Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

01 березня 2017 року до суду надійшла позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н в розмірі 32178 грн. 27 коп., в якій зазначено, що відповідно до договору, укладеного 19 вересня 2008 року відповідачка отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка [PERSON] систематично порушувала свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Приймаючи до уваги, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала передбачені договором зобов'язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, позивач просить стягнути на його користь з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором станом на 31 січня 2017 року, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2946 грн. 23 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 24461 грн. 65 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3000 грн. 00 коп., фіксованої частини штрафу в розмірі 250 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 1520 грн. 39 коп., а всього 32178 грн. 27 коп., судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином в порядку ч. 3 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З'ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 19 вересня 2008 року [PERSON] було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 6). Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, [PERSON] погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 8-13). Відповідно до цієї заяви, яка підписана позичальником та банком, відповідачка погодилася з тим, що зщо дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. У заяві, зокрема, зазначено, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтверджує факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до умов кредитного договору б/н від 19 вересня 2008 року відповідачка [PERSON] отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості. Сторони узгодили розмір та термін внесення щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним. Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо в цей час жодна зі сторін не проінформує другу сторону про закінчення дії договору, він автоматично лонгується на цей же строк. Згідно п.п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору, позичальник дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і позичальник дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою у безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, що встановлюється банком. Відповідно до п.п. 6.5, 6.6 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевикористання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії відповідно до визначених у договорі умов. У випадках невиконання зобов'язань за договором, за вимогою банку позичальник повинен виконати зобов'язання по поверненню кредиту, оплаті винагороди банку. Крім того, умовами кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, у зв'язку з чим буде вимушений звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідачка [PERSON] не виконала належним чином зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка згідно розрахунку (а.с. 3-4) станом на 31 січня 2017 року становить 32178 грн. 27 коп., а саме: заборгованість за кредитом - 2946 грн. 23 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом - 24461 грн. 65 коп., заборгованість за пенею та комісією - 3000 грн. 00 коп., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 1520 грн. 39 коп. Наданий Банком розрахунок заборгованості повністю або частково не спростовано, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON], заборгованості за кредитом в розмірі 2946 грн. 23 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 24461грн. 65 коп. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3000 грн. 00 коп., фіксованої частини штрафу в розмірі 250 грн. та процентної складової штрафу в розмірі 1520 грн. 39 коп., суд виходить з наступного. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до ст. 2 якого забороняється на час проведення антитерористичної операції нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень вище зазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, у період із 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30.10.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 15 ч. 1 цього Розпорядження м. Костянтинівка (Костянтинівська міська рада) Донецької області, де зареєстрований відповідач, входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. Проте 05.11.2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30.10.2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2015 року було визнано нечинним (справа № 826/18330/14). Згідно ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і до цього переліку включено м. Костянтинівка Донецької області. Судовим розглядом встановлено, що відповідачка [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта відповідачки з відміткою про реєстрацію місця проживання (а.с. 14) та витягом із реєстру Костянтинівської територіальної громади про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані (а.с. 23), тому в даному випадку слід застосувати положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 31 січня 2017 року існує заборгованість відповідача за кредитом, яка складається з основного боргу, процентів, пені та комісії та штрафів у відповідному розмірі. При цьому, з розрахунку пені та комісії, вбачається, що період її нарахування визначений з 01 серпня 2014 року по 31 січня 2017 року. Враховуючи такий період нарахування, банк зобов'язаний скасувати [PERSON] пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором, починаючи з 14.04.2014 року. Таким чином, зважаючи, що період нарахування пені та комісії [PERSON] мало місце вже після 14 квітня 2014 року, тобто лише під час проведення АТО, позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за пенею та комісією в сумі 3000 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають. Що стосується штрафів в розмірі 250 грн. та 1520 грн. 39 коп., нарахованих відповідно до умов договору, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, штрафи (фіксована частина та процентна складова) нараховані станом на 31 січня 2017 року, тобто у період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». На підставі викладеного, враховуючи, що [PERSON] не виконала належним чином зобов'язань, передбачених кредитним договором б/н від 19 вересня 2008 року, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість, що утворилась станом на 31 січня 2017 року в загальному розмірі 27407 грн. 88 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 2946 грн. 23 коп. та заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 24461 грн. 65 коп., задовольнивши вимоги позивача саме в цій частині. Аналізуючи Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», суд приходить до висновку, що пеня та комісія в розмірі 3000 грн. 00 коп. та штрафи в розмірі 250 грн. (фіксована частина) і 1520 грн. 39 коп. (процентна складова), позивачем нараховані безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону, а тому в цій частині позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, в силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов'язані із сплатою судового збору, в розмірі 1600 грн.

Outcome: partial