Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла тітка позивача [PERSON]. Єдиним спадкоємцем був [PERSON], який був її братом та батьком позивача. [INFO] помер [PERSON]. Мати позивача [PERSON] померла [INFO]. Позивач зазначає, що займалася похованням батька, до смерті батько проживав з [PERSON] - донькою його цивільної дружини, з якою позивач не підтримувала відносини. У червні - липні 2016 року позивач від [PERSON] випадково дізналася, про те, що від батька залишилася спадщина, ощадні книжки та сертифікати на земельні паї, які належали померлій тітці. У встановлений строк позивач не звернулася до нотаріуса у зв'язку з тим, що не знала про спадщину, а коли звернулася 12.06.2017 року з відповідною заявою, то нотаріус повідомив, що нею пропущений строк. Тому позивач просила суд визнати причини попуску строку на подання заяви про прийняття спадщини поважними, визначити для позивача додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом щодо майна померлого [PERSON] [INFO] строком в два місяці. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в м. Алчевськ, Луганської області, померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). [INFO] в м. Алчевськ, Луганської області, помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 25). [INFO] в м. Алчевськ, Луганської області, померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 26). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією про народження (а.с. 12). [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 13). Позивач є внутрішньо-переміщеною особою, шо підтверджується довідкою від 13.07.2015 року (а.с. 14). Відповідно довідки Виконавчого комітету Катеринівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області №237 від 24.04.2017 року, [PERSON] дійсно проживала на території ради за адресою: [ADDRESS], після її смерті залишився житловий будинок, який був проданий без нотаріального оформлення в грудні 2000 року її братом [PERSON] (а.с. 17). [PERSON] та [PERSON] є сестрою та братом, що підтверджується копією записів про народження, відповідно яких: батьками [PERSON] є [PERSON]. та [PERSON], батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 18, 20). Позивач в позовній заяві зазначає, що займалася похованням батька, до смерті батько проживав з [PERSON] - донькою його цивільної дружини, з якою позивач не підтримувала відносини. У червні - липні 2016 року позивач від [PERSON] випадково дізналася, про те, що від батька залишилася спадщина, ощадні книжки та сертифікати на земельні паї, які належали померлій тітці. У встановлений строк позивач не звернулася до нотаріуса у зв'язку з тим, що не знала про спадщину, а потім тривалий час збирала необхідні документи, які знаходилися на тимчасово-окупованій території. 12.06.2017 року постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Дубенко А.О. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що нею пропущений 6-ти місячний строк для прийняття спадщини після померлого [INFO] її батька [PERSON] (а.с. 27). Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно правової позиції, викладеної в п. 24 Постанови пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7: «Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини» Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачами було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку поясненням, та зібраним по справі доказам, суд вважає, що в судовому засіданні доведено, що строк для прийняття спадщини, позивачем був пропущений з поважних причини, оскільки, вона не знала про спадщину, яка залишилася, після смерті її батька, крім того, у позивача були складнощі у зборі та підготовці документів, оскільки, батько помер на тимчасово окупованій території, а тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved