Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

01.12.2014 року позивач звернувся до суду з позовом, який уточнив, та на обґрунтування якого зазначив, що між позивачем та [PERSON] 06.10.2014 року було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав, а [PERSON] отримала 12500,00 доларів США, які зобов'язалась повернути до 11.11.2014 року. Розмір процентів за договором позики сторонами визначено не було. На підтвердження отримання грошових коштів, укладення договору позики відповідачка видала позивачу розписку від 06.10.2014 року. Станом на 24.12.2014 року позика відповідачем не повернута у повному обсязі, проценти за користування позикою не сплачені, розписка зберігається у позивача. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором позики, утворилась заборгованість з її повернення у розмірі 194438,15 грн., яка складається з позики в розмірі 188250,00 грн., відсотків за користування позикою в розмірі 5504,28 грн., 3% річних за користування в розмірі 482,67 грн. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 194438,15 грн. та судові витрати сплачені ним при подачі позову в розмірі 1945,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнену позовну заяву, просить її задовольнити та проти заочного розгляду не заперечував, просив винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання (18.12.2015 року, 15.01.2015 року, 03.02.2015 року, 26.02.2015 року, 17.03.2015 року та 16.04.2015 року) повідомлявся належним чином за адресою реєстрації, підтвердженою безпосередньо перед відкриттям провадження у справі, що вбачається з матеріалів справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв, клопотань та заперечень проти позову не надав (а.с.23-24, 31-32, 37-38, 42-43, 44-45). В зв'язку із чим, причина неявки відповідача визнана судом неповажною. У відповідності до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд, враховуючи думку представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлені наступні факти, обставини та правовідносини, які регулюються ЦК України. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] 06.10.2014 року було укладено договір позики, за умовами якого позивач передав, а [PERSON] отримала 12500,00 доларів США, які зобов'язалась повернути до 11.11.2014 року. Розмір процентів за договором позики сторонами визначено не було. На підтвердження отримання грошових коштів, укладення договору позики відповідачка видала позивачу розписку від 06.10.2014 року. (а.с.4). Станом на 24.12.2014 року позика відповідачем не повернута у повному обсязі, проценти за користування позикою не сплачені, розписка зберігається у позивача. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором позики, утворилась заборгованість з її повернення у розмірі 194438,15 грн., яка складається з позики в розмірі 188250,00 грн., відсотків за користування позикою в розмірі 5504,28 грн., 3% річних за користування в розмірі 482,67 грн. Розписка, оригінал якої оглянуто судом, підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Правовідносини врегульовані ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за змістом яких позикодавець передає позичальникові грошові кошти, які позичальник зобов'язується повернути, договір позики є реальним, укладеним з моменту передання коштів, укладається в письмовій формі, на підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника. Статтею 1048 передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, передачу коштів сторони не оспорюють. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми має при цьому реквізити договору позики, немає потреби визнавати договір дійсним в судовому порядку. Досліджуючи боргову розписку, суд виявив справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. За змістом ст. 88 ЦПК України, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у розмірі 1945,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням в матеріалах справи (а.с.1, 20).

Outcome: approved