Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом у якому просив: позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачів на користь [PERSON] аліменти у розмірі Ѕ частини від усіх видів заробітку (доходу). У обґрунтування позову зазначив, що до служби у справах дітей Лиманської райдержадміністрації з органу опіки та піклування при Сербківській сільській раді у травні 2020 року надійшли матеріали стосовно [PERSON] та [PERSON] , які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина - [PERSON] , яке полягало у тому, що вони не приділяли йому достатньої уваги у вихованні та матеріальному забезпеченні, дитина була недоглянута, голодувала, у будинку були відсутні продукти та іграшки для дитини, відсутні меблі, у будинку були відкриті електричні проводи та розетки, що в свою чергу могло загрожувати здоров`ю та життю дитини. Сім`я була взята на облік сільської ради по соціальним показникам. Служба у справах дітей, неодноразово проводила роботу із сім`єю: постійно відвідували, надавали допомогу консультативного та профілактичного характеру щодо влаштування на постійне місце роботи, гуманітарну допомогу у вигляді одягу, взуття, засобів гігієни та продуктів харчування, однак батьки на шлях виправлення не стали, через що виконавчим комітетом Сербківської сільської ради, винесено рішення «Про негайне відібрання дитини - [PERSON] у його батьків», якого у подальшому було влаштовано до КНП «Білгород - Дністровського спеціалізованого будинку дитини», у зв`язку з тим, що батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків в результаті чого порушуються інтереси дитини, вони вимушені звернутись до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Представник третьої особи Лещинська С.А. проти задоволення позову не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні повідомили суду, що на даний час, через скрутне матеріальне положення, вони не взмозі утримувати дитину. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Факт ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина підтверджується: актом обстеження умов проживання, характеристиками сім`ї №245, 246, 12, а також наданими фотографіями, які свідчать про незадовільні побутові умови. Відповідно до рішення №19 від 07.05.2020 року «Про негайне відібрання дитини - [PERSON] , [INFO] в його батьків - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою [ADDRESS] », вирішено негайно відібрати та передати службі у справах дітей Лиманської РДА для подальшого влаштування малолітнього - [PERSON] від його батьків. Згідно розпорядження Лиманської районної державної адміністрації №161/А-2020 від 07.05.2020 року, [PERSON] влаштовано до дитячого закладу, як дитину залишену батьківського піклування на повне державне забезпечення. Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів, суд виходив з того, що в ході судового розгляду було встановлено, що відповідачі ухиляються від належного виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів частково, суд виходив з того, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі Ѕ частини від усіх видів заробітку є занадто надмірною, у зв`язку з чим, суд

Outcome: partial