Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - Позивач, Банк) звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі -Відповідач, Позичальник) про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту від 02.10.2006 року в розмірі 84997,82 долара США, що еквівалентно 2172716 грн. 06 коп., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 38448,43 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Договір кредиту, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 87 261 доларів США зі сплатою 12,7% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 02.10.2026 року. Свої зобов'язання, визначені п.п.1.1. та 3.1.1. Договору кредиту Позивачем виконано належним чином в повному обсязі, разом з тим, Позичальником не виконуються умови Договору кредиту - порушуються строки повернення кредиту, в результаті чого станом на 10.11.2016р. заборгованість Відповідача за Кредитним договором складає 84997,82 доларів США (еквівалент у гривні - 2172716,06 грн.), що складається з: - суми заборгованості за кредитом - 60356,47 доларів США (еквівалент у гривні - 1542833,35грн.); - суми заборгованості за відсотками 24641, 35 доларів США (еквівалент у гривні - 629882, 71 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив в позові відмовити повністю.Також відповідачем подавалась заява про застосування строку позовної давності(а.с.33-35). Дослідивши матеріали справи суд надходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02.10.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Договір кредиту № 10-29/2492 (далі - Кредитний договір) (а.с.9). В позовній заяві позивач бездоказово вказує дату укладання договору 27.06.2008 року, та одночасно далі за текстом позовної заяви, та в розолютивній частині позовних вимог вказує іншу дату укладання договору- 02.10.2006 року, копію кредитного договору з датою його уладання 02.10.2006 року позивач прикладає до позову, дата укладання кредитного договору 02.10.2006 року вказана і в розрахунку заборгованості зробленого позивачем(а.с.5-7). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 87 261доларів США зі сплатою 12,7% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 02.10.2026 року на умовах визначених цим Договором. Згідно п.п.1.1.1 Кредитного договору погашення кредиту та сплата нарахованих процентів за користування Кредитом здійснюється наступним чином: починаючи з місяця, що слідує за місяцем надання Кредиту, Позичальник щомісячно 02-го числа сплачує Кредитору рівну суму грошових коштів, кожна з яких включає в себе заборгованість за Кредитом та процентами, розрахованих за весь строк користування Кредитом в сумі 1015,00 доларів США (Ануїтетний платіж). Кредитним договором встановлено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті Кредиту в останній робочий день поточного місяця та в день, на який припадає сплата Ануїтетного платежу в рахунок погашення кредиту на процентів відповідно до п.1.1.1. Договору, з розрахунку факт/360. Крім того, п.4.5 Договору визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків визначених п.п.3.3.9., 3.3.10. цього договору протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичне використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).(а.с.11). Позивачем надано розрахунок заборгованості Позичальника за кредитним договором, згідно якого станом на 10.11.2016р. заборгованість Відповідача за Кредитним договором складає 84 997,82 доларів США (еквівалент у гривні - 2 172 716,06 грн.), що складається з: - суми заборгованості за кредитом - 60 356,47 доларів США (еквівалент у гривні - 1 542 833,35грн.); - суми заборгованості за відсотками 24 641, 35 доларів США (еквівалент у гривні - 629 882, 71 грн.(а.с.5-8). З вказаного розрахунку вбачається, що Позичальник здійснив останній платіж на погашення кредитної заборгованості - 20.12.13 р., що не заперечується Відповідачем та зазначено ним у заяві про застосування строків позовної давності. Згідно п.7.3 Договору, він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов'язань. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з тим, згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно правової позиції висвітленій в Постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14 відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, Верховний Суд України прийшов до висновку, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Як вже зазначалось, пунктом 4.5 Кредитного договору визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) Позичальником обов'язків визначених п.п.3.3.8. (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів), цього договору протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та відповідно Позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичне використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів. Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором [PERSON] було здійснено 20.12.13 р.(а.с.8), а тому у відповідності до пункту 4.5. Кредитного договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 19.02.14 року. Відтак, в зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем умов договору (останній платіж на погашення кредитної заборгованості - 20.12.13р., змінився строк виконання основного зобов'язання у відповідності до п.4.5. Кредитного договору, відтак Банк мав право з 19.02.14 р., й протягом трьох років від вказаної дати звернутися до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише у травні 2017 року, що підтверджується відміткою суду на позовній заяві, тобто зі спливом строку позовної давності. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у своїх постановах від 02.12.2015р. у справі № 6-249цс15, від 29.06.2016р. у справі № 6-1188цс16. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, - не підлягає задоволенню в зв'язку зі спливом строків позовної давності щодо заявлених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed