Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

У лютому 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Волочиської міської об`єднаної територіальної громади в особі Волочиської міської ради про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, а саме на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . На обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] , якому належав вказаний вище будинок. Після смерті батька він, позивач, та його матір [PERSON] , прийняли спадщину відповідно до чинного законодавства. Однак приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на спадковий житловий будинок і господарські будівлі відсутні правовстановлюючі документи. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при розгляді заяви покладається на думку суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову не заперечує. Дослідивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до п. 1 ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому суд вважає, що оскільки на час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року, то при вирішенні питання про визнання права власності на спадкове майно слід керуватись саме його положеннями. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.01.1998 року. Позивач [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02 квітня 1970 року та свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 15.11.2013 року. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшло будинковолодіння, що розташоване по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з погосподарської книги №3 за 1996-2000 роки, виданого старостою с. Курилівка Волочиської міської об`єднаної територіальної громади від 30.10.2019 року, згідно якого даний житловий будинок рахувався за [PERSON] . Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №59686464 від 04.03.2020 року, виданої приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу Щербатюк Н.М., після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не заводилась. Після смерті [PERSON] , спадкоємцями за законом першої черги в рівних частках є його син [PERSON] та дружина [PERSON] , які проживали разом із спадкодацем на час його смерті, тобто у встановленому законом порядку прийняли спадщину. Рішенням Волочиського районного суду від 15.12.2015 року за [PERSON] в порядку спадкування визнано право власності на Ѕ частину спадкового житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані по [ADDRESS] . У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, що підтверджується відмовою приватного нотаріуса Волочиського районного нотаріального округу Щербатюк Н.М. від 01 листопада 2019 року в оформленні спадщини через відсутність правовстановлюючого документа на будинковолодіння. З врахуванням викладеного, а також враховуючи, що будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями), що розташоване по [ADDRESS] було побудовано у період з 1975 року по 1980 рік, враховуючи наявність технічного паспорту на даний будинок, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на Ѕ частину вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом після смерті батька позивача [PERSON] [PERSON] .

Outcome: approved