Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

У лютому 2015 року до суду звернулась позивач з позовом до [PERSON] із вимогою про позбавлення його батьківських прав на їх спільного сина [PERSON], [INFO], обґрунтувавши свої вимоги тим, що з 04 вересня 1998 року по 06 листопада 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Вказувала, що фактично з 2000 року по теперішній час відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, не відвідує його в навчальних закладах, життям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Тому на підставі вищевикладеного позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити, в обґрунтування посилалась на обставини, які викладені в позові та в документи, що до нього долучені. Не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи шляхом надсилання йому судової повістки за місцем його реєстрації, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи або проведення без його участі до суду не надав, у зв'язку з чим ухвалою суду від 27 лютого 2015 року з урахуванням згоди позивача, суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Представник третьої особи Управління у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про місце і час розгляду справи, через канцелярію суду долучив письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки своїх батьківських обов'язків він не виконує, дитиною не цікавиться, просив розглянути справу за його відсутності. Прокурор прокуратури Київського району м. Харкова Мовчан О.В. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], просила суд їх задовольнити з огляду на те, що відповідач по справі життям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.05.2014 року - відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (актовий запис № 176 від 02.04.1999 року)(а.с.11). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 21.05.2014 року вбачається, 06.11.2001 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Як вбачається з довідки, виданої Київським районним відділом Харківського міського управління ГУМВС в Харківській області №61/1412 від 20.02.2015 року у квартирі [ADDRESS] фактично мешкає [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідач [PERSON] впродовж тривалого періоду за вказаною адресою не мешкає, дитину не відвідує (а.с26). Як вбачається з довідки, видної Харківською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №36 від 19.01.2015 року №33, [PERSON], [INFO], навчається у ХЗШ І-ІІІ ступенів №36 Харківської міської ради Харківської області. Мати дитини, [PERSON], підтримує постійний зв'язок із класним керівником, систематично відвідує батьківські збори, опікується навчанням і вихованням сина. Батько із сім'єю не проживає, не бере участі у батьківських зборах та ніколи не цікавився успішністю сина у класного керівника, вчителів (а.с.8). Відповідно до довідки, виданої Державним закладом «Дорожня клінічна лікарня», судом вбачається, що за інформацією, наданою дільничним педіатром, лікування та обстеження проводиться в присутності матері. Батько дитини лікувальний заклад не відвідував, станом здоров'я сина не цікавився (а.с.7). Вище досліджені докази, суд розцінює, як неналежне виконання батьківських обов'язків [PERSON], оскільки саме на батьків, покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом же встановлено, що ці обов'язки відповідач не виконує, оскільки з дитиною не проживає та не спілкуються з нею. Відповідно до висновку департаменту праці та соціальної політики управління служб у справах дітей - виконавчий комітет Харківської міської ради вбачається, що було прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківський прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с.25). Аналізуючи наданий до суду висновок, суд зазначає, що він є об'єктивним, відображає істинне положення речей, не був спростований відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відносно своїх дітей батьки мають як права так і обов'язки стосовно її виховання. Так відповідно до приписів ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно зі ст. 164 СК України: " Батьки можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли до нього батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, … засуджені за вчинення умисного злочину проти дитини ". Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007 року №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав ", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до роз'яснень наданих в п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає для її нормального самоусвідомлення; не створюють умов до для отримання нею освіти; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків. Крім того, важливу роль відіграє і особисте ставлення дитини до виниклої ситуації, яке, як вбачається з результатів психодіагностики є чітким, тобто дитина має стійке уявлення про свою родину, де рідний батько не фігурує, тобто позбавлення батьківських прав [PERSON] не призведе до психотравмуючої ситуації для дитини, а є лише юридичним фактом. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні достовірно встановлений і підтверджений належними доказами той факт, що відповідач протягом тривалого періоду часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого сина [PERSON], не займається його вихованням, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не утримує матеріально, довгий час не цікавиться його станом здоров'я, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не проявляє до доньки щонайменшої батьківської турботи та уваги, хоча має таку можливість, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не опікується духовним розвитком та підготовкою до самостійного життя, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не забезпечує необхідного і належного харчування та медичного догляду. Доказів, які б спростовували такі доводи позивача відповідач не надав. З огляду на вищевикладене, то позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved