Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У вересні 2015 року представник позивача звернулась до суду з позовом, у якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 399 166,62 грн., з яких: 379547,96 грн. тіло кредиту, 19618,66 грн. відсотки, звернутистягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 1307/0708/55-005-Z-1 від 21.07.2008 року з[PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме: на квартиру загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м., місцезнаходження якої: м. Червоноград, вул. Грінченка, 7/1 Львівської області, що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк»; визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру, місцезнаходження якої: м. Червоноград, вул. Грінченка, 7/1 Львівської області, що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м. В обгрунтування позову послалась на те, що 21.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1307/0708/55-005, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 36000,00 доларів США з 11,90% річних за користування кредитом на строк з 21.07.2008 року по 21.07.2018 року. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором іпотекодавці-відповідачі за договором іпотеки № 1307/0708/55-005-Z-1 від 21.07.2008 року передали у іпотеку належне їм на праві приватної спільної часткової власності нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: м. Червоноград, вул. Грінченка, 7/1 загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м. Позичальник умови договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялася. Станом на 28.07.2015 року заборгованість позичальника становить 379547,96 грн. тіло кредиту, 19618,66 грн. відсотки. 24.11.2015 року відповідач [PERSON] подала до суду заперечення на позовну заяву, у якому, посилаючись на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» просить врахувати таке під час розгляду справи. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні позов не визнали. Просять відмовити позивачу у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що на даний час діє Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Заслухавши пояснення відповідачів та представника відповідача [PERSON],зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Установлено, що 21.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1307/0708/55-005, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 36000,00 доларів США з 11,90% річних за користування кредитом на строк з 21.07.2008 року по 21.07.2018 року (п.п. 1.1, 1.3 кредитного договору № № 1307/0708/55-005 від 21.07.2008 року). 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Сведбанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором іпотекодавці-відповідачі за іпотечним договором № 1307/0708/55-005-Z-1 від 21.07.2008 року передали у іпотеку належне їм на праві приватної спільної часткової власності нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: м. Червоноград, вул.. Грінченка, 7/1 загальною площею 43,1 кв.м., житловою площею 26,8 кв.м. Згідно з довідкою від 28.07.2015 року станом на 28.07.2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором № 1307/0708/55-005 від 21.07.2008 року становить 379547,96 грн. тіло кредиту, 19618,66 грн. відсотки. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до п.п. 2.1, 5.2 кредитного договору № № 1307/0708/55-005 від 21.07.2008 року забезпеченням виконання зобовязань позичальника по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, оплаті комісій, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у звязку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, повязаних з одержанням виконання, виступає іпотека обєкта нерухомості та земельної ділянки, а саме: квартира № 1 в будинку № 7, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Червоноград, вул.. Грінченка, загальною площею 48,3 кв.м. Позичальник зобовязується належним чином виконувати свої зобовязання за цим договором, в тому числі забезпечити передачу майновим поручителем-іпотекодавцем обєкт нерухомості в іпотеку банку відповідно до умов п.2.1 цього договору. Право банку звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення кредитного договору або договору іпотеки передбачене п. 11 договору іпотеки. При цьому банк у встановленому договором порядку повідомляв відповідачів про дострокове повернення кредиту та про застосування наслідків невиконання ними зобовязання за кредитним договором, однак відповідачі не погасили заборгованість за кредитним договором. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ч.1 ЦК України). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частиною першою ст.575 ЦК України визначено, що одним із видів застави є іпотека, тобто застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Більш детально відносини по іпотеці регулюються Законом України «Про іпотеку». Згідно ст.1 даного Закону іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені ст.16 ЦК України. Крім перелічених у ч.2 цієї статті способів захисту, також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів по договору іпотеки в судовому порядку визначений Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою ст.35 цього ж Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушеного зобов'язання, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215\~\~ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Отже, з урахуванням вказаних норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке є способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 грудня 2013 року при розгляді справи № 6-124цс 13, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого, виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. За таких обставин суд дійшов висновку про обгрунтованість позову, а отже, про його задоволення.

Outcome: approved