Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

У серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до відповідача комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» житлової-експлуатаційної дільниці «Печерська брама», Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просив визнати за ним, як членом сім`ї [PERSON] , що проживає на протязі 15 років у кімнаті [ADDRESS] , та здійснював догляд за тяжко хворою рідною сестрою на протязі п`ятнадцяти років, право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS] , так як вважає, що він набув права користування кімнатою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що з 2000 року він проживав разом зі своєю рідною сестрою [PERSON] , яка потребувала догляду у зв`язку із тяжким станом здоров`я, що підтверджується медичною документацією, долученою до матеріалів справи. Крім того, позивач зазначив, що протягом всього часу проживання із сестрою, він оплачував комунальні послуги, проводив ремонтні роботи. [INFO] [PERSON] померла. Спірна кімната належала [PERSON] на підставі ордеру №274, виданого Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією 11.03.2014. Посилаючись на положення ст.ст. 64, 65 ЖК УРСРС, просив задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. В судових засідання позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі, враховуючи уточнення, просив задовольнити. Представник відповідача Печерська районна в м. Києві державна адміністрація заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідно до положення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №1017 від 11.09.2014 року «Про деякі питання розподілу житлової площі в м. Києві», районні в м. Києві державні адміністрації передають Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) житлові приміщення, що звільнилися і перебувають у власності територіальної громади м. Києва. Враховуючи вищевикладене, вважає, що Печерська РДА не є належним відповідачем по даній справі. Представник відповідача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано ордера на його ім`я, єдиної підстави для вселення до гуртожитку в кімнату [ADDRESS] . При передачі технічної документації від ДП «Екос» було отримано відомчий ордер, виданий ДП завод «Арсенал» 02.10.2009 року за №93 на право заселення однієї особи, а саме [PERSON] до кімнати [ADDRESS] у вказаному будинку. Позивачем не надано доказів звернення з клопотанням щодо надання житлового приміщення у гуртожитку до громадської комісії з житлових питань, не надано доказів заперечень на акт інвентаризації жилих приміщень у гуртожитках, не надано доказів постійного проживання в кімнаті [ADDRESS] до смерті [PERSON] , що свідчить про безпідставність позовних вимог [PERSON] у даному позові. Натомість, [PERSON] самовільно вселився в спірну кімнату у квітні 2015 року, тобто, після смерті [PERSON] , та лише з цього часу почав збирати докази нібито проживання його у даному приміщенні. До смерті [PERSON] звернень щодо отримання доказів його проживання до ЖЕД «Печерська брама» позивач не звертався. В провадженні судді Печерського районного суду м. Києва Москаленко К.О., перебувала цивільна справа №757/7893/16-ц за позовом [PERSON] до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про визнання права постійного користування житловим приміщенням. Враховуючи те, що вимоги за даними позовами пред`явлені різними позивачами до одного і того ж відповідача, і з приводу одного і того ж предмету позовних вимог, ухвалою судді від 19.07.2016 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/7893/16-ц за позовом [PERSON] до Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» про визнання права постійного користування житловим приміщенням, з цивільною справою №757/36310/14-ц за позовом [PERSON] до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» житлової-експлуатаційної дільниці «Печерська брама» про визнання права користування житлом. В лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, мотивуючи свої вимоги тим, що він та його мати [PERSON] перебували у трудових відносинах з ДП завод «Арсенал» та отримали ордер №437 на кімнату [ADDRESS] , загальною площею 19,2 кв.м., виданий на ім`я [PERSON] , в якій позивач був також прописаний. З грудня 2014 позивач одружився, і після отримання нового паспорта, його дружина [PERSON] була також прописана у вказаній кімнаті, а саме, в кімнату [ADDRESS] . Таким чином, в одній кімнаті проживає 2 сім`ї з трьох повнолітніх осіб різної статі. Обидві сім`ї стоять на черзі квартирного обліку в м. Києві. В гуртожитку, де мешкає сім`я позивача, внаслідок смерті мешканця, звільнилась кімната [NUMBER]. Ордер на дану кімнату був виданий на ім`я [PERSON] від 11.03.2014 № 274, в якому вона була вписана сама. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Проте, на неодноразові звернення позивача до балансоутримувача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва», житлово-експлуатаційна дільниця «Печерська брама», Печерської районної адміністрації в місті Києві із заявами про надання вищезазначеної кімнати в користування його сім`ї з метою поліпшення житлових умов, йому було відмовлено з тих підстав, що кімнату самовільно зайняла особа, яка перебувала у родинних відносинах з померлою [PERSON] . З урахуванням того, що [PERSON] не приватизувала спірну кімнату, позивач вказує на те, що на даний час кімната перебуває у власності фонду жилого майна Київської міської державної адміністрації, а, отже, він та його родина мають право на право користування спірною кімнатою. Посилаючись на норми ст.ст. 48, 128 ЖК УРСР та ст. 47 Конституції України, просить суд ухвалити рішення щодо надання житлового приміщення від 01.11.2007 року, за адресом [ADDRESS] таким, що було проведене з порушенням прав позивача та його матері [PERSON] , а саме частини 2 статті № 50 ЖК України; у відповідності до ч. 2 ст. № 50 ЖК України визнати за родиною [PERSON] право постійного користування кімнатою [ADDRESS] ; зобов`язати Печерську району в місті Києві державну адміністрацію видати [PERSON] ордер на вселення в кімнату [ADDRESS] ; враховуючи позовну заяву [PERSON] , що незаконно займає кімнату [ADDRESS] , опираючись на наданні їм докази, та у відповідності до статті № 98 та № 99 ЖК України, визнати позивача таким, що має статус «тимчасового мешканця», відмовити у позові, та зобов`язати у коротший термін звільнити займану жилу кімнату [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Ухвалою суду від 18.11.2019 року, провадження у справі за позовом [PERSON] до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» житлової-експлуатаційної дільниці «Печерська брама» про визнання права користування житлом - закрито в зв`язку із смертю позивача. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 10.04.2014 року у складі родини з двох осіб: [PERSON] та [PERSON] № черги 2337 та потребує поліпшення житлових умов, оскільки на даний час він зі своєю дружиною [PERSON] та матір`ю [PERSON] проживають у кімнаті [ADDRESS] , загальною площею 19,2 кв.м., що підтверджується ордером №437 від 07.07.2014, виданим на ім`я [PERSON] . У вказаній кімнаті зареєстрований також позивач. Як встановлено під час судових засідань, на неодноразові звернення позивача та його матері до Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, Печерської районної державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва», заявникам було відмовлено у наданні кімнати [ADDRESS] , оскільки вказана кімната була самовільно зайнята рідним братом покійної [PERSON] , померлої [INFO] , якій було видано ордер від 11.03.2014 №274 на підставі рішення Київської міської ради від 13.11.2013 №473/9961 - [PERSON] . Крім того, з листів вбачається, що [PERSON] було направлено припис-попередження щодо самовільного зайняття спірної кімнати. Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний запис. Згідно ст. 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає, зокрема, достатнє житло. Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Стаття 42 ЖК УРСР передбачає, що приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Частина 1 ст. 43 ЖК УРСР передбачає, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. За змістом ст.ст. 128, 129 ЖК України підставою для вселення на жилу площу у гуртожиток є спеціальний ордер, що видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі спільного рішення адміністрації та відповідного профспілкового комітету. Судом встановлено та не заперечувалося в судових засіданнях сторонами, що [PERSON] та [PERSON] , як працівники заводу «Арсенал», з 01.11.2007 року, отримали можливість проживати в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , на підставі укладених з ГП «Побут-Сервіс-Арсенал» угод найму кімнати для тимчасового проживання. Після того, як гуртожиток було передано в житловий фонд м. Києва, всім мешканцям, які проживають в гуртожитку на постійній основі, були видані ордера, і в паспортах проставлена перереєстрація з визначенням кімнати проживання. Таким чином, сім`я позивача отримала ордер №437, виданий 07.07.2014 року на кімнату № [NUMBER] , загальною площею 19,2 кв.м., виданий на ім`я [PERSON] і [PERSON] . Листом від 12.10.2015 року за № 056/Б-83/1787/1,2, за підписом виконуючого обов`язки директора Департаменту будівництва та житлового забезпечення [PERSON] , [PERSON] повідомлено з приводу її звернення стосовно надання кімнати [ADDRESS] про те, що за даними Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, зазначена кімната фактично не є вільною. В ній проживає фізична особа, яка самовільно зайняла дане житлове приміщення. Гуртожиток перебуває на балансовому утриманні КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району м. Києва» та експлуатаційному обслуговуванні житлово-експлуатаційної дільниці «Печерська брама». Працівниками ЖЕД «Печерська брама» направлено припис-попередження особі, яка займає житлову кімнату [ADDRESS] . Оскільки кімната [ADDRESS] не є вільною, Печерська районна в м. Києві державна адміністрація не має підстав для розгляду порушеного питання. Листом від 07.04.2016 року за № 105/01-724/1, за підписом виконуючого обов`язки першого заступника голови Печерської районної в м. Києві державної адміністрації Попова В., зазначено, що кімната [ADDRESS] не є вільною, а ордер, відповідно до п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 11.12.1984 року №470, видається лише на вільне жиле приміщення. Як вбачається із заперечень представника відповідача, останнім не заперечується факт користування позивачем спірної кімнати [ADDRESS] , а заперечується факт не поселення в зв`язку із зайняттям кімнати іншою фізичною особою, а саме [PERSON] . Проте, як стало відомо в ході судового розгляду, [PERSON] помер [INFO] . Згідно зі статтею 127 ЖК Української РСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Згідно з п. 7 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 №208, користування жилою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера; у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла. За змістом частин першої та четвертої статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх незаконного виселення із займаних ними на визначених цим Законом правових підставах жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, що будувалися за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти, запроваджується мораторій на виселення з гуртожитків мешканців (крім виселення мешканців гуртожитків за рішенням суду) та відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад відповідно до цього Закону) гуртожитків, що перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації (у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), з дня опублікування цього Закону до завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Органам місцевого самоврядування під час дії зазначеного мораторію вжити заходів до видачі власникам гуртожитків ордерів усім мешканцям гуртожитків, яких на визначених цим Законом правових підставах було вселено в гуртожиток і які фактично проживають у гуртожитку більше п`яти років, які не отримали ордери (або у яких ордери було вилучено) з незалежних від них причин. Згідно п.2-1 ч.1 ст.18 цього Закону, органи місцевого самоврядування у житловій сфері щодо приватизації громадянами житла у гуртожитках, на які поширюється дія цього Закону, після передачі гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону приймають рішення відповідно до глави 4 "Користування гуртожитками" Житлового кодексу Української РСР про надання жилої площі в гуртожитку з укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку мешканцям таких гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, та видають їм спеціальні ордери на право вселення на відповідну жилу площу в гуртожитку. Враховуючи, що підстави та законність визнання права постійного користування житловим приміщенням доводиться доказами, поданими до суду, ці докази не спростовано відповідачем під час слухання справи, а лише були заперечення відносно самовільного зайняття кімнати іншою фізичною особою, яка на момент вирішення спору померла, дає право суду дійти висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до п. 11 вказаного Положення наймачі, які користуються жилою площею в гуртожитку, зобов`язані: своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку у строки, встановлені договором або законом; підтримувати чистоту і порядок у жилих та допоміжних приміщеннях; дотримуватися вимог пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; використовувати жилу площу в гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження технічного обладнання в гуртожитку; забезпечувати за власний рахунок проведення ремонту жилого приміщення у гуртожитку (наймач - згідно з договором найму (оренди); не перешкоджати іншим особам у правомірному користуванні допоміжними приміщеннями в гуртожитку; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання гуртожитку, порушують умови проживання інших осіб; у разі виселення з гуртожитку та/або набуття у власність жилого приміщення передати організації, яка здійснює управління гуртожитком, усе майно, що було надано їм у користування згідно з договором найму (оренди). Згідно ст. 130 ЖК УРСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Статтею 61 ЖК УРСР визначено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно положень ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції. Приймаючи до уваги, що [PERSON] не приватизувала спірну кімнату і кімната на даний час є у фонді жилого майна Київської міської державної адміністрації, позивач та його сім`я мають право на отримання законних підстав користування даною кімнатою. Також, спираючись на норми Житлового кодексу України, повнолітня особа має право на житлову площу не менше 16,5 кв.м., тобто, приймаючи до уваги площу кімнати, де зареєстрована і живе сім`я позивача - 19,2 кв.м., враховуючи той факт, що в кімнаті проживає дві сім`ї з трьох дорослих осіб, мати позивача має слабке здоров`я, що підтверджується довідкою про виклик швидкої медичної допомоги, останні мають право дозволу на користування спірним житлом. Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача видати позивачу ордер на вселення в кімнату [ADDRESS] слід зазначити наступне. Здійснюючи правосуддя, відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», приватизація жилих приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, згідно до ч. ст. 15 ЦК України. В свою чергу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України. Так, відповідач діє на підставі положень Конституції України та законів України, та забезпечує права громадян шляхом, зокрема, і вирішення питання щодо приватизації. Проте, прийняття рішень щодо питання, яке є предметом спору, є компетенцією Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, виходячи з вимог чинного законодавства України, яке приймається в тому числі і на підставі наданих заявником комплекту документів, що визначені відповідним нормативним актом. Як свідчать матеріали справи, позивач не звертався до відповідача з необхідними документами для прийняття рішення щодо приватизації кімнати у гуртожитку, проте зазначене не позбавляє [PERSON] , його довірених осіб права на звернення до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації для вирішення питань приватизації житла. Також суд має зазначити, що суд не має можливості зобов`язати відповідача прийняти конкретне рішення, оскільки в такому випадку буде мати місце перебирання на себе функції органу, який законом уповноважений на прийняття таких рішень за результатами розгляду відповідних матеріалів, згідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Зважаючи на наведене, підстави для задоволення вимог [PERSON] щодо видачі ордера на житло відсутні. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є доведеними та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial