Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 23.03.2011 року старшим слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу податкової поліції Державної податкової адміністрації у Волинській області винесено постанову про порушення щодо позивача, як директора спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Сотерс» ЛТД, кримінальної справи за ч.3 ст.212 КК України про ухилення від сплати податків на загальну суму 2282,06 тис. грн. Того ж дня накладено арешт на майно товариства і особисте майно позивача. 28.03.2011 року проведено обшук в офісі товариства та в житлі позивача, під час якого вилучено усю оргтехніку та документацію і позивач стверджує, що тим самим фактично припинено діяльність товариства. Постановою слідчого від 15.07.2011 року провадження щодо позивача закрито за відсутністю складу злочину та порушено кримінальну справу за фактом вчинення невстановленими особами злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.1 ст.201 КК України. 26.06.2012 року постановою слідчого зазначена кримінальна справа була закрита за відсутністю складу злочину, передбаченого за ч.3 ст.212 КК України. Однак, накладений постановою слідчого арешт на квартиру позивача був скасований за зверненням останнього лише 25.03.2017 року. Крім цього, у кримінальному провадженні була призначена ревізія та експертиза, наслідком яких стали податкові повідомлення-рішення, які ТзОВ «Сотерс» оскаржувало в порядку адміністративного судочинства. Позивач оплачував при цьому судовий збір за рахунок власних коштів, оскільки рахунки товариства були арештовані. 02.02.2018 року позивач звернувся з заявою до [PERSON] управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визначення розміру майнової шкоди. Постановою від 13.09.2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області визначило майнову шкоду у 0 гривень. Позивач просить визнати незаконною цю постанову та відшкодувати йому шляхом списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку майнову шкоду, завдану неправомірними діями органів досудового розслідування, яка складається з: суми, сплаченої на правову допомогу адвоката у кримінальній справі, яка становить 21000 грн.; частки, належної йому у статутному капіталі (фонді) ТзОВ «Сотерс» ЛТД, яка становить 55321 грн.; суми заробітку, який він втратив за 5 років 11 місяців 8 днів, яка становить 93421 грн.; шкоди у вигляді несплачених внесків до фондів державного загальнообовязкового страхування в розмірі 30376 грн. 73 коп.; судових витрат у розмірі 6653 грн. 50 коп.; інших витрат (послуги, комісія банку), які становлять 100 грн. Позивач також просить стягнути у його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Заперечення відповідача [PERSON] управління Державної фіскальної служби у Волинській області. Відповідач вважає, що розслідування триває, тому немає підстав для відшкодування шкоди. Не доведено, що органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування вчиняли незаконні дії, якими завдана шкода позивачу. Просить в позові відмовити. Державна казначейська служба України відзив не подала. Мотивувальна частина рішення. 23.03.2011 року старшим слідчим з особливо важливих справ слідчого відділу податкової поліції Державної податкової адміністрації у Волинській області винесено постанову про порушення щодо позивача, як директора спільного українсько-польського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Сотерс» ЛТД, кримінальної справи за ч.3 ст.212 КК України про ухилення від сплати податків на загальну суму 2282,06 тис. грн. Того ж дня накладено арешт на майно товариства і особисте майно позивача. 28.03.2011 року проведено обшук в офісі товариства та в житлі позивача, під час якого вилучено оргтехніку та документацію. Постановою слідчого від 15.07.2011 року провадження щодо позивача закрито за відсутністю складу злочину та порушено кримінальну справу за фактом вчинення невстановленими особами злочинів, передбачених ч.3 ст.212, ч.1 ст.201 КК України. 26.06.2012 року постановою слідчого зазначена кримінальна справа була закрита за відсутністю складу злочину, передбаченого за ч.3 ст.212 КК України. Однак, накладений постановою слідчого арешт на квартиру позивача був скасований за зверненням останнього лише 25.03.2017 року. Крім цього, у кримінальному провадженні була призначена ревізія та експертиза, наслідком яких стали податкові повідомлення-рішення, які ТзОВ «Сотерс» оскаржувало в порядку адміністративного судочинства. Позивач оплачував при цьому судовий збір за рахунок власних коштів, оскільки рахунки товариства були арештовані. 02.02.2018 року позивач звернувся з заявою до [PERSON] управління Державної фіскальної служби у Волинській області про визначення розміру майнової шкоди. Постановою від 13.09.2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у Волинській області визначило майнову шкоду у 0 гривень. Зазначені обставини не заперечуються сторонами. Суд відхиляє заперечення [PERSON] управління Державної фіскальної служби у Волинській області, що розслідування триває, а тому немає підстав для відшкодування шкоди. Постановою Апеляційного суду Волинської області від 26.03.2018 року, винесеною в спорі між тими ж сторонами і тих же підстав, тільки щодо відшкодування моральної, а не майнової, шкоди, стягнуто на користь позивача у відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, 50000 грн. Постанова набрала законної сили. Тобто, рішенням суду встановлено, що кримінальне провадження щодо позивача закрите, а отже, перешкоди для вирішення питання про відшкодування завданої йому шкоди відсутні. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України: «Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.» З тих же підстав суд відхиляє заперечення [PERSON] управління Державної фіскальної служби у Волинській області, що перешкодою для відшкодування шкоди позивачу є те, що органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування не вчиняли незаконні дії, якими завдана шкода позивачу. Цей аргумент відповідача аргументовано відхилений названою постановою Апеляційного суду. Згідно з частинами 1, 2, 7 ст.1176 ЦК України: «1. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. 2. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. 7. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.» Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі «Закону»). Відповідно до ст.1, п.2 ч.1 ст.2 Закону: «Стаття 1. Відповідно до положень Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Стаття 2. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згаданою вище постановою\~Апеляційного суду\~Волинської області\~від 26.03.2018\~року встановлено: «…проведення у позивача обшуку та накладення арешту на майно в межах кримінального провадження, яке згодом закрито за відсутністю складу злочину, дає право позивачу на відшкодування моральної шкоди за весь час перебування під слідством на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Такі ж, встановлені судом у іншій справі, підстави, зумовлюють виникнення у позивача права на відшкодування поряд з моральною також і майнової шкоди на підставі Закону. Відповідно до ст.3, ч.ч.1-4 ст.4, ст.12 Закону: «Стаття 3. У наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Стаття 4. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Майно, зазначене в пункті 2 статті 3 цього Закону, повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно. Вартість жилих будинків, квартир, інших споруд відшкодовується лише у разі, якщо зазначене майно не збереглося в натурі і громадянин відмовився від надання йому рівноцінного жилого приміщення з безоплатною передачею у його власність або у разі згоди на це громадянина. Вартість втраченого житла відшкодовується виходячи з ринкових цін, що діють на момент звернення громадянина про відшкодування шкоди. У разі ліквідації підприємств, установ, організацій, яким майно було передано безоплатно, або недостатності у них коштів для відшкодування шкоди вартість майна (частина вартості) відшкодовується за рахунок державного бюджету. Вартість майна визначається за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди. У разі пошкодження майна завдана шкода відшкодовується повністю. Стаття 12. Розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.» Щодо відшкодування позивачу частки, належної йому у статутному капіталі (фонді) ТзОВ «Сотерс» ЛТД, яка становить 55321 грн. Пункт 2 ч.1 ст.3, ч.2 ст.4 Закону відносить «частку у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки» до майна, «конфіскованого або зверненого в доход держави судом, вилученого органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майна, на яке накладено арешт», яке «повертається в натурі, а в разі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно». Частка позивача,\~належна йому\~у статутному\~капіталі (фонді)\~ТзОВ «Сотерс»\~ЛТД, яка становить 55321 грн., не була конфіскована, звернена в доход держави судом, не була вилучена органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, на неї не був накладений арешт. Тому підстави для того, щоб її, згідно Закону, повернути позивачу в натурі або відшкодувати її вартість, відсутні. Відсутні такі підстави не лише згідно Закону, відсутні також загальні підстави для відшкодування позивачу збитків, повязаних з цією часткою. ТзОВ «Сотерс» ЛТД, як встановлено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.03.2017 року, припинене як юридична особа 08.12.2016 року, тоді як кримінальна справа щодо позивача була закрита за відсутністю складу злочину 26.06.2012 року. Вказані обставини виключають прямий причинний звязок між припиненням ТзОВ «Сотерс» ЛТД як юридичної особи, можливою втратою позивачем частки, належної йому у статутному капіталі (фонді), та кримінальною справою щодо позивача. В будь-якому випадку вказаний причинний звязок позивачем не доведений. Його твердження, що кримінальна справа щодо нього фактично заблокувала роботу товариства, що і стало причиною його припинення, ґрунтується лише на його словах і переконаннях, які за своєю природою є припущеннями. Не доведений позивачем також сам факт втрати ним частки у статутному капіталі (фонді). Тому суд відмовляє у стягненні на користь позивача вартості частки, належної йому у статутному капіталі (фонді) ТзОВ «Сотерс» ЛТД, яка становить 55321 грн. Щодо суми заробітку, який позивач, як він стверджує, втратив за 5 років 11 місяців 8 днів, яка становить 93421 грн. Пункт 1 ч.1 ст.3, ч.1 ст.4 Закону передбачають відшкодування «заробітку не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.» Позивач не був відсторонений від роботи, щодо нього не обирався запобіжний захід, він не був підданий кримінальному покаранню чи виправним роботам як адміністративному стягненню. Тому підстави для того, щоб відшкодувати йому, згідно Закону, заробіток за будь-який період відсутні. Відсутні такі підстави не лише згідно Закону, відсутні також загальні підстави для відшкодування позивачу вказаного заробітку. Позивач перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Сотерс» ЛТД. Про те, щоб забезпечити його роботою, оплатити час простою, якщо справді арешт рахунків і компютерної техніки призвів до припинення роботи товариства, зобовязаний подбати роботодавець ТзОВ «Сотерс» ЛТД. Вказані обставини виключають прямий причинний звязок між можливою втратою позивачем заробітку та кримінальною справою щодо нього. В будь-якому випадку вказаний причинний звязок позивачем не доведений. Його твердження, що кримінальна справа щодо нього фактично заблокувала роботу товариства, що і стало причиною його припинення, ґрунтується лише на його словах і переконаннях, які за своєю природою є припущеннями. Тому суд відмовляє у стягненні на користь позивача вказаної суми заробітку. Щодо шкоди у вигляді несплачених внесків до фондів державного загальнообовязкового страхування в розмірі 30376 грн. 73 коп. Закон не передбачає стягнення на користь громадянина несплачених внесків до фондів державного загальнообовязкового страхування. Тому підстави для того, щоб, згідно Закону, відшкодувати позивачу несплачені внески до фондів державного загальнообовязкового страхування за будь-який період відсутні. Відсутні такі підстави не лише згідно Закону, відсутні також загальні підстави для відшкодування позивачу вказаних внесків. Обовязок сплати таких внесків лягає на роботодавця позивача ТзОВ «Сотерс» ЛТД. Як було зазначено, про те, щоб забезпечити позивача роботою, оплатити час простою, якщо справді арешт рахунків і компютерної техніки призвів до припинення роботи товариства, зобовязаний подбати роботодавець ТзОВ «Сотерс» ЛТД. Вказані обставини виключають прямий причинний звязок між несплаченими внесками та кримінальною справою щодо нього. В будь-якому випадку вказаний причинний звязок позивачем не доведений. Його твердження, що кримінальна справа щодо нього фактично заблокувала роботу товариства, що і стало причиною його припинення, ґрунтується лише на його словах і переконаннях, які за своєю природою є припущеннями. Тому суд відмовляє у стягненні на користь позивача вказаної суми внесків. Щодо судових витрат у розмірі 6653 грн. 50 коп., інших витрат (послуги, комісія банку), які становлять 100 грн. Судові витрати понесені позивачем за наступних обставин. У кримінальному провадженні була призначена ревізія та експертиза, наслідком яких стали податкові повідомлення-рішення, які ТзОВ «Сотерс» оскаржувало в порядку адміністративного судочинства. Позивач оплачував при цьому судовий збір за рахунок власних коштів, оскільки рахунки товариства були арештовані. А саме, позивач сплатив за першу інстанцію 2294 грн., 1147 грн. за апеляційну інстанцію та 3212 грн. 50 коп. за касаційну інстанцію. Також сплатив за ці платежі комісію банку в сумі 100 грн. Позивач перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Сотерс» ЛТД. Тому, компенсувати позивачу ці витрати мав роботодавець ТзОВ «Сотерс» ЛТД. Вказані обставини виключають прямий причинний звязок між понесеними позивачем витратами та кримінальною справою щодо нього. В будь-якому випадку вказаний причинний звязок позивачем не доведений. Його твердження, що кримінальна справа щодо нього фактично заблокувала роботу товариства, що і стало причиною його припинення, ґрунтується лише на його словах і переконаннях, які за своєю природою є припущеннями. Тому суд відмовляє у стягненні на користь позивача вказаних витрат. Щодо суми, сплаченої на правову допомогу адвоката у кримінальній справі, яка становить 21000 грн. Як було зазначено, згідно п.4 ч.1 ст.3 Закону, у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. Позивач, обґрунтовуючи вказані витрати, посилається на: угоду про надання правової допомоги від 31.03.2011 року, укладену з адвокатом [PERSON], згідно якої адвокат зобовязується здійснювати правовий захист позивача у кримінальній справі, яка є підставою для вимог останнього у цій справі, вартість послуг складає 3000 грн.; квитанцію № 4 від 01.04.2011 року про сплату адвокатові вказаних 3000 грн.; додаток до вказаної угоди від 30.06.2011 року, згідно якого сторони домовились, що згадані вище 3000 грн. є вартістю послуг адвоката за період з 31.03.2011 року по 30.06.2011 року включно, з 01.07.2011 року вартість наданих послуг складає 1500 грн. за кожний календарний місяць здійснення адвокатом захисту інтересів клієнта у кримінальній справі, підтвердженням факту належного виконання умов угоди адвокатом є підписаний сторонами [PERSON] наданих послуг; акт наданих послуг від 30.06.2012 року, згідно якого оплата за надані адвокатом становить 21000 грн., 3000 грн. з яких внесені згідно квитанції № 4 від 01.04.2011 року; квитанцію № 19767103-1 від 01.09.2017 року про сплату адвокатові 18000 грн. Факт понесення позивачем витрат на юридичну допомогу доведений, однак, ця допомога, як видно з наданих позивачем документів, складається з двох частин. Одна з них правовий захист позивача у кримінальній справі, порушеній щодо нього. Інша правовий захист ТзОВ «Сотерс» ЛТД у звязку з податковими повідомленнями-рішеннями у порядку адміністративного судочинства. Позивач виходить з позиції, що згаданих частин у наданні правового захисту немає, що, так чи інакше, захищаються його інтереси. Основою його позиції є те, що вказані податкові повідомлення-рішення походять з його кримінальної справи (в рамках кримінальної справи була призначена ревізія і податкові повідомлення-рішення зявилися по наслідках цієї ревізії). Однак, ця позиція є невірною. Як видно з статуту ТзОВ «Сотерс» ЛТД, частка позивача у статутному фонді товариства становить всього 10 відсотків. Інші 90 відсотків належать оптово-роздрібній фірмі [PERSON] «Імпорт-експорт». У спорі щодо податкових повідомлень-рішень юридична допомога фактично надавалась ТзОВ «Сотерс» ЛТД, а не позивачу. А те, що позивач виявляв ініціативу у такому захисті товариства, укладав від свого імені угоди про правовий захист, оплачував з власної кишені цей захист, так само як і судові збори, є питанням його взаємовідносин з товариством. Якщо працівник вимушено, чи інакше, поніс витрати в інтересах роботодавця, ці витрати можуть бути йому компенсовані останнім. Прямого причинного звязку між вказаними витратами і порушеною щодо позивача кримінальною справою немає. Товариство мало компенсувати позивачу як працівнику, чи учаснику, ці витрати і лише тоді могло виникнути питання про їх відшкодування товариству державою. Розмежовуючи витрати в сумі 21000 грн. на витрати, понесені на правовий захист позивача у кримінальній справі, та на витрати, понесені на правовий захист ТзОВ «Сотерс» ЛТД у звязку з податковими повідомленнями-рішеннями у порядку адміністративного судочинства, суд виходить з такого. Постановою Апеляційного суду Волинської області від 26.03.2018 року, винесеною в спорі між тими ж сторонами і тих же підстав, встановлено, що позивач перебував під слідством 8 місяців і 5 днів: з 23.03.2011 року по 15.07.2011 року (3 місяці і 22 дні); з 15.08.2011 року по 29.08.2011 року (14 днів); з 27.02.2012 року по 26.06.2012 року (3 місяці і 29 днів). Вказаним вище додатком до угоди від 30.06.2011 року визначено, що сторони домовились, що згадані вище 3000 грн. є вартістю послуг адвоката за період з 31.03.2011 року по 30.06.2011 року включно, з 01.07.2011 року вартість наданих послуг складає 1500 грн. за кожний календарний місяць здійснення адвокатом захисту інтересів клієнта у кримінальній справі. Отже, правовий захист позивача у звязку з порушеною щодо нього кримінальною справою здійснювався у періоди: з 23.03.2011 року по 30.06.2011 року (дня укладення згаданого вище додатку до угоди). За цей період, згідно п.3.1 вказаної угоди з врахуванням додатку до неї та квитанції № 4 від 01.04.2011 року, позивач поніс витрати на юридичну допомогу в сумі 3000 грн.; з 01.07.2011 року по 15.07.2011 року. За цей період, згідно п.3.2.3 вказаної угоди з врахуванням додатку до неї та квитанції № 19767103-1 від 01.09.2017 року, позивач поніс витрати на юридичну допомогу в сумі 750 грн. (1500 : 2); з 15.08.2011 року по 29.08.2011 року. За цей період, згідно п.3.2.3 вказаної угоди з врахуванням додатку до неї та квитанції № 19767103-1 від 01.09.2017 року, позивач поніс витрати на юридичну допомогу в сумі 750 грн. (1500 : 2); з 27.02.2012 року по 26.06.2012 року. За цей період, згідно п.3.2.3 вказаної угоди з врахуванням додатку до неї та квитанції № 19767103-1 від 01.09.2017 року, позивач поніс витрати на юридичну допомогу в сумі 6000 грн. (1500 х 4). Всього позивач поніс витрат на юридичну допомогу саме у звязку з порушеною щодо нього кримінальною справою, без врахування витрат на юридичну допомогу для захисту інтересів ТзОВ «Сотерс» ЛТД, в сумі 10500 грн. (3000 + 750 + 750 + 6000). Вказані витрати підлягають до стягнення. В іншій частині вимог слід відмовити. Визначений судом розмір відшкодування майнової шкоди підлягає безспірному списанню казначейством з відповідного рахунку Державного бюджету України, як це передбачено п.35 постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників». Щодо витрат на професійну правничу допомогу у цій справі. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Пунктом 1 ч.2 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З наявного у справі договору про надання правової допомоги від 20.09.2018 року, розрахунку наданої правничої допомоги від 22.01.2019 року, акту наданої правничої допомоги (юридичних послуг) від 22.01.2019 року та квитанції № 24658174-1 від 16.11.2018 року вбачається, що позивачем за надану його представником правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції понесені витрати в розмірі 10000 грн. Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду, позивач просив стягнути на його користь 206872,23 грн. на відшкодування майнової шкоди, судом розмір такої шкоди визначений в 10500 грн., що становить 5 % (1/20 частину) від розміру задоволених позовних вимог. З огляду на це, з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача підлягає до стягнення 500 грн. (5 % від 10 000 грн.) на відшкодування понесених витрат на правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції.

Outcome: partial