Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 10 грудня 2020 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , про усунення перешкод у користування та розпорядженні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд: усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким що втратив право користування житловим приміщенням. Так, вимоги позивача мотивовані тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . Вказує, що в належній йому квартирі з 25.09.1996 року був зареєстрований [PERSON] , що підтверджено відміткою у домовій книжці. Про наявність такої реєстрації йому стало відомо лише у листопаді 2020 року, коли він вирішив зареєструвати у власній квартирі свою онуку - [PERSON] . Позивач вказує, що за час знаходження квартири у його власності, він ніколи не бачив [PERSON] , у даному нерухомому майні відсутні його речі. Він не мешкає у квартирі з часу її придбання [PERSON] . За ствердженнями позивача, між ним та відповідачем не було жодних угод щодо того, що останній залишиться зареєстрованим у його квартирі після фактичного припинення проживання та виїзду на інше місце проживання, на даний час він з грудня 2007 року у квартирі не проживає, не є членом сім`ї власника. Відповідач добровільно, ще до реєстрації договору купівлі-продажу виїхав на інше постійне місце проживання, у невідомому напрямку. Наразі склалися обставини, коли він має намір розпорядитись своєю власністю, але позбавлений такої можливості з підстав реєстрації у ньому відповідача. З урахуванням наведеного, він і звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 14 грудня 2020 рокуУхвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 28 січня 2021 року Ухвалою суду задоволена заява представника про виклик та допит в судове засідання свідків. 28 січня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач та його представник в судове засідання надали заяву про розгляд справи у відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК Україниповідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома . Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.. Зі згоди позивача, про що свідчить заява представника позивача, суд ухвалою від 01 червня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Вивчивши матеріали справи, вислухавши допитаного в якості свідка [PERSON] , ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 16.09.2008 року між [PERSON] та [PERSON] , позивач набув права власності на квартиру під [ADDRESS] . Вказане вище також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27063127 від 19.09.2014 року Матеріалами справи встановлено, що згідно копії домової книги, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований, зокрема [PERSON] , з 25.09.1996 року. /а.с. 7-9/ Разом з тим, позивач зазначає, що відповідач станом на момент придбання [PERSON] нерухомого майна не проживав у даній квартирі, та до теперішнього часу його місце знаходження йому не відоме, його речей у квартирі немає. Згідно довідки № 460, виданої ОСББ «Сім`я» 04.12.2020 року, [PERSON] , 1965 року народження зареєстрований по [ADDRESS] , але не проживає за даною адресою з 29.12.2007 року. Вказане також дублюється у акті не проживання від 09.12.2020 року, складеного головою ОСББ «Сім`я» Одинець Л.В., заступником ОСББ «Сім`я» Ратушним Ю.Ф., за підписом сусідів [PERSON] , [PERSON] . Крім того, заслухана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що дійсно її дідусь є власником квартири [ADDRESS] на протязі 13 років. З цього часу в квартирі ніколи не проживав [PERSON] , його речей немає. Нормативне обґрунтування. Оцінка аргументів сторін, висновки суду. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на квартиру під [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач не проживає в ній з 2007 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання наймача, втратив інтерес до вказаної житлової площі, а також те що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved