Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У травні 2014 року ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Харківського регіонального відділення звернулося до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08 квітня 2008 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Харківського регіонального відділення та [PERSON] був укладений кредитний договір № 503Т-52, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 43 500,00 дол. США на придбання нерухомого майна - квартири, на умовах сплати 13,5% річних. Процентна ставка за користування кредитом змінювалась додатковими угодами № 1 від 15.09.2008 року та № 2 від 01.04.2009 року. В якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору 08 квітня 2008 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 503Т-52-1, відповідно до якого в іпотеку Банку відповідачем було передано нерухоме майно - 3-кімнатна квартира [ADDRESS] в м. Харкові, яка належить йому на праві приватної власності. У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору Банк звернувся з позовом про дострокове погашення заборгованості за кредитом. 15.08.2012 року рішенням Краснокутського районного суду Харківської області позовні вимоги банку були задоволені, проте до цього часу заборгованість не погашена. Cтаном на 26.05.2014 року заборгованість відповідача за кредитом становить 241 729,56 дол. США та 35 000,00 грн., що за курсом НБУ на 26.05.2014 року в еквіваленті становить 2 866 896,44 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив для задоволення своїх вимог за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, примусово виселити із житлового приміщення, що є предметом іпотеки, всіх громадян, що мешкають в ньому, та визначити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Представник позивача ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував, що має заборгованість перед позивачем за кредитним договором, проте проти задоволення позову Банку заперечував. Зазначив, що Краснокутським районним судом Харківської області вже винесено рішення про стягнення з нього на користь ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованості за цим кредитним договором, а також що в квартирі, на яку позивач просить звернути стягнення, зареєстровані та проживають його дружина і син, який є інвалідом 2-ї групи. Крім того, просив зменшити пеню у зв'язку з тяжким матеріальним станом, оскільки має на утриманні неповнолітнього сина, який є інвалідом другої групи, та застосувати до вимог Банку положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи і надані докази, суд встановив наступне. 08 квітня 2008 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Харківського регіонального відділення та [PERSON] був укладений кредитний договір № 503Т-52, відповідно до умов якого Банк передав відповідачу кредитні кошти в сумі 43 500,00 дол. США на придбання нерухомого майна - квартири, на строк до 08.04.2018 року зі сплатою за користування кредитними коштами відсотків у розмірі 13,5% річних. В якості забезпечення належного виконання відповідачем умов кредитного договору 08 квітня 2008 року між ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 503Т-52-1, відповідно до якого в іпотеку Банку відповідачем було передано нерухоме майно - 3-кімнатна квартира [ADDRESS] в м. Харкові, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1765. Свої зобов'язання за договором кредиту Банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти шляхом перерахування на поточний рахунок [PERSON] Однак, відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим Банк звернувся до нього з позовом про дострокове погашення заборгованості за кредитом. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 15.08.2012 року позовні вимоги ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» були задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 55 168,99 доларів США, штраф - 7180,00 грн. та судові витрати. Проте на день звернення ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Харківського регіонального відділення до суду із цим позовом заборгованість відповідачем не погашена. Станом на 25.05.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 503Т-52 становить 241 729,56 дол. США та 35 000,00 грн., що за курсом НБУ на 26.05.2014 року в еквіваленті становить 2 866 896,44 грн., і складається із: заборгованості за кредитом - 37 777,00 дол. США, що в еквіваленті становить 442 562,96 грн.; заборгованості за відсотками - 23438,89 дол. США, що в еквіваленті становить 274 589,95 грн.; пені за прострочення основного зобов'язання - 79 843,84 дол. США, що в еквіваленті становить 935 382,06 грн.; пені за прострочення сплати процентів - 100 669,83 дол. США, що в еквіваленті становить 1 179 361,47 грн.; штрафу за прострочення сплати кредиту та нарахованих процентів - 35 000,00 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно вимог ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктами 5.1.1 та 5.1.2 договору іпотеки № 503Т-52-1 від 08 квітня 2008 року передбачено, що Банк з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання позичальником основного зобов'язання або його частини воно не буде виконане. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, посилався на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав чинності 07.06.2014 року. Відповідно до ст. 1 даного Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершенного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Отже, даним Законом введено мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, які є предметом іпотеки та забезпечують виконання зобов'язань позичальниками за валютними кредитами. Відчуження - це перехід права власності від однієї особи до іншої. Примусове відчуження майна можливе лише в порядку, визначеному законом, зокрема Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до даного Закону таке примусове відчуження полягає у реалізації майна з прилюдних торгів. Мораторій - це відстрочення виконання зобов'язань на певний термін або до закінчення будь-яких певних подій. Суд вважає, що мораторій на примусове відчуження житлових приміщень, що є предметом іпотеки за валютними кредитами, не може бути підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишення позовної заяви без розгляду, зупинення чи закриття провадження за такою позовною заявою. Даний мораторій поширюється лише на виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, а сааме - на його примусову реалізацію з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що вимога Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Проте, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин. Вимоги цієї норми закону підтверджуються правовими позиціями, викладеними в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до яких розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено і підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що відповідач знаходиться в тяжкому матеріальному становищі, у зв'язку зі станом здоров'я сина, який є інвалідом 2-ї групи. З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що є правові підстави для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК». З урахуванням суми простроченої заборгованості [PERSON] за кредитом та відсоткам, його тяжкого матеріального стану, суд вважає необхідним зменшити розмір пені за прострочення основного зобов'язання відповідача з 79 843,84 дол. США до 37 777,00 дол. США, що в еквіваленті становить 442 562,96 грн., та пені за несвоєчасне погашення сплати процентів з 100 669,83 дол. США до 23 438,89 дол. США, що в еквіваленті становить 274 589,95 грн. Щодо вимоги ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» про примусове виселення із житлового приміщення, що є предметом іпотеки, всіх громадян, що мешкають в ньому, то відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, у ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У ч.ч. 2 і 3 зазначеної статті законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Виходячи із аналізу вказаних правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Отже, позовна вимога про примусове виселення із житлового приміщення, що є предметом іпотеки, всіх громадян, що мешкають в ньому, на думку суду, на цій стадії не може бути задоволена, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «БРОКБІЗНЕСБАНК» в особі Харківського регіонального відділення до [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, враховуючи, що позивач на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial