Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

У травні 2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності намарно в порядку спадкування, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що його матері [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,810 га, що розташована на землях [PERSON] міської (колишньої Малинівської сільської) ради, кадастровий номер 1424283500:01:000:0193 та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,260 га, розташована на землях [PERSON] міської (колишньої Малинівської сільської) ради, кадастровий номер 1424283500:01:000:0206. Вказані земельні ділянки належали їй на підставі державного акту ДН №195403, виданого 27.02.2016 року. [PERSON] померла 02.02.2008 року. Позивач, як спадкоємець першої черги, що мешкав з нею на момент смерті в с. Оріхуватка, Словянського району по вул. Лісній, 30, оскільки вимушений був останні роки життя доглядати за нею, у зв'язку із її поганим станом здоров'я автоматично прийняв спадщину, інших спадкоємців на сьогоднішній день які б прийняли спадщину немає. Однак на теперішній час, він не може оформити у нотаріуса спадщину оскільки не може знайти оригінал державного акту на вказану земельну ділянку. Отримати дублікат державного акту чи відновити його якимось іншим чином на сьогоднішній день не вбачається можливим. У звязку з чим, просить суд визнати за собою [PERSON], ідентифікаційний номер: [NUMBER], право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлої 02.02.2008 року на: -земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,810 га, розташовану на землях [PERSON] міської (колишньої Малинівської) сільської ради, кадастровий номер 1424283500:01:000:0193; -земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,260 га, розташовану на землях [PERSON] міської (колишньої Малинівської) сільської ради, кадастровий номер 1424283500:01:000:0206. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вважає за можливим розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі Договору про надання правової допомоги від 09.02.2017 року (а.с.8) та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №44оо від 04.07.2012 року (а.с.9), не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності (а.с.30). Суд, вважає за можливим розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] міської ради Словянського району Донецької області в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги просить вирішити на підставі чинного законодавства (а.с.18). Суд, вважає за можливим розглянути справу без участі представника відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, зясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив фактичні дані та відповідні їм житлові правовідносини. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON], померла 02.02.2008 року у с. Оріхуватка, Словянського району, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НО №281789 (а.с.2). Останній на праві приватної власності на підставі державного акту ДН №195403, виданого 27.02.2016 року (а.с.4), належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,810 га, що розташована на землях [PERSON] міської (колишньої Малинівської сільської) ради, кадастровий номер 1424283500:01:000:0193 та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,260 га, розташована на землях [PERSON] міської (колишньої Малинівської сільської) ради, кадастровий номер 1424283500:01:000:0206. Спадкоємцем після померлої [PERSON] є її син [PERSON], що підтверджується, свідоцтвом про народження серії VI-НО №356943 (а.с.10) та записом акту про одруження №7 від 01.04.1967 року (а.с.27). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З довідки, виданої [PERSON] сільським головою Виконавчого комітету Малинівської сільської ради від 04.02.2008 року (а.с.6), вбачається, що [PERSON] проживав зі своєю матірю [PERSON] в с. Оріхуватка Словянського району по вул. Лісна, 30 з грудня 2007 року по день її смерті 02.02.2008 року та вели сумісне господарство. Позивач не може оформити у нотаріуса спадщину оскільки оригінал державного акту на вищезазначену земельну ділянку загублено. Крім того, згідно листа відділу Держгеокадастру у Слов'янському районі від 17.02.2017 року (а.с.7), вбачається, що [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельні ділянки ДН №195403. Вирішуючи питання про визнання права власності на земельні ділянки, суд виходить з наступного. Так, згідно\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до \~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування", якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає\~ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15\~та ст.392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті\~6\~та статті\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до\~ст.328 ЦК України\~набуття права власності\~це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному\~ст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом\~ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень\~ст.392 ЦК України\~є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового\~рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на земельні ділянки, але нотаріусом було відмовлено з причин, наявності підтверджуючих документів у неналежному вигляді, а саме відсутності оригіналу державного акту на земельні ділянки. Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права. У звязку з чим, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за позивачем [PERSON] на земельні ділянки, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved