Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У жовтні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з уточненим в процесі розгляду позовом до відповідачів з вимогами: ●про визначення частки померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру № 57 в м. Харкові, по вул.. Астрономічній, б. 44- А в розмірі 7/8; ●про визнання частково недійсним заповіт [PERSON] від 08.09.2004 року, виключивши зі складу спадщини за заповітом 1/8 частку квартири № 57 в м. Харкові, по вул.. Астрономічній, б. 44-А та визначити, що склад спадщини за заповітом складає 7/8 часток вказаної квартири. ●про визнання права власності на 7/8 частини квартири № 57 в м. Харкові, по вул. Астрономічній, б. 44-А, в порядку спадкування за заповітом [PERSON], померлого 24.09.2014 року. Позивач свої вимоги обґрунтовувала тим, що 24.09.2014 року помер її батько [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкова реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. 08.09.2004 року державним нотаріусом Восьмої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] був посвідчений заповіт [PERSON] зареєстрований у реєстрі за № 5-211, в якому зазначено, що квартиру № 57, яка знаходиться в м. Харкові, по вул. Астрономічній, б. 44-А після смерті він заповідає їй, позивачу по справі. Також зазначила, що цим заповітом він позбавив спадщини [PERSON] При цьому вказала, що на день відкриття спадщини ніхто з спадкоємців [PERSON] не мав право на обовязкову частку у спадщини. Зазначила, що 04.12.2014 року нотаріусом [PERSON] було заведено спадкову справу за № 3/2014, зареєстровану по Книзі обліку спадкових справ за №23 за її заявою про прийняття спадщини, а у березні 2015 року спадкоємці [PERSON], [PERSON] продали заяву приватному нотаріусу [PERSON] про те, що вони не претендують на спадщину. Разом з тим вказала, що коли у червні 2016 року вона звернулась до нотаріуса [PERSON] для оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у видачі його було відмовлено у звязку з неможливістю визначити склад спадкового майна, що належало спадкодавцю [PERSON] на день його смерті. Позивач вказувала, що право власність на квартиру спадкодавець [PERSON] набув на підставі договору дарування від 10.11.2000 року, згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 73/100 частини квартири № 57 по вул.. Астрономічній, б. 44-А в м. Харкові. В подальшому, відповідно до Рішення Виконавчого комітету Київської районної ради в м. Харкові від 16.03.2004 року №75-2 квартира № 57 була поділена на 2 самостійні квартири № 57 та № 58, було вирішено признати 73/100 частини [ADDRESS] трикімнатною, ізольованою, з присвоєнням номеру №57, 27/100 частин [ADDRESS] признати однокімнатною, з присвоєнням номеру № 58. Вказала, що рішення Київського районного суду м. Харкова від 29.06.2009 було визнано недійсним в 1/8 в частині договір дарування чотирьохкімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], та визнано недійсним в 1/8 частині договір дарування 73/100 частин чотирьохкімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частину трикімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], померлої 12.06.1994 року. У звязку з цим на дату складання заповіту 08.09.2004 року, [PERSON] був власником 7/8 часток квартири, яку він заповів, а тому заповіт [PERSON] є дійсним тільки на 7/8 спірної квартири, а у частині 1/8 заповіт є недійсним. Зазначила, що формальна невизначеність частки спадкодавця [PERSON] у праві спільної часткової власності на квартиру, зробила неможливим оформлення її спадкових прав згідно заповіту [PERSON], а тому просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. У судове засіданні позивач [PERSON], її представник [PERSON], діюча на підстав довіреності від 01.06.2016 року (а.с.46) не зявились, від представника надійшла заява про слухання справи за її відсутності, просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, неодноразово повідомлявся про час і місце судового засідання завчасно, проте будь які пояснення або заперечення проти позову суду не надав. Таким чином, з огляду на те, що відповідач мав достатній час для підготовки та викладення по справі своїх міркувань, та зважаючи на положення ч.3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якого, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, та з урахуванням необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України, суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Представник відповідача [PERSON] міська рада [PERSON], діючи на підставі довіреності від 30.12.2015 № 08-11/7736/2-15, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за їх відсутності та просив суд ухвалити рішення згідно чинного законодавства України, яке не буде порушувати права третіх осіб (а.