Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] , звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Товариство) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 11.11.1986р. по 01.06.1992р. та з 22.09.2005р. по 28.11.2005р. працював помічником машиніста бурової установки у кар`єрі, з 28.11.2005р. по 17.04.2020р. працював машиністом бурової установки у кар`єрі у Товаристві, в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав три професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, ускладненим енцефалопатією з вестибуломозочковою дисфункцією, у поєднанні з вираженою полірадикулопатією попереково-крижовою L5, S1 на фоні протрузії дисків L2- S1, субтстенозу на рівні L4-L5 та шийною С5, С6, С7 на фоні протрузії дисків С5-С7, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), стійкий больовий синдром; Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В, ЛН першого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Висновком МСЕК від 24.09.2020р., йому первинно з 14.09.2020р., безстроково, визначено ступінь втрати професійної працездатності 65% та третю групу інвалідності. У зв`язку з професійним захворюванням та втратою працездатності порушуються його нормальні життєві зв`язки, змінилися його образ і якість життя, що завдає йому моральних страждань. Він змушений постійно проходити лікування, щоб підтримувати свій стан здоров`я. Вважає, що з вини Товариства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він відчуває постійні фізичні страждання, усвідомлення того, що стан здоров`я вже ніколи не стане кращим і бажаного одужання чи навіть покращення стану здоров`я не відбудеться. А тому, просив стягнути з відповідача моральну шкоду, яку він оцінює в 204 033,60 грн, без утримання податку з доходу фізичних осіб та всіх інших обов`язкових податкових платежів. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 12). Представник відповідача, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки позивач та відповідач про день та час розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, суд вважає, за можливим розглянути справу у їх відсутності. Ухвалою суду від 05.10.2020р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 10.11.2020р. на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування якого остання зазначила, що проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК та виписними епікризами, оскільки акт підтверджує вину позивача у настанні зазначеного професійного захворювання, а посилання останнього на вищезазначені документи як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставним, а висновки щодо втрати нормальних життєвих зв`язків є його припущенням. Крім того в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно копії трудової книжки, [PERSON] з 11.11.1986р. по 01.06.1992р., з 22.09.2005р. по 28.11.2005р. та з 28.11.2005р. по 17.04.2020р. працював у Товаристві на посадах помічника машиніста бурової установки у кар`єрі та машиніста бурової установки у кар`єрі, 17.04.2020р. звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України (а.с. 28-32). Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність хронічного професійного захворювання від 16.06.2020р. № 819 у [PERSON] виявлено хронічні професійні захворювання, а саме: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, ускладненим енцефалопатією з вестибуломозочковою дисфункцією, у поєднанні з вираженою полірадикулопатією попереково-крижовою L5, S1 на фоні протрузії дисків L2- S1, субтстенозу на рівні L4-L5 та шийною С5, С6, С7 на фоні протрузії дисків С5-С7, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з пері артрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), стійкий больовий синдром; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В, ЛН першого ступеня; нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Профмаршрут: згідно санітарно-гігієнічної характеристики умов праці № 1013/4.6-1 від 08.11.2019р, виданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області: ПРАТ «ПІВНГЗК» 22.09.2005р.-28.11.2005р. - помічник МБУ, 28.11.2005р.-17.04.2020р. - МБУ в кар`єрі. Працював в умовах дії пилу - кл.3.2 (5,6 мг/м3), шум кл.3.1 (82дБА), вібрації транспортно-технологічної - кл.3.1 (56дБ, при ГДР до 50дБ), важкість праці кл.3.3 (статичне навантаження 2 руками - 141000кг/с, незручна робоча поза - 65,3/4.9/-), МК кл.3.3. Всього стажу в шкідливих умовах - 14 років 7 місяців. Працездатність: протипоказана робота в умовах впливу виробничої вібрації, тяжкої фізичної праці, пилу, шуму та несприятливого мікроклімату (а.с.13-14). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої Головним управлінням держпраці у Дніпропетровській області вих. №1013/4.6-1 від 08.11.2019 р. умови праці [PERSON] машиністом бурової установки в кар`єрі згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України від 08.04.2014 р. № 248 віднесена: - по вмісту пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеню «шкідливі»; - по рівню шуму - до 3 класу 1 ступеню «шкідливі»; - по рівню вібрації - до 3 класу 1 ступеню «шкідливі»; - по показникам мікроклімату - до 3 класу 3 ступеню «шкідливі»; - по важкості праці - до 3 класу 3 ступеню «шкідливі»; - по напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню «шкідливі» (а.с. 15-18). Згідно акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), складеного 15 липня 2020 року комісією та затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці Осадчим І.М. 15 липня 2020 року, місце складання місто Кривий Ріг, найменування підприємства ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ЄДРПОУ 00191023, найменування цеху, дільниці відділу: Ганнівський кар`єр, виробнича бурова дільниця № 6, у хворого [PERSON] , професія (посада) машиніст бурової установки (звільнено 17.04.2020р); стаж роботи: загальний - 39 років 07 місяців, за професією 14 років 04 місяці, у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 14 років 04 місяці. Вказано, що висновок про наявність шкідливих умов праці: на підставі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 08.11.2019 за № 1013/4.6-1, підготовленої Головним правлінням Держпраці у Дніпропетровській області згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 № 248, умови праці машиніста бурової установки Ганнівського карєру [PERSON] відносяться: - за вмістом пилу в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеню (шкідливі); - за рівнем шуму - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - за рівнем вібрації загальної - до 3 класу 1 ступеню (шкідливі); - за показниками мікроклімату - до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); - за показниками важкості праці - до 3 класу 3 ступеню (шкідливі); - за показниками напруженості праці - до 3 класу 3 ступеню (шкідливі). Загальна оцінка: умови праці відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливі). Діагноз: 1. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях, ускладненим енцефалопатією з вестибуломозочковою дисфункцією, у поєднанні з вираженою полірадикулопатією попереково-крижовою L5, S1 на фоні протрузії дисків L2- S1, субтстенозу на рівні L4-L5 та шийною С5, С6, С7 на фоні протрузії дисків С5-С7, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), стійкий больовий синдром Т 75.2; 2. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В, ЛН першого ступеня J 44; 3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) Н 90.3. У п. 17 Акта зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи, машиністом бурової установки в кар`єрі з 28.11.2005 по 11.04.2020, [PERSON] виконував роботи з керування буровою установкою СБШ-250 МН під час буріння свердловин. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та технологічного устаткування, підпадав під вплив підвищених параметрів виробничої загальної вібрації, пилу з вмістом діоксиду кремнію від 10% до 70% та шуму. Причини виникнення професійного захворювання у п. 18 Акта зазначено: Вібрація: Перевищення еквівалентного рівня віброшвидкості (вібрація загальна, транспортно-технологічна) на 4 дБ (105дБ при ГДР=101дБ, згідно ДСН 3.3.6.039-99). Пил фіброгенної дії: Перевищення в повітрі робочої зони гранично-допустимої концентрації аерозолю переважно фіброгенної дії з вмістом кремнію діоксиду кристалічного (SiО2) від 10% до 70% в 2,8 рази (5.6 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3 згідно ГОСТ 12.1.005-88). Шум: Перевищення еквівалентного рівня шуму на 2 дБА (82 дБА при ГДР 80дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99). У пункті 20 Акта вказано, що особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: враховуючи роботу [PERSON] впродовж 14 років 04 місяців в умовах впливу шкідливих факторів та неодноразову зміну керівників підприємства, конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламентні нормативи, встановити неможливо (а.с. 19-23). Відповідно до копії довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №079260 [PERSON] , дата огляду 24.09.2020р., група інвалідності третя, огляд первинний, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: всього 65%: 50% - вібр. хв.; 10% - ХОЗЛ; 5% - туг., з 14.09.2020р., безстроково. Потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, палиця, напівжорсткий поперек. корсет (а.с. 24). Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 627277, [PERSON] , дата огляду 24.09.2020р., огляд первинний, група інвалідності третя з 14.09.2020р., причина інвалідності - професійне захворювання. Висновок про умови та характер праці: протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, робота в умовах виробничого пилу, вібрації, шуму. Рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: спостереження сімейного лікаря, невролога, ЛОР (а.с. 24). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організаціїсвого життя. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. З огляду на викладене суд приходить до висновку про порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці", якими передбачено обов`язок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, а тому наявна вина відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу беззаперечні. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначені розміру моральної шкоди суд, враховує характер отриманих професійних захворювань [PERSON] , стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, зокрема в умовах впливу шкідливих факторів в продовж 14 років 4 місяців, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 65%, третю групу інвалідності безстроково з 14 вересня 2020 року, стан здоров`я, зміною способу життя позивача та його якість, біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта, що іррадіює у ліву руку, між лопаткову ділянку ноги, часте затерпання рук, порушення ходи, біль у плечових, ліктьових та колінних суглобах, у суглобах кистей, біль та заніміння кінцівок, підвищення мерзлякуватості кистей, задишку при фізичному навантаженні, кашель сухий та з мокротинням, запаморочення коливання АТ, зниження слуху, потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування, палиця, напівжорсткий поперек. корсет. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачу була заподіяна значна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Доводи представника відповідача, вказані в письмових поясненнях поданих до суду, про відсутність обов`язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обов`язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ПрАТ «ПівнГЗК». Доводи про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов`язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища. Щодо посилання представника відповідача, що при винесенні рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд має вирішити питання щодо оподаткування стягнутих сум з метою виконання відповідачем своїх обов`язків як податкового агента при їх оплаті на користь позивачу, відповідно до положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14, а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, норма набрала чинності з 23.05.2020 року, суд зазначає наступне. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння їй шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» необхідно стягнути на користь [PERSON] 115 000 грн на відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Разом з тим, вимога позивача про стягнення з відповідача 204 033,60 грн, належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Позивач звернувся до суду з позов про стягнення моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на викладене необхідно стягнути з приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь Держави судовий збір у розмірі 1 150,00 грн.

Outcome: partial