Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

01 червня 2018 року позивач звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що 2003 року вони з відповідачем [PERSON] уклала шлюб, зареєстрований 20.09.2003 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Дніпра Індустріального району управління юстиції, актовий запис №677. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано 31.05.2005 року. Дитина проживає разом з нею. Відповідач інших утриманців немає, працездатний, його стан здоров'я дозволяє працювати, тому вона вражає, що він може сплачувати аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовився від надання матеріальної допомоги дитині та ухиляється від обов'язку утримувати її до досягнення нею повноліття, тому вона вимушена звернутися з цим позовом до суду. 19 червня 2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження (а.с.15). Позивач в судове засідання не з'явилася, але до початку судового засідання через канцелярію суду від неї надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, не заперечувала проти ухвала заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Від відповідача відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, у зв'язку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.280 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов'язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком неповнолітньої доньки [PERSON], 2005 року народження, вимоги позивача про стягнення аліментів є обґрунтованими. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги дійсні обставини справи, зокрема матеріальне становище сторін та стан здоров'я дітей, а також обов'язок відповідача по належному утримуванню дитини. Аналізуючи встановлені обставини суд доходить висновку, що розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача слід визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 1700грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.06.2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved