Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є донькою відповідача. Рішенням Ленінградського районного суду міста Києва від 18 квітня 2001 року стягнуто з [PERSON], [INFO] аліменти на утримання [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 24 січня 2001 року і до досягнення нею повноліття та на додаткові витрати на її лікування в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 24 січня 2001 року, до зміни стану її здоров'я. На підставі даного рішення, Ленінградським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 2-1268 від 23 листопада 2009 року. Однак, відповідач не сплачував в повному обсязі аліменти на її утримання, що значно ускладнювало її життя. На даний час, позивачу виповнилося 23 роки. З дитинства їй було встановлено діагноз - «епісиндром резид-органічного ґенеза з частими приступами» та перебувала на «Д» обліку у невропатолога, що підтверджується довідкою № 158 від 24.10.2000. Також її хворобливий стан підтверджується історією хвороби № 25490 від 11.11.1999 року, витягами з історії хвороби № 2027, № 2073, № 988, виписками із медичної карти стаціонарного хворого № 73, № 4371, № 7575, № 15564, № 7651, № 13456, 8861, 846,8933,11238 та було встановлено II групу інвалідності. 28 листопада 2017 року Солом'янською міжрайонною МСЕК було видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0969021, в якій визначено безстроково III групу інвалідності з 01.01.2018, причина інвалідності - з дитинства, видано посвідчення серії [NUMBER], було призначено державну соціальну допомогу в розмірі 1161,60 грн. щомісяця. Зазначає, що потребує постійного лікування та витрачає значні грошові кошти на придбання лікарських препаратів, беручи грошові кошти в борг. Проте відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча йому достеменно відомо про стан здоров'я доньки. На неодноразові прохання про допомогу він не реагував. Відповідач являється матеріально забезпеченою людиною, отримує значні доходи, однак матеріально не допомагає, на підтвердження чого позивач надає відповідні витяги. Тобто, відповідач має змогу надавати грошову допомогу на її утримання, без погіршення свого матеріального становища, однак добровільно таку допомогу надавати не бажає, у зв'язку з чим позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на користь та утримання повнолітньої непрацездатної доньки аліменти в розмірі 2000,00 грн., щомісячно, починаючи із дня звернення до суду. Ухвалою від 12.11.2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, зазначив, що донька може працювати, надає допомогу добровільно, він не працює та не має можливості більше надавати допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши відповідача, дійшов обґрунтованого висновку, що часткове визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про часткове задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Рішенням Ленінградського районного суду міста Києва від 18 квітня 2001 року стягнуто з [PERSON], [INFO] аліменти на утримання [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 24 січня 2001 року і до досягнення нею повноліття та на додаткові витрати на її лікування в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 24 січня 2001 року, до зміни стану її здоров'я. На підставі даного рішення, Ленінградським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист № 2-1268 від 23 листопада 2009 року. 27.11.2009 року державним виконавцем Святошинського районного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 12.09.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Заборгованість по сплаті аліментів становить 75327,50 грн. 17 жовтня 2012 року державним виконавцем Норкою Є.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 27.03.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. 27 березня 2018 року старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві [PERSON] було видано довідку - розрахунок заборгованості з аліментів з 17 жовтня 2012 року по 10 жовтня 2013 року, розмір якої склав 89928,40 грн. Позивачу було встановлено діагноз - «епісиндром резид-органічного ґенеза з частими приступами» з перебуванням на «Д» обліку у невропатолога, що підтверджується довідкою № 158 від 24.10.2000 року, історією хвороби № 25490 від 11.11.1999 року, витягами з історії хвороби № 2027, № 2073, № 988, виписками із медичної карти стаціонарного хворого № 73, № 4371, № 7575, № 15564, № 7651, № 13456, 8861, 846, 8933, 11238, 1131, 688 та було встановлено II групу інвалідності. Відповідно довідки Управління праці та соціального захисту населення від 25.09.2017 року позивачу призначено соціальну допомогу як інваліду з дитинства з 18.12.2015 року по 31.12.2017 року, інвалід з дитинства II групи. 