Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, індексації заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що працює у ПАТ «Азовзагальмаш» з 05 січня 2011 року. За період часу з травня 2015 року по серпень 2015 року відповідач нарахував, але не виплатив позивачці заробітну плату, внаслідок чого порушені її права на оплату праці, які мають бути відновлені. Просила стягнути на її користь заборгованість з виплати заробітної плати за період з травня 2015 року по серпень 2015 року в сумі 7247,65 грн. з відповідними індексацією та компенсацією за затримку розрахунку, а також 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. У ході судового розгляду позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути на її користь заборгованість з виплати заробітної плати за період з червня 2015 року по листопад 2015 року в сумі 11282,75 грн., оскільки 25 грудня 2015 року відповідачем виплачено заборгованість по заробітній платі за травень 2015 року в сумі 1670,46 грн. Також просила стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 28.12.2016 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення на її користь компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати, та індексації заробітної плати залишені без розгляду за її клопотанням. Позивачка у судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ПАТ "Азовзагальмаш" до судового засідання не з'явився, надав заперечення, відповідно до яких визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 12953,21 грн. в решті позовних вимог просив відмовити. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах із ПАТ "Азовзагальмаш" з 05 січня 2011 року по теперішній час. За цей період їй нараховувалась заробітна плата. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідачем надано довідку №238/ро-574 від 08 грудня 2015 року, відповідно до якої заборгованість перед [PERSON] за період з травня 2015 року по листопад 2015 року складає 12953,21 грн. з урахуванням утримання з цієї суми обов'язкових податків та платежів. Між тим, позивачкою зазначено, що 25 грудня 2015 року їй виплачено підприємством заборгованість по заробітній платі за травень 2015 року в сумі 1670,46 грн. Отже, на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість з виплати заробітної плати за період з червня 2015 року по листопад 2015 року в сумі 11282,75 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачці частини заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода. Суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивачки, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300,00 грн. Також з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 974,40 грн.

Outcome: partial