с.51-52). Суд, дослідивши матеріали справи, надані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, предметом розгляду справи є майно, яке залишилось після спадкодавця [PERSON] та спадкові права, які виникли у його спадкоємців після його смерті. З матеріалів справи вбачається, що 24.09.2014 року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкова реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (а.с.10). З дослідженого судом договору дарування від 10.11.2000 року вбачається, що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар 73/100 частини квартири № 57 по вул.. Астрономічній, б. 44-А в м. Харкові (а.с.12). Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Київської районної ради в м. Харкові від 16.03.2004 року №75-2 квартира № 57 по вул.. Астрономічній, б. 44-А в м. Харкові була поділена на 2 самостійні квартири № 57 та № 58, та було вирішено признати 73/100 частини [ADDRESS] трикімнатною, ізольованою, з присвоєнням номеру №57, 27/100 частин [ADDRESS] признати однокімнатною, з присвоєнням номеру № 58 (а.с.13-14). Судом встановлено, що 08.09.2004 року державним нотаріусом Восьмої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] був посвідчений заповіт [PERSON] зареєстрований у реєстрі за № 5-211, в якому зазначено, що квартиру № 57, яка знаходиться в м. Харкові, по вул. Астрономічній, б. 44-А після смерті він заповідає [PERSON], позивачу по справі. Також судом встановлено, що цим заповітом він позбавив спадщини [PERSON] (а.с.11). Разом з тим, відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 29.06.2009 було визнано недійсним в 1/8 в частині договір дарування чотирьохкімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], та визнано недійсним в 1/8 частині договір дарування 73/100 частин чотирьохкімнатної ізольованої квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на 1/8 частину трикімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м, в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], померлої 12.06.1994 року (а.с.15-21). Вказане рішення було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області та набуло законної сили. Тобто, судом вбачається, що з моменту набрання рішенням суду від 29.06.2009 року законної сили змінився субєктний склад власників квартири [ADDRESS], вона стала обєктом спільної часткової власності двох осіб: [PERSON] - спадкодавця та [PERSON] - відповідача по справі. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкту нерухомого майна, сформованої 11.01.2017 року квартира [ADDRESS] перебуває у спільній сумісній власності, а саме 1/8 її частка належить на праві приватної власності [PERSON] відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 29.06.2009 року (а.с.63-64). Отже, з матеріалів справ та доводів позивача вбачається, що в рішенні суду від 29.06.2009 року не було визначено частку [PERSON], а через не виготовлення документації на квартиру за життя спадкодавця, останній не зареєстрував її у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно . Як вбачається з листа приватного нотаріуса [PERSON] від 24.06.2016 року №58/01-16 згідно п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій свідоцтво про право на спадщину видається за наявністю у спадковій справі всіх необхідних документів, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обовязково перевіряє, поряд з іншим, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину та на підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються підтверджуючи документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Було вказано, що оскільки з урахуванням наявного договору дарування, посвідченого 10.11.2000 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], та рішення Київського районного суду м. Харкова від 29.06.2009 року по справі №2-31/09/08, визначити склад спадкового майно, що належало спадкодавцю [PERSON], на день смерті та видати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] не вбачається можливим (а.с.27). Вирішуючи по суті вимог позивача щодо визначення частки померлого [PERSON] у спірній квартирі суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується\~\~на загальних підставах. Відповідно до п.3.4. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» було розяснено, що розглядаючи спори, пов'язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368 ЦК спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила -1/2". Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд приходить до висновку, що частка спірної квартири, належна померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності у судовому рішенні від 29.06.2009 року залишилась не визначеною, а тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про визнання частково недійсним заповіт [PERSON] від 08.09.2004 року, то суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Дійсно, 08.09.2004 року державним нотаріусом Восьмої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] був посвідчений заповіт [PERSON], в якому зазначено, що належну йому на праві власності квартиру № 57, яка знаходиться в м. Харкові, по вул. Астрономічній, б. 44-А після своєї смерті він заповідає позивачу по справі. Як встановлено за рішенням суду від 29.06.2009 року за відповідачем [PERSON] було визнано право власності на 1/8 частину цієї ж квартири. Разом з тим, на думку суду, підстав для визнання частково недійсним заповіт [PERSON] від 08.09.2004 року, виключивши зі складу спадщини за заповітом 1/8 частку квартири № 57 в м. Харкові, по вул. Астрономічній, б. 44-А та визначати, що склад спадщини за заповітом складає 7/8 часток вказаної квартири є зайвим, оскільки висновок щодо спадкової маси, яка залишилась після спадкодавця було здійснено безпосередньо судом шляхом визначення частки померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру. А тому можна прийти до висновку, що належна [PERSON] на праві власності 7/8 частина спірної квартири відповідно до складеного заповіту повинна і була заповідана позивачу по справі. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом вбачається, що звертаючись до суду із вимогами про визнання за собою право власності в порядку спадкування на спадкове майно позивач реалізує наданий їй положеннями ст. 16 ЦК України вид захисту цивільних прав. Крім того, підстав для визнання недійсним правочин з підстав недодержання в момент його вчинення стороною вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 статті 203 ЦК України, позивач суду не навів, доказів, які б це підтвердили, не надав. Відповідно до ч.2,3 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Вказані обставини в суді також доведені не були. Разом з тим, вимога позивача щодо визнання за нею права власності на 7/8 частини квартири № 57 в м. Харкові, по вул.. Астрономічній, б. 44-А, кв. в порядку спадкування за заповітом [PERSON], є ґрунтовними та підлягають задоволенню. Ст.1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Судом встановлено, що [PERSON] визначив спадкоємця на заповітом позивача по справі та позбавив спадщини [PERSON] З копії спадкової справи вбачається, що у березні 2015 року спадкоємці [PERSON], [PERSON] подали заяву приватному нотаріусу [PERSON] про те, що вони не претендують на спадщину. Тобто, судом встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину своєчасно звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, є єдиною спадкоємицею, однак нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з невизначеністю частки померлого у спільній сумісній власності та за відсутності правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно п. 23\~ Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, в звязку з чим в даний час неможливо належним чином оформити право власності на 7/8 частку квартиру [ADDRESS] на спадкодавця, що дало б можливість позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.328 ЦК України право власності\~\~виникає\~\~на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності. Враховуючи викладене і відсутність іншого способу захисту, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом свого порушеного права шляхом визнання за нею права власності на 7/8 квартири [ADDRESS] у судовому порядку. Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], інші спадкоємці відсутні, а належна померлому на праві власності частка обєкта нерухомого майна не була належним чином за ним зареєстрована відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, то суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~статті 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом вбачається, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 551,20 коп. за вимогу немайнового характеру, у задоволенні якої їй було відмовлено, а тому ці витрати з відповідачів не стягуються. Щодо задоволених вимог майнового та немайнового характеру, то судом вбачається, що ухвалою суду позивачу було відстрочено сплату судового збору до розгляду цивільної справи по суті, а тому відповідно до\~ч.3 ст. 88 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь держави. Разом з тим, згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за яким при пред'явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. \~\~\~ \~Враховуючи наведене, та приймаючи до уваги заявлені та визнані судом права позивача, як спадкоємця, та не присудження відповідачу спадкового майна, то судові витрати повинен нести саме позивач по справі. \~ На підставі\~\~вищевикладеного та

Outcome: partial