28 листопада 2017 року Солом'янською міжрайонною МСЕК було видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0969021, в якій встановлено позивачу безстроково III групу інвалідності з 01.01.2018, причина інвалідності - з дитинства, видано посвідчення серії [NUMBER], було призначено державну соціальну допомогу в розмірі 1161,60 грн. щомісяця. Відповідно висновку вищезазначеної довідки позивачу протипоказана важка фізична праця, лише легка праця зі зменшеним об'ємом праці. Позивач зазначає, що потребує постійного лікування та витрачає значні грошові кошти на придбання лікарських препаратів, беручи грошові кошти в борг, проте відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча йому достеменно відомо про стан здоров'я доньки, на неодноразові прохання про допомогу він не реагував, додає, що відповідач являється матеріально забезпеченою людиною, отримує значні доходи, однак матеріально не допомагає. Відповідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № [NUMBER] від 29.08.2018 року, [PERSON] оформив у власність нежитлове приміщення, загальною площею 25,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач займається підприємницькою діяльністю та зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач являється засновником та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАГЕЛЬ ГРУП" (Ідентифікаційний код юридичної особи, 38569838, місцезнаходження юридичної особи: [ADDRESS]). 05 січні 2018 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано розпорядження № 11 «Про затвердження висновків про вартість майна, переданого до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації». Відповідно до Висновку про вартість майна (додаток № 1 до вищенаведеного розпорядження), суб'єкт оціночної діяльності - ТОВ «Трибьют-Консалт», що діє на підставі Сертифіката суб'єкта оціночної діяльності від 05 травня 2015 року № 359/15, згідно з Договором від 08 листопада 2017 року № 134/17-1-н з ФОП [PERSON], виконав незалежну оцінку майна: нежитлових приміщень, загальною площею 58,6 кв. м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] з метою визначення ринкової вартості для розрахунку орендної плати. Так вартість даного нежитлового приміщення склала 1108 320,00 грн. 08.02.2018 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано розпорядження № 11 від 08.02.2018 «Про передачу в оренду нежитлового приміщення комунальної власності територіальної громади міста Києва загальною площею 58,60 кв. м. по [ADDRESS] єдиному претенденту на право оренди», відповідно якого було передано в оренду ФОП [PERSON] вищенаведене нежитлове приміщення (призначення - розміщення суб'єкта господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення, в тому числі перукарень (розміщення перукарні), ставка орендної плати - 5 %). Як вбачається з наданих документів, відповідач має змогу надавати грошову допомогу на утримання доньки, без погіршення свого матеріального становища, однак добровільно таку допомогу надавати не бажає, у зв'язку з чим позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Згідно ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ст. 191 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень, працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Судом встановлено, що позивач є інвалідом дитинства, потребує матеріальної допомоги. Посилання відповідача, що його донька може працювати, суд бере до уваги, оскільки відповідно висновку довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0969021, позивачу протипоказана важка фізична праця, але рекомендована легка праця зі зменшеним об'ємом праці. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач має можливість надавати повнолітній непрацездатній доньці матеріальну допомогу. Однак, суд не може погодитись з розміром аліментів, визначеним позивачем у сумі 2000,00 грн. оскільки позивач належним чином не обґрунтував вказаний розмір аліментів. Також суд приймає до уваги і ту обставину, що відповідач повністю не ухилявся від обов'язку утримання повнолітньої доньки, та періодично допомагав. Враховуючи всі вищевикладені обставини, беручи до уваги довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0969021, суд вважає, що розмір аліментів в розмірі 1000,00 грн. в даному конкретному випадку буде співмірним з доходами відповідача та потребами позивача. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Отже, на підставі викладеного, беручи до уваги прожитковий мінімум для працездатної особи, встановлений станом на 01.01.2019 року в розмірі 1921,00 грн., суд враховує матеріальне становище сторін, інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема те, що позивачу, відповідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0969021, протипоказана важка фізична праця, але рекомендована легка праця зі зменшеним об'ємом праці, та приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1000,00 грн. щомісячно починаючи з 22.10.2018 року, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави суму судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial