Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

У березні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019, місцезнаходження: м.Київ, вул. Ковпака, 29, звернулося до суду з позовом до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором кредиту № 674-ф.03.7/89 від 28.12.2007 року у загальному розмірі 36650,88 дол. США, в гривневому еквіваленті по курсу НБУ (21,7141грн. за 1,00 дол. США) на 05.08.2015 року становить 795842,09 грн. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 28 грудня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №674-ф.03.7/89 (далі - Кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику 29000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитом у розмірі 12,25 % річних на строк до 27 грудня 2032 року. У якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №674-ф.03.7/89 від 28.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру, загальною площею 45,69 кв.м., що знаходиться на 6 поверсі та будується за адресою: [ADDRESS] . З метою своєчасного та належного виконання Кредитного договору №674-ф.03.7/89 28.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір поруки №07-15/1838, за яким поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором. Неналежне виконання взятих на себе зобов`язань [PERSON] призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на 05.08.2015 року становить 36650,88 доларів США (курс НБУ станом на 1 долар США = 21,7141 грн.), з якої: 28160,80 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 8490,08 доларів США - сума заборгованості за відсотками, яку позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Ільченко Н.А. від 25.03.2016 року за вказаним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» було відкрито провадження. У листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору поруки припиненим. На обґрунтування зустрічних позовних вимог послався на те, що Договір поруки припинив свою дію, оскільки кредитор протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням не пред`явив вимоги до нього як до поручителя. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив визнати поруку припиненою. На підставі Рішення Вищої ради правосуддя від 27 березня 2018 року №901/0/15018 про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м.Одеси Єршова Л.С. (протокол повторного авторозподілу від 26.04.2018 року). Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 02.05.2018 року вищевказану цивільну справу було прийнято до провадження з призначенням до слухання в загальному позовному провадженні. 05.06.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» надав до суду відзив на зустрічний позов [PERSON] , у якому заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що договір поруки діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором, що передбачено самим договором поруки, який згідно з ст. 526 ЦК України повинен виконуватися належним чином. Відповідач [PERSON] 09.07.2018 року надала до суду відзив на первісний позов ПАТ «Укрсоцбанк», у якому, заперечуючи проти позову, посилалась на те, що 28 грудня 2007 року між нею та банком було укладено договір кредиту, згідно умов якого їй були надані грошові кошти на цілі фінансування інвестування житла на підставі договору про співробітництво щодо інвестування будівництва жилого будинку від 13 січня 2006 року, укладеного між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Чорномор`є Плюс» в загальній сумі 29000,00 дол. США, які після підписання кредитного договору були конвертовані і перераховані на розрахунковий рахунок ТОВ «Чорномор`є Плюс» в сумі 146450,00 грн. Відповідач зазначала, що з моменту укладення кредитного договору вона належним чином виконувала свої зобов`язання, вчасно щомісячно сплачувала суму ануїтетного платежу в розмірі 314,69 дол. США й у загальному розмірі сплатила 14485,49 дол. США. Проте, з причин невиконання ТОВ «Чорномор`є Плюс» умов договору інвестування вона припинила виплату банку ануїтетних платежів за кредитним договором у зв`язку із істотною зміною обставин, про що письмово повідомила банк. Вона вважає, що належним відповідачем у справі є ТОВ «Чорномор`є Плюс». Крім того, Банк після першої несплати позичальником установленого платежу знав про порушення, мав змогу звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором, але своїм правом не скористався, у зв`язку із чим пропустив позовному давність. У судовому засіданні 10.06.2019 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 20.08.2019 року за заявою представника позивача у зв`язку зі зміною назви було замінено позивача з ПАТ «Укрсоцбанк» на належного - АТ «Укрсоцбанк». Ухвалою суду від 19.12.2019 року було задоволено заяву представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» Петренко С.В. та замінено позивача АТ «Укрсоцбанк» по цивільній справі №522/3912/16-ц за первісним позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на його правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714, МФО 300346, п/р №IBAN [NUMBER], адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) та залучено його до участі у справі; замінено відповідача АТ «Укрсоцбанк» по цивільній справі №522/3912/16-ц за зустрічним позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , про визнання договору поруки припиненим на його правонаступника - Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714, МФО 300346, п/р №IBAN [NUMBER], адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100) та залучено його до участі у справі. Представник позивача АТ «Альфа-Банк» у судове засіданні не з`явився, надав заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив слухати справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у первісному позові та задовольнити зустрічний позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступне. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, було укладено договір кредиту, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 29000,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом у розмірі 12,25 % річних на строк до 27 грудня 2032 року, які після укладення кредитного договору були конвертовані і перераховані позивачем на рахунок третьої особи ТОВ «Чорномор`є Плюс» в сумі 146450,00 грн, з яким позивач уклала 13 січня 2006 року договір про співробітництво з інвестування будівництва однокімнатної квартири зі строком будівництва та здачі житлового будинку в експлуатацію в 2-му кварталі 2008 року. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2012 року, розірвано договір від 13 січня 2006 року про співробітництво з інвестування будівництва житлового будинку між [PERSON] та ТОВ «Чорномор`є Плюс», для якого надавались кредитні кошти. При цьому, судом стягнуто з ТОВ «Чорномор`є Плюс» на користь [PERSON] 173050 грн. 87 коп. ПАТ «Укрсоцбанк» не було стороною інвестиційного договору. У якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №674-ф.03.7/89 від 28.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» майнові права на незакінчену будівництвом однокімнатну квартиру, загальною площею 45,69 кв.м., що знаходиться на 6 поверсі та будується за адресою: [ADDRESS] . З метою своєчасного та належного виконання Кредитного договору №674-ф.03.7/89 28.12.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір поруки №07-15/1838, за яким поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов`язань за Кредитним договором. Згідно з п.4.3 Кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п.п.3.3.2-3.3.17 цього Договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредиторові штраф у розмірі 3 (три) процента від суми Кредиту, визначеногоп.1.1 цього Договору, за кожний випадок. Неналежне виконання взятих на себе зобов`язань [PERSON] призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на 05.08.2015 року становить 36650,88 доларів США (курс НБУ станом на 1 долар США = 21,7141 грн.), з якої: 28160,80 доларів США - сума заборгованості за кредитом, 8490,08 доларів США - сума заборгованості за відсотками, яку позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Як вбачається з матеріалів справи, боржник [PERSON] , а відтак і поручитель [PERSON] , первинно взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами у строк до 27 грудня 2032 року, сплачуючи її частинами не менш як 314,69 дол. США по 28-ме число кожного місяця. Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 14-145цс18. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 28 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред`явлення вимоги» та «пред`явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що заборгованість, яку може бути стягнуто солідарно з боржника і поручителя обліковується за період з квітня 2011 року по серпень 2015 року. Однак, вказані позовні вимоги до поручителя [PERSON] суд задовольнити не може, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 10, 57, 60 ЦПК України, позивачем не було надано доказів (а саме розрахунку заборгованості) в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням. Тому, на підставі наведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу в задоволенні позову до поручителя [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню на підставі ст.ст. 526, 527, 530, 626, 625, 627, 629, 1049, 1050,1054 ЦК України. Стягненню з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» підлягає заборгованість за кредитним договором № 674-ф.03.7/89 від 28.12.2007 року у загальному розмірі 36650,88 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ (21,7141 грн. за 1,00 дол. США) на 05.08.2015 року становить 795842,09 грн. (сімсот дев`яносто п`ять тисяч вісімсот сорок дві гривні 09 коп.). Зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно роз`яснень, наданих у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Виходячи з вище наведеного, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення зустрічного позову [PERSON] про визнання поруки припиненою, відсутні. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Безпідставними є і доводи [PERSON] про порушення строків позовної давності, оскільки з даним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду, згідно штемпелю 04.09.2015 року, а кредитний договір, сплата за яким передбачена окремими ануїтетними платежами, укладений строком до 27.12.2032 року, то позивач звернувся в межах строку позовної давності. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене, жодних доказів у спростування доводів банку, крім застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, відповідач [PERSON] до суду не надала, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] - залишенню без задоволення.

Outcome: partial