Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У листопаді 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2008 року у справі № 2-4242/08 з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) [PERSON] щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] стверджував, що він сумлінно виконує зобов`язання зі сплати аліментів, але на його утриманні також перебувають непрацездатні батьки. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2020 року у справі № 331/1811/20 стягнуто з [PERSON] на користь його батьків [PERSON] , [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) [PERSON] щомісячно, починаючи з 12 травня 2020 року. З цих підстав, покликаючись на норму ч. 1 ст. 192 СК України, позивач просив суд зменшити розмір аліментів, встановлений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2008 року у справі № 2-4242/08, стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням у цій справі законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] до суду не подала. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності його довірителя. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судові засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подала. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Судом з`ясовано, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , який народився [INFO] (а. с. 6). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2008 року у справі № 2-4242/08 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 56-57). Згадане судове рішення набрало законної сили і виконується [PERSON] . За приписами ч. ч. 1-2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). При цьому наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила відповідний позов. Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зазначив, що аналіз норми ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінилося матеріальне становище, адже рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 серпня 2020 року у справі № 331/1811/20 з [PERSON] стягнуто на користь його батьків [PERSON] , [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 12 травня 2020 року (а. с. 58-60). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Позивачем не підтверджено з покликанням на належні, допустимі та достовірні докази значного погіршення його матеріального становища, у тому числі, у зв`язку із стягненням з нього аліментів на утримання непрацездатних батьків. Так, [PERSON] не надано доказів, які б свідчили про розмір його доходів, наявності у нього на праві власності нерухомого, а також цінного рухомого майна. Також позивачем не доведено зниження розміру його доходів, позбавлення його права власності на нерухоме, а також цінне рухоме майно (звернення стягнення на майно, конфіскація тощо), щоб свідчило про значне погіршення його матеріального становища. Зменшення розміру аліментів, який був присуджений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2008 року у справі № 2-4242/08 на утримання неповнолітнього [PERSON] , без підтвердження погіршення матеріального становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Також слід зауважити, що розмір відрахувань з заробітної плати [PERSON] , пов`язаних зі сплатою аліментів на утримання сина та непрацездатних батьків, не перевищуватиме 70 %, що відповідає нормі ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження". Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні його позову про зменшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed