Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу слухати в його відсутність. В судове засідання відповідач не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення та просив застосувати строк позовної давності, оскільки позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості лише 24 грудня 2014 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що 24 липня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір №ODD1RX09240006 відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 1855,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" є правонаступником прав та обов'язків закритого акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача. Відповідно до умов договору погашення заборгованості, здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, спеціальна позовна давність в один рік застосовується про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Пункт 5.4 Договору, передбачає, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п. 5.1, 5.2, 5.3 цих умов, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником. Відповідно до п.5.5 договору, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років. Позивачем не надано ніяких доказів того, що відповідач був ознайомлений з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («розстрочка») (стандарт), на які посилається в своїй позовній заяві. Договір про збільшення позовної давності між позивачем та відповідачем не укладався у письмовій формі, тому позовна давність повинна бути строком три роки (загальна позовна давність). Сума штрафу, яка заявлена до стягнення значно перевищує суму самого кредиту та відсотків та може бути застосована ч.3 ст.551 ЦК України про співмірність вимог із розміром заподіяних збитків. Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст.266 ЦК України, за спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до п.31 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вказано, «враховуючи положення п.7 ч.30 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якої минув. Згідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, позивач звернувся з позовною заявою 24 грудня 2014 року пропустивши трьох річний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд приходить до висновку, що вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed