Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначивши, що 15.02.2018 між сторонами було підписаноАнкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Позичальник зобов`язання за кредитним договором не виконує, в зв`язку з чим станом на 10.01.2020 виникла заборгованість в розмірі 85 513,65 грн., яку позивач, а також судові витрати, просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.38). 29 травня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду разом з позовною заявою клопотання з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, представником відповідача [PERSON] до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову, як необґрунтованого. Так, надані Позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи (ресурс: Умови обслуговування рахунків фізичної особи в AT «УНІВЕРСАЛ БАНК» розміщені на офіційному сайті: https://www.monobank.ua/terms/), з огляду на їх мінливий характер, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.02.2018 шляхом підписання заяви-анкети, так як вони не визнаються Відповідачем та не містять її підпису, а також прямо не передбачені, у даному випадку, в анкеті-заяві Відповідача, яка нею безпосередньо підписана, оскільки лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже відсутні підстави вважати, що Сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, «Умови обслуговування рахунків фізичної особи» є значним за обсягом документом, що стосується всіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. А тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з Відповідачем Позивачем було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення договірних правовідносин), щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та зробив би можливим покладення на слабшу сторону - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору. Все вищезазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Таким чином, є безпідставними, неправомірними та не підлягають задоволенню позовні вимоги AT «Універсал Банк» в частині стягнення з Відповідача заборгованості за пенею та комісією у розмірі 54 823,12 грн. Щодо тіла кредиту, встановленого Позивачем у розмірі 30 690,53 грн., то представник відповідача у відзиві зазначає, що незрозуміло як саме Позивач дійшов до такого розміру нібито отриманих Відповідачем кредитних коштів, оскільки він є вищим за зазначений банком у позовній заяві кредитний ліміт у 20 000,00 грн. З наданого банком розрахунку заборгованості, складеного в довільній формі, ця сума також не вбачається, з нього лише прослідковується періодичне значне перевищення встановленого кредитного ліміту, що суперечить умовам, викладеним у підписаній Відповідачем заяві, оскільки кредитні кошти можуть бути видані лише у розмірі встановленого ліміту. У свою чергу, в анкеті-заяві взагалі не вказано такий кредитний ліміт. Тобто надані Позивачем, анкета-заява та розрахунок заборгованості суперечать один одному та поясненням Позивача, а тому не є належними, достовірними та достатніми доказами. Додатково наголошено на тому, що шляхом встановлення кредитного ліміту та видач: платіжної картки Позивач лише надає своїм клієнтам право отримати кредит. Обов`язок повернути кредитні кошти виникає лише у випадку отримання готівки або використання іншим способом кредитних коштів. Отже, лише підписана Відповідачем анкета-заява та зазначення у позовній заяві кредитного ліміту, не вказаного в анкеті-заяві, не доводить факт отримання Відповідачем сум, зазначених у розрахунку заборгованості. Також, Позивачем не надано суду доказів відкриття на ім`я Відповідача рахунку, виписки по даному рахунку, яка і мала би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості, та з якої суд мав би встановити який саме розмір грошових коштів було отримано позичальником. На підставі викладених у відзиві заперечень, просили у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Судом встановлено, что згідно Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг від 15.02.2018 укладеної між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] встановлює, остання просила відкрити їй поточний рахунок та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов Договору (а.с.9). У позовній заяві позивачем АТ «Універсал Банк» зазначено, що на підставі укладеного Договору відповідач [PERSON] отримала кредитний ліміт у розмірі 20 000 грн., у прохальній частині позову позивач просить стягнути загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) у розмірі 30 690,53 грн. Так, звертаючись до суду, позивачем АТ «Універсал Банк» не надано належних доказів в якому розмірі [PERSON] було встановлено кредитний ліміт, Додаток, про який йде мова у Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 15.02.2018, суду не надано. Позивач скористався своїм правом не брати участь у судових засіданнях, зазначивши у позовній заяві клопотання про розгляд справи за їх відсутності. З огляду на зазначене, суд був позбавлений можливості перевірити суму заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає, як такий, що не доведено належними доказами. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed