Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

01.08.2019 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Гребенюк О.С. звернувся з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 08.08.2007 в розмірі 20 170 грн 24 коп та 1 921 грн 00 коп в рахунок повернення судового збору. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем у справі - [PERSON] 08.08.2007 року був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 27 000 грн 00 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 30.04.2019 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 20 170 грн 24 коп, з яких: 1 211 грн 93 коп - заборгованість за кредитом; 17 038 грн. 05 коп - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 483 грн 58 коп - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 936 грн 68 коп - штраф (процентна складова). Справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке він отримав 04.09.2019 /а.с.42/, зокрема і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, що розміщене 27.08.2019. Правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, прийшов таких висновків. Згідно із витягом із статуту /а.с.23-24/ позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». А, випискою з ЄДРПОУ /а.с.19/ та банківською ліцензією /а.с.21/ підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. Судом встановлено, що 08.08.2007 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № PLXRRX09860029 /а.с. 11-17/, за яким відповідач отримав кредит у сумі 1507 грн. 20 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладений між сторонами договір складається із заяви позичальника № PLXRRX09860029 /а.с.11-1/, Умов та правил надання банківських послуг /а.с.12-17/. За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За нормою ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. До позову додано копію документу під назвою: «Условия и Правила предоставления банковских услуг» (викладено не державною мовою). Судом встановлено, що зміст умов кредитного договору, укладеного у вигляді заяви позичальника № PLXRRX09860029 від 08.07.2007 , якою, зокрема передбачено надання банком позичальнику строкового кредиту у розмірі 1 507,20 грн на строк 12 місяців з умовами сплати за користування відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, при цьому на поточний рахунок позичальника було перераховано 1256,00 грн (а.с. 11-1), не відповідає змісту позовної заяви, в якій вказується, що [PERSON] 08.08.2007 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картку в розмірі 27 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. За наданим суду розрахунком (а.с. 6-10) розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем станом на 30.04.2019 становить 20 170 грн 24 коп, з яких: 1 211 грн 93 коп - заборгованість за кредитом; 17 038 грн. 05 коп - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 483 грн 58 коп - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 936 грн 68 коп - штраф (процентна складова). При цьому, наданий суду розрахунок (а.с. 6) підтверджує наявність заборгованості [PERSON] за договором б/н від 08.08.2007, укладеного між сторонами, а суду при цьому надано копію заяви позичальника. № PLXRRX09860029 (а.с 11-1). Також АТ КБ «ПриватБанк» не було надано доказів видання відповідачу кредитної картки та відкриття відповідного рахунку. За правилами ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). За приписами ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частинами першою та другою ст. 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Зі змісту наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що він сформовано на підставі договору б/н від 08.08.2007, в той час як на підтвердження наявності договірних кредитних правовідносин суду надано заяву позичальника № PLXRRX09860029 від 08.08.2007, що містить зовсім інший номер, а ніж той, який зазначено у наданому суду розрахунку та відображено у змісті позовної заяви та заявлених позовних вимогах, а тому розрахунок за договором б/н від 08.08.2007 жодним чином не підтверджує заборгованість за договором кредиту, укладеного у вигляді заяви позичальника № PLXRRX09860029 від 08.08.2007, не містить даних щодо реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість, як не містить і даних щодо посадових осіб, якими він сформований та не скріплений печаткою банку, а тому розрізі цих спірних правовідносин розрахунок за договором б/н від 08.08.2007, укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON] , на підставі ст.ст. 76,77, 78, 95 ЦПК України не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження заборгованості за договором кредиту, укладеного у вигляді заяви позичальника № PLXRRX09860029 від 08.08.2007. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed