Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 01.06.2002 р. по 23.01.2017 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу вони з відповідачем за спільні грошові кошти придбали автомобіль NISSAN, модель ALMERA, 1998р. випуску, шасі (кузов,рама) [NUMBER], реєстраційний номерний знак [NUMBER], який зареєстровано на відповідача 18.06.2016р. та 09.01.2009р. ними було придбано автомобіль марки «VOLKSWAGEN VENTO» легковий седан, 1993р. випуску, колір сірий, номер шасі (кузов,рама) [NUMBER], реєстраційний номерний знак [NUMBER], який також зареєстровано на відповідача. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем проживаємо окремо. Позивачка пропонувала відповідачу декілька варіантів поділу спільного майна, а саме: 1) оскільки обидва автомобіля приблизно однієї вартості, то один автомобіль «VOLKSWAGEN VENTO» відповідач залишає за собою, а автомобіль «NISSAN ALMERA» передає їй;2) відповідач залишає за собою всі автомобілі, а їй сплачує в якості компенсації 1/2 частину вартості вказаних автомобілів, що становить суму еквівалентну 3000 доларів США. Але відповідач відмовився від будь яких обговорень поділу спільного майна подружжя. Таким чином позивачка змушена звернутися до суду із вимогами про поділ зазначеного майна та визнання права особистої приватної власності на один із двох вище вказаних автомобілів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Просив, визнати що автомобілі які зареєстровано на відповідача: NISSAN ALMERA, 1998р. випуску, шасі (кузов,рама) [NUMBER], реєстраційний номерний знак [NUMBER], та «VOLKSWAGEN VENTO» легковий седан, 1993р. випуску, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номерний знак [NUMBER], є спільною власністю подружжя в рівних частках. При цьому, оскільки вартість обох автомобілів є рівною, поділити автомобілі між сторонами, визнавши право власності на автомобіль NISSAN ALMERA, 1998р. випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номерний знак [NUMBER] за позивачкою, а відповідачу залишити автомобіль «VOLKSWAGEN VENTO» легковий седан, 1993р. випуску, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номерний знак [NUMBER]. Представник відповідача [PERSON] у наданому відзиві на позовну заяву, та у судовому засіданні пояснив, що дійсно обидва автомобілі придбано у період шлюбу та зареєстровано на відповідача. При цьому повідомив, що ще у 2011 році вони як подружжя розпорядились автомобілем «VOLKSWAGEN VENTO» продавши його [PERSON] та [PERSON] шляхом видачі довіреності, а отримані кошти спільно витратили. Тому вважає, що автомобіль «VOLKSWAGEN VENTO» на час припинення шлюбу не перебував у володінні їх сім'ї, а тому розподілу не підлягає. Щодо поділу автомобіля NISSAN ALMERA між сторонами - не заперечує. В судовому засіданні представниками сторін заявлялось клопотання щодо надання часу сторонам для узгодження ціни автомобілів та мирового врегулювання спору. Мирового врегулювання спору не відбулось, та в заяві від 05.06.2018 р. представник відповідача погодився що спірні автомобілі «VOLKSWAGEN VENTO» та NISSAN ALMERA коштують однаково, а тому пропонує поділити майно виділивши відповідачу автомобіль NISSAN ALMERA, , а за позивачкою визнати право власності на автомобіль «VOLKSWAGEN VENTO». Вказане обгрунтовує тим, що відповідач витратив кошти на ремонт саме автомобіля NISSAN ALMERA. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2002 року (а.с.5). Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 23.01.2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.6-7). Сторонами визнано, що під час перебуванні у шлюбі ними було придбано автомобілі NISSAN ALMERA, 1998р. випуску, шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номерний знак [NUMBER] - придбано 18.06.2016 р., та «VOLKSWAGEN VENTO» легковий седан, 1993р. випуску, номер шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номерний знак [NUMBER] - придбано 09.01.2009 р., які було зареєстровано на відповідача [PERSON] (а.с.4, 8, 48,62). Відповідно до ст.60СК України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю. Згідно роз'яснень, наданих в п.п. 24 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від21.12.2007року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є квартира та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частина 3 ст.368ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст.372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Пленум Верховного Суду України в постанові №11 від 21.12.2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Суд дійшов висновку, що оскільки майно набуто сторонами під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку яке є приватною власністю чоловіка або дружини, воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Ні домовленістю, ні шлюбним договором не було визначено інший порядок поділу майна подружжя. Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача, що в період шлюбу, вони з позивачем розпорядились автомобілем «VOLKSWAGEN VENTO» продавши його [PERSON] та [PERSON] шляхом видачі довіреності, оскільки довіреність на право розпорядження транспортним засобом не є різновидом договору відчуження транспортного засобу, крім того вона видана 11.10.2011 року, але станом на час розгляду справи, зазначений автомобіль зареєстрований за відповідачем (а.с.31, 48). Також у позовній заяві стверджується, що обидва спірні автомобіля коштують однаково - еквівалент 3000,00 доларів США. У заяві представника відповідача від 05.06.2018 р. вказаний факт визнано, тому, оскільки жодна з сторін не вважала за необхідне призначити експертизу, судом приймається що спірні автомобілі NISSAN ALMERA та «VOLKSWAGEN VENTO» коштують однаково, а тому можливо їх поділити шляхом визнання за кожною стороною права власності на один автомобіль. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача на користь позивачів слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ майна, обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: approved