судових наказів , виданих та скасованих протягом 2011-2013 років , а також заочного рішення від 06.11.2012 року , яке скасовано рішенням суду апеляційної інстанції 13.07.2016 року , які могли перервати строк позовної давності, то, хоча вказаним заочним рішенням і вирішувалося стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за той самий період і за тією самою адресою квартири, проте всі ці судові рішення стосуються іншої особи - [PERSON] . За такого , вищезазначені судові рішення не переривали перебіг позовної давності по спірним вимогам позивача, а тому звернення ПАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» після відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу в лютому 2017 року - з даним позовом в липні 2017 року є таким , що подане з пропуском позовної давності - адже звернення з заявою про видачу судового наказу в січні 2017 року вже відбувалося поза межами спливу трирічного строку позовної давності. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорю вальних прав, свобод чи законних інтересів. Оскільки позивачем, відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України, до суду не надано належних доказів та обгрунтувань поважності причин пропуску предявлення до відповідачів цього позову, не заявлено навіть клопотання про поновлення пропущеного строку , тому позовні вимоги задоволенню не підлягаютьза спливом строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати , сплачені при подачі позову, відшкодуванню позивачеві не підлягають.

Outcome: dismissed