Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа Приватний нотаріус Лацановська С.М., просила суд визнати договір дарування житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті в 2006р. діда [PERSON], та у травні 2013р. - її батька [PERSON], померла [INFO]. її бабка [PERSON], яка до цього хворіла: у січні 2013р перенесла інсульт, втратила рухливість кінцівок, втратила зір, погано розмовляла і потребувала строннього догляду. Вказала, що у бабки спостерігалися психічні розлади, які проявлялися у вигляді відмови від лікування, побоювалася отруєння, не визнавала позивачку, як єдину онуку та її сина-правнука, якого раніше довгий час доглядала. На погляд позивачки, хвора не давала своїм діям правильної оцінки, весь час знаходилася у будинку, а тому вважає, що на час укладання договору дарування бабка хворіла та мала психічні розлади здоров"я, внаслідок чого не могла усвідомлювати свої дії, керувати ними та передбачати їх наслідки. Позивач вказує, що спочатку вона доглядала за бабусею, але потім остання перестала з нею спілкуватися, почала її боятися. Після смерті бабки звернулася за оформленням спадщини до нотаріуса, де й дізналася, що будинок та земельна ділянка подаровані відповідачці 04.03.2014року, договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Лацановською С.М. Посилаючись на ст. ст. 203, 216 ч.1, 225 ч.1, 717 ЦК України, просить визнати оспорюваний договір недійсним. У судовому засіданні перед судовими дебатами позивач та її представник уточнили позовні вимоги, вважають, що договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, вчинений під впливом помилки, оскільки укладений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином і не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним згідно ч.5 ст.203 ЦК України. Договір дарування не виконувався сторонами: дарителька не передала обдарованій будинок, в якому продовжувала проживати, а обдарована взамін доглядала за бабкою, лікувала її, забезпечувала всим необхідним. На погляд позивача та її представника, договір укладений між [PERSON] та [PERSON] є укладеним внаслідок помилки, так як мав всі ознаки оплатного договору довічного утримання, адже ні дарувальник не вжила жодних заходів аби реально передати дарунок, ні сама обдарована реально не скористалась своїми правами на подарунок. Оскільки оспорюваний договір вчинений, на погляд позивачки, під впливом помилки, порушує її права, тому просить визнати його недійсним. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові та письмовій заяві, просили їх задовольнити, підкресливши, оскільки з моменту посвідчення договору дарування [PERSON] продовжувала проживати у відчуженому будинку, який не передала обдарованій, а остання не прийняла від дарительки будинок, вказане, на їх погляд, є підставою для визнання договору недійсним. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали, підкресливши, що відповідачка являється племінницею чоловіка померлої [PERSON], яка на прохання тітки доглядала за нею до смерті, а також здійснила поховання. Перебуваючи в здоровому розумі та розуміючи наслідки цього правочину, про які [PERSON] було роз*яснено приватним нотаріусом, вона подарувала їй будинок та присадибну земельну ділянку, а тому просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Допитана в судовому засіданні третя особа приватний нотаріус Лацановська С.М. суду пояснила, що в жовтні-листопаді 2013 року до неї звернулася [PERSON] з приводу посвідчення договору дарування будинку [ADDRESS] та земельної ділянки на якій він розташований. Вона витребувала всі необхідні документи, перевірила дієздатність, правоздатність сторін та їх волевиявлення. Ніяких сумнівів щодо здатності [PERSON] розуміти свої дії та керувати ними у неї не було. Наміру дарувати будинок онучці [PERSON] не висказувала. Власноручно підписувала договір, що спростовує пояснення позивачки та її представника, що бабка нічого не бачила. Вважає, що відсутні підстави для визнання недійсним вказаного договору. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши сторони, представників сторін, третю особу, показання свідків, дослідивши письмові матеріали, з*ясувавши фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, і цього не заперечували сторони в судовому засіданні, що власником будинку [ADDRESS] на момент укладання договору дарування була [PERSON] Також встановлено, що 04.03.2014р. між [PERSON] (дарувальником) та [PERSON] (обдарованою) укладено договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала), а [PERSON] прийняла у власність (у дар) житловий будинок [ADDRESS], Миколаївської області. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Доманівського районного нотаріального округу Лацановською С.М., зареєстровано у реєстрі за №232, підписано в присутності приватного нотаріуса, особу сторін встановлено, їх дієздатність перевірено. За статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; статтею 317 ч.1 ЦК передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Статтями 717, 718 ЦК України передбаченко, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність; дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Відповідно до ст.719 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як вбачається з тексту договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Лацановською С.М. 04.03.2014р. та зареєстрованого в реєстрі за №232, відчужуваний житловий будинок належав [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, виданого Доманівською держнотконторою 01.02.2007р. за реєстром №67. Також разом із житловим будинком [PERSON] відповідно до договору дарування подарувала земельну ділянку площею 0,0973га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за тією ж адресою, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], набута нею у власність в результаті реалізації права на приватизацію та зареєстрована 18.02.2014р. реєстраційною службою Доманівського РУЮ, номер запису про право власності [NUMBER], реєстраційний номер об*єкта нерухомого майна [NUMBER] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивачка та її представник у судовому засіданні стверджували, що [PERSON] помилялася і мала намір укласти договір довічного утримання, а не договір дарування. За станом свого здоровя, померла була особою, яка перенесла інсульт, внаслідок якого у неї погіршився зір, в момент укладання договору дарування вона не розуміла значення своїх дій та наслідів укладання договору дарування. Частиною 3 ст.203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до ч.1 ст.229 ЦК якщо особа, яка вчинила правочин, помилялась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» угода може бути визнана недійсною з підстав, передбачених законом. Як роз*яснено в п.19 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статтей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Свідки, допитані в судовому засіданні, як з боку позивача, так і за клопотанням відповідача пояснили суду, що [PERSON] після смерті чоловіка проживала із сином, який випивав, з яким мати позивачки розійшлася та який у травні 2013 року помер. Після смерті сина, вона проживала одна, спочатку за бабкою доглядала позивач-онука, яка працювала у лікарні, регулярно провідувала бабку, але потім за [PERSON] доглядала племінниця [PERSON], яка годувала тітку, лікувала її, а згодом і поховала. [PERSON] перенесла інсульт у січні 2013 року, у неї погіршився зір, а тому влітку 2013р. була проведена операція катаракти ока, зір покращився. [PERSON] хворіла, проте поводилася адекватно, постійно ходила в магазин до [PERSON], де її часто бачили свідки. Отже, суд вважає, що позивачкою в судовому засіданні не було доведено обставин щодо яких померла помилялася. Як вбачається з медичних документів, досліджених в судовому засіданні, до укладання договору дарування (04.03.2014р.) і до смерті, [PERSON] хворіла: у січні 2013р. перенесла інсульт, у червні 2013р. в офтальмологічному відділенні Первомайської міської лікарні - проведена операція катаракти лівого ока, результат - задовільний, тому суд не приймає доводи позивача в тій частині, що на момент укладення договору дарування вона втратила зір, а також не розуміла значення своїх дій, у звязку з хворобою. Відповідно до вимог ст.ст.719,722 ЦК договір дарування нерухомої речі укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Прийняття обдарованою документів, які посвідчують право власності на річ є прийняттям дарунку. У судовому засіданні було доведено, що відповідачка після укладення договору дарування в приватного нотаріуса отримала свій екземпляр договору, зареєструвала право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташований в смт.Доманівка по вул.Гагаріна,41; технічний паспорт на житловий будинок та будинкова книга на ім"я дарувальника надавались нотаріусу для огляду і повернуті обдарованій, про що свідчить відмітка приватного нотаріуса в договорі дарування (а.с.9-10). Тому, суд не приймає доводів позивача та її представника в тій частині, що не відбулося передачі предмету договору дарування обдарованій. Виходячи із встановленого у ході судового розгляду, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідач набула у власність житловий будинок та земельну ділянку на законних підставах: відповідно до вимог закону [PERSON] подарувала будинок та земельну ділянку відповідачці [PERSON], не порушуючи чинного законодавства, так як використала право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому відсутні підстави визнання недійсним оспорюваного договору дарування [PERSON] [PERSON] житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0973 га, розташованих по [ADDRESS].

Outcome: dismissed