Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

01.08.2017 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами і просить встановити факт проживання [PERSON], померлої 03.02.1999 року на момент її смерті за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86 та визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом, право власності на 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86, мотивуючи тим, що вказане майно належить [PERSON]. 03.02.1999 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 3/4 часток житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86. 30.07.1982 року [PERSON] залишила заповіт, згідно умов якого все своє майно заповіла [PERSON]. Позивач прийняв спадщину оскільки на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що з поданих до спадкової справи документів неможливо встановити місце останньої реєстрації спадкодавця [PERSON], яка померла 03.02.1999 року, що не дає змоги встановити місце відкриття спадщини і круг спадкоємців. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] належить 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86, що підтверджено рішенням народного суду 1-ої дільниці м. Ізмаїла від 14.02.1951 року, зареєстрованим в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №52/93 від 13.05.1982 року та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.07.1982 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON] в реєстрі за №1-2713, зареєстроване в реєстрі за №1-2713. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Відповідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 497091, виданого повторно 08.06.2017 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 03.02.1999 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/4 частки житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86 Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту, посвідченого 30.07.1982 року державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-2715, [PERSON] заповіла усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати [PERSON]. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48792024 від 17.08.2017 року, наданого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON], заповіт [PERSON], померлої 03.02.1999 року, зареєстрований за № 1-2715, не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обовязкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), немає. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являється син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ЯИ №441975 від 26.06.1955 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС. Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] на день смерті проживала разом з [PERSON] за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Зелена, 86. Тобто, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) [PERSON] вступив в управління або володіння спадковим майном та вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу [PERSON] №297/02-14 від 19.07.2017 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із тим, що з поданих до спадкової справи документів неможливо встановити місце останньої реєстрації спадкодавця [PERSON], яка померла 03.02.1999 року, що не дає змоги встановити місце відкриття спадщини і круг спадкоємців. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved