Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

У серпні 2015 року до Оболонського районного суду міста Києва звернулося ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обгрунтований тим, що 29.09.2011 між сторонами було укладено кредитний договір №BLaЖГА00081520, згідно п.п. 1.1.-1.8.4. якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 15 000 грн., термін повернення кредиту - 29.09.2014. Позивач посилався на те, що відповідно до п. 2.4.2. договору проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості зі кредитом, наведеному у додатку №1 цього договору. Зазначено, що процентна ставка за договором встановлена на рівні 15,00% річних, а комісія за управління кредитом становить 1,75%. Позивач вказав, що згідно із п. 2.5.2. договору позичальник зобов`язується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п. 6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення, готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за сум платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Позивач стверджував, що зі своєї сторони він виконав договірні зобов`язання за договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобов`язань ухиляється та порушив свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плату за управління кредиту, які передбачені п. 2.4 кредитного договору. Позивач посилався на те, що згідно пункту 4.3. договору, у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов`язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50 % та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п. 9 спеціальної частини договору. Зазначено, що відповідно до п. 4.2 договору у випадку невиконання позичальником обов`язку, передбаченого п 3.3.3. загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов`язань за договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 спеціальної частини - 25,00 % від суми кредиту. Позивач вказав, що загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10.08.2015 становить 45 270,24 грн., з них: прострочена до повернення сума кредиту - 7 317,63 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 2135,66 грн.; прострочена комісія за РО - 3477,98 грн.; плата за пропуск платежів - 32 338,97 грн. З огляду на наведене, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у розмірі 45 270,24 грн. Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 11.09.2015 у справі відкрито провадження. Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02.11.2016 залучено до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02.11.2016 цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд до Солом`янського районного суду міста Києва, за підсудністю. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявне клопотання представника позивача, в якій просив в разі неявки представника позивача в судове засідання просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином у порядку, визначеному ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 29.09.2011 між Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (банк) та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №BLaЖГА00081520, згідно п.п. 1.1.-1.8.4. якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 15 000 грн., термін повернення кредиту - 29.09.2014, процентна ставка за договором встановлена на рівні 15,00% річних, а комісія за управління кредитом становить 1,75%. Пунктом 2.4.2. договору встановлено, що проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості зі кредитом, наведеному у додатку №1 цього договору. Згідно із п. 2.5.2. договору позичальник зобов`язується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п. 6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення, готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за сум платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Відповідно до пункту 4.3. договору, у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов`язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50 % та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п. 9 спеціальної частини договору. Згідно п. 4.2 договору у випадку невиконання позичальником обов`язку, передбаченого п 3.3.3. загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов`язань за договором перевищило 60 (шістдесят) календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 спеціальної частини - 25,00 % від суми кредиту. Встановлено, що позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов`язання за договором в повному обсязі. Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, вказав, що [PERSON] від виконання зобов`язань ухилявся та порушив свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плату за управління кредиту, які передбачені п. 2.4 кредитного договору. Так, загальна сума заборгованості у позичальника за кредитним договором №BLaЖГА00081520 від 29.09.2011 відповідно до розрахунку заборгованості станом на 10.08.2015 становить 45 270,24 грн., з них: прострочена до повернення сума кредиту - 7 317,63 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 2135,66 грн.; прострочена комісія за РО - 3477,98 грн.; плата за пропуск платежів - 32 338,97 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами першою-другою ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, позичальник тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Будучи пов`язаними саме взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), які є чітко прописаними в кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання або змінювати його умови. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1. ч. 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , єдиною його спадкоємицею є [PERSON] , яка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 25.12.2014. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №BLaЖГА00081520 від 29.09.2011. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця боржника ґрунтуються на законі. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористався, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved