Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: Позивач подав до суду вищезазначений позов, посилаючись на те, що він 25 серпня 2007 року зареєстрував шлюб з [PERSON] , про що відділом РАЦС Ржищівського МУЮ Київської області вчинено актовий запис № 32 від 25 серпня 2007 року. Сторони мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Тривалий час стосунки між подружжям погіршились, зникло взаєморозуміння, сторони проживають окремо майже 3 роки. Шлюбні стосунки фактично припинено, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе, оскільки шлюб носить формальний характер, що суперечить інтересам сім`ї. На примирення позивач не згодний, зі слів дружини, вона не заперечує проти розірвання шлюбу. Спору щодо проживання та виховання спільного сина та спору щодо поділу майна між сторонами немає. Позивач просив суд розірвати шлюб з [PERSON] , який зареєстрований 25 серпня 2007 року відділом РАЦС Ржищівського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 32. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі: У судове засідання сторони не з`явились, подавши до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримував, відповідачка визнала позовні вимоги. Отже, суд вирішив розглядати справу без участі сторін, у порядку, передбаченому ч.3 ст. 223 ЦПК України. Судом встановлено наступні обставини: 5 серпня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, про що відділом РАЦС Ржищівського МУЮ Київської області вчинено актовий запис № 32 від 25 серпня 2007 року. Норми права, застосовані судом: Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб між сторонами може бути розірвано, коли буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оцінка суду аргументів сторін, доказів. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Враховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позову. В порядку, передбаченому ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Outcome: approved