Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

02.05.2019 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити. В судовому засіданні подали клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп., комісію банку при сплаті коштів за правничу допомогу в розмірі 50 грн. 00 коп., витрат по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп., комісії банку при сплаті судового збору в розмірі 25 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 5843 грн. 40 коп. Представник відповідача проти позову не заперечував, проте просив відмовити в стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки дані вимоги не були заявлені позивачем при подачі позову, також заперечував проти стягнення судового збору, оскільки відповідач визнає позов. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що позивачу на праві приватної власності належить однокімнатна квартира загальною площею 33,9 кв. м., розташована за адресою [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Репех С.О. 25 вересня 1997 року за № 3-5004, зареєстрованого Чернігівським Міжміським бюро технічної інвентаризації 15 жовтня 1997 року за реєстровим № 16233 (а.с. 7). Згідно довідки № 2914 від 14 березня 2019 року, виданої управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради, в даній квартирі зареєстровані: [PERSON] [INFO] - син власника квартири, [PERSON] [INFO] - онук, [PERSON] [INFO] - невістка (а.с. 10). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 червня 2018 року шлюб між [PERSON] - сином позивача та [PERSON] було розірвано. 21 червня 2018 року [PERSON] зверталася до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, де [PERSON] зазначила, що спільне проживання з [PERSON] вона припинила з квітня 2018 року та з того часу разом з дитиною проживає в двокімнатній квартирі за адресою [ADDRESS] , яка належить її матері [PERSON] . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.01.2019 позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів, задоволено. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (а.с. 44-46). Згідно акта від 25.04.2019, складеного майстром КП «ЖЕК-10» [PERSON] , відповідач зареєстрована, але фактично не проживає в квартирі за адресою [ADDRESS] у зв`язку з іншим місцем проживання. В акті обстеження умов проживання, складеного співробітниками служби у справах дітей 23 травня 2018 року зазначено, що [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] постійно проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Відповідно до п.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що є достатні правові підстави для виправданого, тобто законного втручання у гарантоване ст. 8 Конвенції право кожного на повагу до свого житла для визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що вимоги позивача обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп., оскільки відповідач позов не визнавала та подавала відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. При цьому, суд вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на складання позову та подання його до суду, участі в судових засідання та значенням справи для сторони. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, які складаються з 1500 грн. 00 коп. - складання та оформлення позовної заяви, 500 грн. 00 коп. - складання та оформлення відповіді на відзив та 500 грн. 00 коп. - участь в судовому засіданні.

Outcome: approved