Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Олег Іванович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Криворучко Віктор Петрович, Приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Лідія Євгенівна про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 листопада 2006 року [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу квартири, 14 травня 2015 року, з метою отримання допомоги у підготовці документів, необхідних для перепланування вказаної квартири, [PERSON] було видано довіреність на ім'я [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Шандибою Л.І. 11 червня 2015 р. [PERSON], діючи на підставі вищезазначеної довіреності, уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області - Щуром О.І. Після укладення даного правочину, [PERSON] повідомив [PERSON] про те, що договір підписано внаслідок тривалого психологічного тиску з боку [PERSON] Зокрема, останній неодноразово стверджував, що належну позивачеві квартиру хочуть привласнити його бізнес-партнери [PERSON] та [PERSON], а тому, для уникнення негативних наслідків для сім'ї [PERSON], він має відчужити [PERSON] квартиру свого батька [PERSON], підписавши відповідний договір купівлі-продажу. Позивач зазначає, що погрози на адресу сім'ї [PERSON] були нічим іншим, як маніпуляцією групи осіб, до якої входив [PERSON], з метою отримання майна Позивача. Станом на сьогоднішній день ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №12015100100010270 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України. Згідно довідки, [PERSON] визнано потерпілим у вказаному вище кримінальному провадженні. Відповідно до змісту договору, [PERSON] діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Шандибою\~Л.І., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 983 від 14 травня 2015 р. В тексті вказаної довіреності зазначено: «... укладати та підписувати від мого імені всі дозволені законом правочини на умовах даного доручення, в тому числі договір купівлі- продажу квартири, договір міни, дарування, застави, договори іпотеки, поділу чи виділу частки майна, новоствореного майна, однак з обов'язковим письмовим підтвердженням даних угод довірителем». Позивач вказує, що ним не надавалося жодних підтверджень, або будь-якого дозволу на вчинення правочинів, щодо відчуження належного йому майна. Всупереч вищевказаним нормам закону, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром О.І. не було належним чином перевірено обсяг повноважень представника позивача, у зв'язку із чим, договір було підписано із перевищенням повноважень, наданих довіреністю, крім того, нотаріусом порушено підсудність вчиненого правочину. На підтвердження того що позивач підтвердження на продаж квартири не надав, а підпис був не його, надає висновок експерту, відповідно якого, підпис на заяві від 11.06.2015 року виконано не позивач. У зв'язку з вищезазначеним, позивач вважає, що договір купівлі-продажу від 11.06.2015 року недійсний, який порушує його законні права як власника, оскільки, на вчинення правочину він дозволу та відповідного підтвердження не надав. Тому, позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], від 11.06.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром Олегом Івановичем, зареєстрований в реєстрі за №459. Ухвалою судді від 09.08.2017 року було відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 19.02.2018 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 22.05.2018 року. Ухвалою від 22.05.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи - рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення. Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України, що оприлюднене 27.06.2018 року та роз'яснено права відповідно до норм ЦПК. Відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно інформації розміщеної на офіційному сайті Державної судової адміністрації України 29.01.2018 року щодо оголошень про виклик у суд учасників процесу, відповідно до статті 122 Господарського процесуального кодексу України, статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, статті 130 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а в разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Пунктом 10 параграфу 2 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" ДСА України рекомендовано до 31 грудня 2018 року забезпечити створення та належне функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Враховуючи наведене, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи інформація про виклик у справі відповідача, третьої особи, свідка, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, розміщується безпосередньо судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України. Відповідно до п. 15.8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України оприлюднення інформації щодо справи, визначеної цією редакцією Кодексу, на офіційному веб-порталі судової влади України здійснюється в порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Олег Іванович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Криворучко Віктор Петрович, Приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Лідія Євгенівна у судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, в заяві від 08.11.2017 року представник [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Олег Іванович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу міста Києва Криворучко Віктор Петрович, Приватний нотаріус Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Лазоренко Лідія Євгенівна у судове засідання не з'явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, в заяві від 08.11.2017 року представник [PERSON] просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що договір купівлі-продажу укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, а позивач безпосередньо дії нотаріуса не оскаржував. купівлі-продажу укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, а позивач безпосередньо дії нотаріуса не оскаржував. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, заслухавши позивача, представника позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12.04.2016 року позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Олег Іванович про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири - задоволено у повному обсязі; визнано договір купівлі-продажу квартири за номером [ADDRESS], від 11.06.2015 року, який укладено між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром Олегом Івановичем, зареєстрований в реєстрі за № 459, недійсним; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 4 996,67 грн. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09.03.2017 року апеляційну скаргу представника [PERSON] - [PERSON] задоволено; заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року скасовано; ухвалено нове рішення; у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щур Олег Іванович, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017 року касаційну скаргу [PERSON] відхилити; рішення апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2017 року залишено без змін. Судами встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, що укладений між [PERSON] та [PERSON] 23.11.2006 року, позивачем придбано у власність квартиру [ADDRESS] 14.05.2015 pоку [PERSON] було видано довіреність на ім'я [PERSON], посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандибою Л. І. 11.06.2015 року [PERSON], діючи на підставі вищезазначеної довіреності, уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром О.І. Так, згідно довідки, виданої 4-им територіальним відділом міліції Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, [PERSON] визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12015100100010270, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України. Відповідно до змісту договору, [PERSON] діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Шандибою Л.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 983 від 14 травня 2015 року. В тексті вказаної довіреності зазначено: «... укладати та підписувати від мого імені всі дозволені законом правочини на умовах даного доручення, в тому числі договір купівлі-продажу квартири, договір міни, дарування, застави, договори іпотеки, поділу чи виділу частки майна, новоствореного майна, однак з обов'язковим письмовим підтвердженням даних угод довірителем». [PERSON] не надавалося жодних підтверджень, або будь-якого дозволу на вчинення правочинів, щодо відчуження належного йому майна. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Згідно ч.1 ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. 6 ст. 44 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 цього Закону, а також перевіряє обсяг його повноважень. У разі наявності сумнівів щодо уповноваженого представника, а також його цивільної дієздатності та правоздатності нотаріус має право зробити запит до відповідної фізичної чи юридичної особи (ч. 8 ст. 44 Закону України «Про нотаріат»). Всупереч вищевказаним нормам закону, приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Щуром О. І. не було належним чином перевірено обсяг повноважень представника позивача, у зв'язку із чим договір було підписано із перевищенням повноважень, наданих довіреністю. Згідно ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Верховний Суд України, в узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008 року зазначає, що при розгляді спору про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, недійсним (встановлення нікчемності) факти його укладення, повного або часткового виконання однією зі сторін може підтверджуватися тільки письмовими доказами, якщо інше не передбачено законодавством. Судом встановлено, що позивачем не вчинялися дії щодо виконання правочину, а також відсутні будь-які документи, котрі свідчили б про таке. Більше того, матеріали справи свідчать про намагання [PERSON] довести, що оспорюваний договір було підписано всупереч його волі та інтересам, про що свідчить, зокрема, подана до правоохоронних органів заяви про злочин. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 55 Закону України «Про нотаріат», посвідчення правочинів щодо відчуження, іпотеки житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна, а також правочинів щодо відчуження, застави транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін відповідного правочину. Майно, що відчужувалося, а саме квартира [ADDRESS]; місцем реєстрації продавця, а саме [PERSON], у договорі зазначено: [ADDRESS]; місцем реєстрації представника продавця, а саме [PERSON], вказано: [ADDRESS]; місцем реєстрації покупця ([PERSON]) зазначено: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріальний округ - територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якого знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус, або робоче місце (контора) приватного нотаріуса. Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених цим Законом (ч. З ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат»). Таким чином, зважаючи на місце реєстрації сторін та місцезнаходження майна, посвідчення договору приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області є грубим порушенням Закону України «Про нотаріат», та мало бути здійснене нотаріусом Київського міського нотаріального округу, про дані порушення також свідчить лист Головного територіального управління юстиції від 18.09.2017 року (т. 1 а.с. 203-204). Відповідно до п.п. 4.2. п. 4 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5, при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. Згідно п. 8.4. Договору, Продавець, [PERSON], діє за згодою своєї дружини, [PERSON], що викладена в Заяві про згоду на продаж нерухомого майна одного із подружжя, справжність підпису на якій посвідчено Щуром О.І. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу 11.06.2015 р. за реєстровим № 457. Відповідно до змісту договору, [PERSON] діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Шандибою Л.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 983 від 14 травня 2015 року. В тексті вказаної довіреності зазначено: «... укладати та підписувати від мого імені всі дозволені законом правочини на умовах даного доручення, в тому числі договір купівлі-продажу квартири, договір міни, дарування, застави, договори іпотеки, поділу чи виділу частки майна, новоствореного майна, однак з обов'язковим письмовим підтвердженням даних угод довірителем». В процесі проведення слідчих дій в рамках кримінального провадження № 12015100100010270, в матеріалах нотаріальної справи було виявлено заяву [PERSON] від 11.06.2015 р. реєстровий № 457 про надання згоди [PERSON] на відчуження квартири [ADDRESS], а також заяву [PERSON] від 11.06.2015 р., реєстровий № 458, про надання згоди [PERSON] на відчуження квартири [ADDRESS] Враховуючи, що заяви посвідчено нотаріально, а їх текст викладено на спеціальному бланку, можна зробити висновок про наявність ряду грубих порушень законодавства про нотаріат під час укладення договору. Згідно п. 4 глави 9 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, при вчиненні нотаріальних дій, що потребують прикладення власноручного підпису осіб, нотаріус перевіряє справжність підпису цих осіб шляхом здійснення ними підпису у його присутності. Встановлення їх особи здійснюється за документами, визначеними Законом України «Про нотаріат». Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, а сторонами не надано відповідні висновки експертів із цих саме питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності, суд призначає експертизу у справі. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз'яснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України «Про судову експертизу», і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. На виконання постанови старшого слідчого СВ Шевченківського РУ ГУМВС України у м. Києві від 12.10.2015 р., експертом сектору № 10 з техніко-криміналістичного забезпечення роботи Шевченківського РУ ГУМВС було проведено судову експертизу зазначених документів. Відповідно до висновку експерта науково - дослідного експертно - криміналістичного центру ГУ МВС від 13.10.2015 р. № 1700 підпис та рукописний напис від імені [PERSON], у нижній частині заяви від 11.06.2015 р. реєстровий № 457, спеціальний бланк - НАО 178076, виконано не [PERSON], а іншою особою; підпис та рукописний напис від імені [PERSON], у нижній частині заяви від 11.06.2015 р. реєстровий № 458, спеціальний бланк НАО 178076, виконано не [PERSON], а іншою особою (т. 1 а.с. 16-20). Відповідно до висновку експерта Київського науково - дослідного інституту судових експертиз МЮУ від 28.11.2016 року № 8228/8229/16-32 підпис та рукописний запис від імені [PERSON] у першому та другому примірниках договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.06.2015 року зареєстрованому в реєстрі за №464, виконані [PERSON]; підпис та рукописний запис від імені [PERSON] у першому та другому примірниках договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.06.2015 року зареєстрованому в реєстрі за №459, виконані [PERSON]; підпис та рукописний напис від імені [PERSON] у нижній частині заяви від 11.06.2015 року реєстровий №457, договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11.06.2015 року зареєстрованому в реєстрі за №464, виконані [PERSON], спеціальний бланк - НАО 178076, виконані [PERSON]; підпис та рукописний напис від імені [PERSON], у нижній частині заяви від 11.06.2015 р. реєстровий № 458, спеціальний бланк НАО 178077, виконані [PERSON]; рукописний текст та підпис від імені [PERSON] в розписці від 18.06.2015 року про відсутність майнових претензій виконано [PERSON]; рукописний текст та підпис від імені [PERSON] в розписці від 18.06.2015 року про відсутність майнових претензій виконано [PERSON] (т. 1 а.с. 67-86). Відповідно Рецензії, складеної Центром судових експертиз «Альтернатива», від 09.03.2017 року на висновок експерта № 8228/8229/16-32 від 28.11.2016 року, суттєве порушення експертом загальної методики почеркознавчого дослідження при дослідженні підписів та рукописних записів від імені [PERSON] та [PERSON], необґрунтований проміжний висновок, що потягнув за собою порушення процесу дослідження, є серйозною підставою для сумнівів у висновках експерта (т. 1 а.с. 175-177). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Встановлено, що вказана експертиза проведена в рамках кримінального провадження, тому відповідно до положень ст. 76 ЦПК України є письмовим доказом у цивільній справі. У зв'язку з цим такий доказ має оцінюватись як письмовий доказ і у разі його заперечення особа, яка не визнає такий доказ, має довести протилежне, у тому числі шляхом заявлення клопотання про призначення відповідної експертизи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч. 1 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Відповідно ч. 2 ст. 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов'язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Як вбачається з матеріалів справи, сторона відповідача в судові засідання не з'являється, своїм правом заявити клопотання про призначення в справі судової почеркознавчої експертизи не скористався. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 27 червня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу квартири відповідач [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON] (т. 1 а.с.11-12); [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02 вересня 2015 р. продала спірну квартиру [PERSON] (т. 1 а.с.13-14). Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6 - 619 цс15 від 01.07.2015р., вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх сукупності. Відповідно до ч.1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1 ст. 216 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 216 ЦК України, якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК та роз'яснень, які надав Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 06 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Стаття 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги, що договір купівлі-продажу квартири укладено із перевищенням повноважень, наданих представнику [PERSON], наявність вільного волевиявлення учасників правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, крім того, договір посвідчено з порушенням вимог законодавства про нотаріат, враховуючи висновки експертів, рецензію, складену Центром судових експертиз «Альтернатива», від 09.03.2017 року на висновок експерта № 8228/8229/16-32 від 28.11.2016 року, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для визнання правочину недійсним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved