Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У 2013 році [PERSON] звернувся до суду з позовом, який остаточно уточнив 10 червня 2014 року, у якому просив зняти з реєстраційного обліку неповнолітнього [PERSON], та висилити [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування вказаних вимог [PERSON] зазначив, що 15 серпня 1998 року він придбав по договору купівлі-продажу у [PERSON], [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Дійсна угода була укладена на Одеській Товарній біржі «GIP», за №98/0225. Після укладення договору, як зазначає позивач, 21.08.1998 року він зареєстрував договір в КП «ОМБТІ та РОН», вселися у квартиру, та сплачував усі належні комунальні платежі, крім того, зробив там капітальний ремонт та купив необхідні меблі. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2014 року договір купівлі-продажу нерухомого майна №98/0225 від 05.08.1998 року, а саме квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано дійсним. 09.06.2007 року між відповідачкою [PERSON] та його сином [PERSON] було укладено шлюб. Після укладання шлюбу він дозволив тимчасово, до того як вони придбають своє житло, проживати у належній йому квартирі, а сам переселився до будинку дружини. 13.05.2013 року Рішенням Приморського районного суду м. Одеси вищезазначений шлюб було розірвано. Відповідно до рішення суду місцем мешкання дитини визнано разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Однак невістка зі спірної квартири висилятися в добровільному порядку відмовляється посилаючись на те, що її син неповнолітній та зареєстрований в спірній квартирі і вона буде мешкати з ним до виповнення йому 18 років. Його син [PERSON] в спірній квартирі не мешкає, та за його вимогою був знятий з реєстраційного обліку в червні 2014 року. [PERSON] зазначає, що він неодноразово звертався до відповідачки з проханням висилитися за своїм місцем реєстрації, однак відповідачка відмовляється добровільно це зробити, також відмовляється дати дозвіл на зняття з реєстраційного обліку неповнолітнього [PERSON], а тому він вимушений був звернутися до суду з даним позовом про захист своїх порушених прав. У судовому засіданні позивач та його представники підтримали заявлений позов та просили його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], та її представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали з підстав їх необґрунтованості. В свою чергу [PERSON], яка також діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою та про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування свого позову позивачка за зустрічним позовом зазначила, що після реєстрації шлюбу, [PERSON] з дозволу батька, вселив її в квартиру [ADDRESS], а сам має приватний будинок і проживає там за адресою: [ADDRESS]. [INFO] від шлюбу у [PERSON] і [PERSON] народився син - [PERSON], [INFO]. 28.04.2011 року [PERSON] був зареєстрований ними в [ADDRESS], де раніше був зареєстрований його батько [PERSON], а тому вони мають право мешкати в спірній квартирі. Позивачка за зустрічним позовом також вважала, що діями відповідачів їй також спричинена моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 10 000, 00 грн, а саме по 5000, 00 з кожного. Представник позивачки за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] зустрічні позовні вимоги не визнав з підстав їх необґрунтованості та недоведеності. Представники [PERSON] в судовому засіданні також зустрічні позовні вимоги не визнали та зазначили, що вони є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Представник [PERSON] в судовому засіданні також зустрічні позовні вимоги не визнала та зазначила, що вони є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, так як [PERSON] не є власником спірної квартири, не мешкає в ній понад 2 роки, знявся з реєстраційного обліку, уклав шлюб з іншою жінкою, має від шлюбу дитину, винаймає квартиру, і фактично постійно знаходиться на роботі, щоб утримувати сім'ю і сплачувати [PERSON] аліменти. В частині стягнення моральної шкоди, вважала її неогрунтованою, так як дані правовідносини не передбачають стягнення моральної шкоди. Представник відділу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, хоча був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення первісних позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 317 ЦК України вказує на то, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 155 ЖК України вказує на те, що власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків передбачених законодавством. Згідно ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Реєстрація відповідача у спірному житловому приміщенні створює позивачу перешкоди у користуванні і розпорядженні власністю, вимушує її нести додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги. Абзац 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зазначає, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст.. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.2 ст.156 ЖК України - за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. А згідно ч. 4 тієї ж статті - до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено матеріалами справи, що 15 серпня 1998 року [PERSON] придбав по договору купівлі-продажу у [PERSON], [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Дійсна угода була укладена на Одеській Товарній біржі «GIP», за №98/0225. Після укладення договору, 21.08.1998 року він зареєстрував договір в КП «ОМБТІ та РОН», вселися у квартиру, та сплачував усі належні комунальні платежі, крім того, зробив там капітальний ремонт та купив необхідні меблі. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 квітня 2014 року договір купівлі-продажу нерухомого майна №98/0225 від 05.08.1998 року, а саме квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано дійсним. 09.06.2007 року між відповідачкою [PERSON] та його сином [PERSON] було укладено шлюб. Після укладання шлюбу [PERSON] дозволив тимчасово, до того як вони придбають своє житло, проживати у своїй квартирі, а сам переселився до будинку дружини. [INFO] від шлюбу у [PERSON] і [PERSON] народився син - [PERSON], [INFO]. [PERSON] 28.04.2011 року був зареєстрований ними в [ADDRESS], де раніше був зареєстрований його батько [PERSON], без відома власника квартири. Підставою для реєстрації в спірній квартирі онука була реєстрація сина позивача за первісним позовом - [PERSON] На теперішній час його знято з реєстраційного обліку. А відповідачка [PERSON] ніколи не була зареєстрована в спірній квартирі. Особисто [PERSON] ніколи не укладав будь-яких договорів найму або піднайму з будь-ким, також не надавав згоди на реєстрацію в квартирі онука, хоча його згода, згідно законодавства не потрібна. 13.05.2013 року Рішенням Приморського районного суду м. Одеси вищезазначений шлюб було розірвано. Відповідно до рішення суду місцем мешкання дитини визнано місце проживання з матір'ю. Місце проживання відповідачки: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] неодноразово звертався до відповідачки за первісним позов з тим, щоб вона виселися разом з сином зі спірної квартири, та дала дозвіл на зняття з реєстрації неповнолітнього, оскільки він має намір її продати, що підтверджується належними доказами, наявними в матеріалах справи.. Однак, відповідачка [PERSON], добровільно не має наміру висилятися зі спірної квартири, крім того, вона вчиняє постійні сварки, не впускає власника в його квартиру, та навіть змінила замки на дверях, посилаючись на порушення прав неповнолітнього сина. Крім того, вона постійно звертається з різними заявами до правоохоронних органів, чим компрометує як [PERSON], так [PERSON] Дані доводи визначаються сторонами , а тому відповідно до ст.. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Суд критично ставиться до доводів [PERSON], щодо правомірності зайняття спірної квартири, так як неповнолітнього [PERSON] було зареєстровано в квартирі на підставі того, що в ній було зареєстровано його батька [PERSON], який на теперішній час знятий з реєстраційного обліку, що підтверджується Довідкою Форми №1. Стаття 64 Житлового Кодексу України визначає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно закону. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідачка [PERSON] та [PERSON] не є членами сім'ї [PERSON], тобто членами власника квартири, і ніколи не були, разом ніколи не мешкали, спільне господарство не вели і навпаки мають неприязнені відносини, а їх самовільне проживання в даній квартирі суперечить його законним правам та інтересам. Суд, не приймає до уваги доводи представника [PERSON] про те, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, оскільки, [PERSON], з яким вона розірвала шлюб, ніколи не був власником спірної квартири, а лише був в ній зареєстрований. Також суд не приймає до уваги посилання відповідачки за первісним позовом на ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, про те, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного,духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до Законів України. В даному випадку [PERSON] має обох батьків, яких не позбавлено батьківських прав, хоча вони і розірвали шлюб, тому відповідальність за нього несуть саме вони. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними вимоги позивача за первісним позовом [PERSON], виходячи з сукупності належних та допустимих доказів. Що стосується заявленого зустрічного позову, то суд вважає його необґрунтованим з наступних підстав. По місту її реєстрації вона з сином не бажає мешкати, оскільки там гірші умови ніж в квартирі позивача за первісним позовом. Як вбачся з матеріалів справи та визнавалося сторонами, а тому, відповідно до ст.. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню, що [PERSON] за реєстрована в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] неодноразово пропонував позивачці за зустрічним позовом надати матеріальну допомогу в розмірі 100 000, 00 грн. на проведення ремонту в квартирі в якої вона зареєстрована. Однак, [PERSON] не бажала приймати гроші, так як збирається проживати за місцем реєстрації сина, тобто у спірній квартирі. Більш того, суд критично ставиться до доводів [PERSON] про те, що вона не може мешкати з сином за місцем своєї реєстрації так як там сталася пожежа, оскільки в судовому засіданні з'ясовано, що підтвердила і сама [PERSON], що пожежа відбулася в сусідній квартирі, а квартира, в якій вона зареєстрована була залита в наслідок тушіння пожежі. Крім того, на питання суду за для вирішення питання мирним шляхом, [PERSON] було запропоновано [PERSON] 100000,00 грн. для проведення ремонту, або на придбання іншого житла, але вона відмовилася, та запропонувала подарувати їй спірну квартиру в обмін та те, що вона відмовиться від аліментів які стягнуто судом на утримання дитини з [PERSON] Аналіз викладеного свідчить про безпідставність заявленого зустрічного позову, а саме про відсутність підстав для усунення перешкод в користуванні [PERSON], яка також діє від імені та в інтересах неповнолітнього [PERSON] спірною квартирою, оскільки вона в спірній квартирі зареєстрована ніколи не була, також не являється членом сім'ї власника. Щодо неповнолітнього [PERSON], то підстав на його реєстрацію в спірній квартирі не має, так як жоден з батьків там не зареєстрований. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. (Абзац пункту 5 в редакції Постанови Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001 ) Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України 31.03.1995року № 4 "Про судову практику правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зі змінами відповідно розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначити залежно від характеру та обсягу страждань, які зазначив позивач, немайнових витрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. В задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди позивачці по зустрічному також слід відмовити, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі, та не знайшли свого підтвердження в суді.

Outcome: approved