Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який діє від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] звернулися до суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілих в кримінальному провадженні. Свої уточнені позовні вимоги мотивують тим, що 20 травня 2016 року близько 19 год. в м.Прилуки Чернігівської області по вул. Київській, поблизу буд.135, сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи автомобілем марки «МАЗ 54322», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Платформа Е», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Київській в м.Прилуки Чернігівської області в напрямку центра міста, проявив неуважність, не стежив та не врахував дорожню обстановку, не відреагував на її зміну, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу, внаслідок чого не впорався з керуванням свого транспортного засобу, виїхав на зустрічну смугу відносно напрямку свого руху, де передньою частиною автомобіля допустив лобове зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21111», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , в результаті ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 21111» [PERSON] та її чоловік [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинули, пасажир [PERSON] , [INFO] отримав легкого ступеня тяжкості тілесні ушкодження. Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 листопада 2017 року, який в подальшому був переглянутий апеляційним судом Чернігівської області 16 лютого 2018 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди та засуджений за ч.3 ст. 286 КК України до семи років позбавлення волі. Потерпілими в межах даного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12016270000000090 визнано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , який є законним представником малолітнього [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . Оскільки, на час ДТП цивільно - правова відповідальність водія [PERSON] як користувача автомобіля марки «МАЗ 54322», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у відповідності до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( поліс серії АІ/7785944) в ПрАТ «Страховій компанії «ВУСО», згідно якого ліміт відповідальності за шкоду, задану життю та здоров`ю одного потерпілого, становить 100 000 грн., [PERSON] , [PERSON] як батьки пасажира [PERSON] та [PERSON] , як законний представник їх малолітнього сина, і звернулися до ПрАТ «СК» ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду завдану вищевказаним ДТП, але в повному обсязі страхове відшкодування виплачено не було. За таких обставин, враховуючи, що відповідач по справі ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в добровільному порядку здійснила страхове відшкодування шкоди, завданої смертю лише [PERSON] позивачам по справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який діє від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] лише в розмірі 69 600 грн., та враховуючи, що відшкодування завданої шкоди в межах страхового ліміту з урахуванням двох загиблих, становить 200 000 грн., тому позивачами і подано до суду позов про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» шкоди, завданої смертю потерпілих в кримінальному провадженні, яка станом на 30 жовтня 2019 року становить: на користь [PERSON] та [PERSON] по 27 533 грн. 33 коп. відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника; пені в розмірі 292 грн. 39 коп. та 3%річних в сумі 26 грн. за прострочення на 54 дні страхової виплати в сумі 5800 грн.; пені в розмірі 13852 грн. 49 коп., інфляційних втрат в розмірі 2213 грн. 13 коп. та 3% річних в розмірі 1186 грн. за прострочення на 524 дні страхової виплати в сумі 27 533 грн. 33 коп.; при цьому, пеню, інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 27 533 грн. 33 коп. нараховувати починаючи з 31 жовтня 2019 року (в разі ухвалення судового рішення 30 жовтня 2019 року) до моменту виконання судового рішення шляхом множення суми боргу (27533 грн. 33 коп.) на подвійний розмір облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, а також на 3% річних та сукупний індекс інфляції, визначений за період прострочення виплати з дня ухвалення судового рішення до моменту його виконання; на користь [PERSON] , який діє від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] : 5800 грн. моральної шкоди та 113 000 грн. відшкодування шкоди, завданої смертю годувальників, а всього 118 800 грн.; пені в розмірі 2923 грн. 84 коп. та 3%річних в сумі 257 грн. за прострочення на 54 дні страхової виплати в сумі 58000 грн.; пені в розмірі 59771 грн. 05 коп., інфляційних втрат в розмірі 9549 грн. 26 коп. та 3% річних в розмірі 5117 грн. за прострочення на 524 дні страхової виплати в сумі 118 800 грн.; при цьому, пеню, інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 118 800 грн. нараховувати починаючи з 31 жовтня 2019 року (в разі ухвалення судового рішення 30 жовтня 2019 року) до моменту виконання судового рішення шляхом множення суми боргу (118 800 грн.) на подвійний розмір облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, а також на 3% річних та сукупний індекс інфляції, визначений за період прострочення виплати з дня ухвалення судового рішення до моменту його виконання; та у зв`язку з недостатністю страхового відшкодування на покриття шкоди, завданої смертю годувальників, стягнути з відповідача [PERSON] в користь [PERSON] та [PERSON] по 294 200 грн. моральної шкоди та щомісячно починаючи з липня 2018 року довічно в якості відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника по 1042 грн. 76 коп. з подальшою індексацією вказаної виплати та на користь [PERSON] , який діє від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] 288 400 грн. моральної шкоди та щомісячно починаючи з січня 2021 до досягнення вісімнадцяти років (а в разі навчання до його закінчення, але не більше як до двадцяти трьох років) 2810 грн. 52 коп., відповідно проіндексованих з подальшою індексацією вказаної виплати, а також стягнення з відповідачів понесених ними судових витрат по справі. Крім того, позивачами [PERSON] та [PERSON] подано позов до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної шкоди. Свої позовні вимоги мотивують тим, що неправомірними діями [PERSON] потерпілим [PERSON] та [PERSON] , які доводяться батьками загиблого водія «ВАЗ 21111» [PERSON] , було завдано шкоду в зв`язку з його смертю. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 21 січня 2019 року на користь [PERSON] та [PERSON] стягнуто на їх користь з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» моральну шкоду по 5800 грн. Оскільки, на час ДТП цивільно - правова відповідальність водія [PERSON] як користувача автомобіля марки «МАЗ 54322», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у відповідності до договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( поліс серії АІ/7785944) в ПрАТ «Страховій компанії «ВУСО», згідно якого ліміт відповідальності за шкоду, задану життю та здоров`ю одного потерпілого, становить 100 000 грн., позивачі, як батьки [PERSON] , і звернулися до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «СК» ВУСО» на їх користь по 27 533 грн. 33 коп. в рахунок відшкодування шкоди завданої смертю їх сина та на користь [PERSON] витрат на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 12400 грн. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як законний представник малолітнього [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте їх представник адвокат Денисенко С.В. в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання також не з`явилися, проте згідно письмової заяви їх представника адвоката Ткаченко Н.М., просили проводити розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в судове засідання не з`явився, проте згідно письмового відзиву заявлені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за місцем відбування покарання. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 листопада 2017 року [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Зокрема, судом встановлено, що 20 травня 2016 року близько 19 год. в м.Прилуки Чернігівської області по вул. Київській, поблизу буд.135, сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи автомобілем марки «МАЗ 54322», д.н.з. [NUMBER] з напівпричепом «Платформа Е», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Київській в м.Прилуки Чернігівської області в напрямку центра міста, проявив неуважність, не стежив та не врахував дорожню обстановку, не відреагував на її зміну, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості чи зупинки транспортного засобу, внаслідок чого не впорався з керуванням свого транспортного засобу, виїхав на зустрічну смугу відносно напрямку свого руху, де передньою частиною автомобіля допустив лобове зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21111», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] , в результаті ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 21111» [PERSON] та водій цього ж авто її чоловік [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці , пасажир їх син [PERSON] , [INFO] отримав, легкого ступеня тяжкості тілесні ушкодження. Вироком апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2018 року вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10 листопада 2017 року в частині призначеного покарання скасовано, та ухвалено вважати [PERSON] засудженим за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років. В іншій частині вирок залишено без змін. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Потерпілими в межах даного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12016270000000090 визнано [PERSON] , [PERSON] , як батьків пасажира [PERSON] , [PERSON] , який є законним представником малолітнього сина загиблих [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , як батьків загиблого водія [PERSON] Зокрема, згідно копії Свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 09 квітня 2008 року, [PERSON] народився [INFO] , та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради від 20 вересня 2016 року за №406, опікуном над [PERSON] призначено [PERSON] . Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України, передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено , що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст..ст.1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,- незалежно від наявності вини. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальністьособи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяному здоров`ю та/або майну потерпілого. Зокрема, п.1.3 ст.1 Закону України «Про обов`язковестрахування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», потерпілі - це юридичні особи та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяно шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. На підставі ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. При цьому, згідно ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну правову відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законовством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до приписів ст.ст.1166, 1168, 1187, 1194, 1195, 1200, 1202 ЦК України та ст.ст.9,27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачів моральна шкода, заподіяна смертю потерпілих та шкода, завдана смертю годувальників. Зокрема, згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Зокрема, відповідно до п.27.3 ст.27 вищевказаного Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Згідно роз`яснень, даних у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно копії Поліса №АІ/7785944 від 25 травня 2015 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність [PERSON] в період з 06 червня 2015 року по 05 червня 2016 року була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», забезпечений транспортний засіб «МАЗ 5432» д.н.з. [NUMBER] . Оскільки, відповідно до поліса, встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну 50 000 грн. та за шкоду завдану життю та здоров`ю 100 000 грн., франшиза 00 грн., тому ліміт відповідальності ПрАТ «СК «ВУСО» за шкоду завдану потерпілим обмежується наступними лімітами відповідальності, а саме: [PERSON] - 100 000 грн. та [PERSON] - 100 000 грн., тобто в загальному 200 000 грн. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 21 січня 2019 року у цивільному провадженні №2/742/12/19 (єдиний унікальний №742/1921/18), частково задоволено позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] та [PERSON] по 5800 грн. моральної шкоди. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] по 100 000 грн. моральної шкоди та судові випрати по справі. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, під час врегулювання страхових подій ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено страхове відшкодування, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: [PERSON] як опікуну малолітнього [PERSON] було виплачено 58 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №15906 від 17 липня 2018 року (1450 грн. *36=52200 грн. (шкода, завдана смертю матері [PERSON] ) +5800 грн. моральної шкоди); [PERSON] та [PERSON] по 5800 грн. моральної шкоди. Крім того, на виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду від 21 січня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплачено на користь [PERSON] та [PERSON] по 5800 грн. кожному, в рахунок відшкодування моральної шкоди, що підтверджується платіжними дорученнями №15907 від 17 липня 2018 року, №15908 від 17 липня 2018 року. Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який діє від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] , суд враховує дійсні обставини справи та наслідки, які наступили, а саме, що у зв`язку із смертю дочки позивачі зазнали тривалих душевних переживань, які носять стійкий характер та не можуть повністю минути з часом та призвели до порушення звичайного укладу життя, малолітня дитина померлої, який вижив після даного ДТП, залишився сиротою, що вкрай негативно змінило його життя на майбутнє, тому з урахуванням принципу розумності та справедливості і визначає суму моральної коди, яка підлягає стягненню на користь позивачів по 105 800 грн. За таких обставин, з урахуванням норм ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи її батькам та дітям стосовного кожного померлого, та повинна становити 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку на кожного потерпілого (17400 грн.), та враховуючи сплачені суми на відшкодування моральної шкоди,вбачається, що ПрАТ «СК «ВУСО» виплачено [PERSON] моральну шкоду, заподіяну смертю лише його матері, а щодо його батька [PERSON] відповідні виплати не проводилися, та становлять 5800 грн. (1400 грн. (мінімальна заробітна плата) *12/3 (двоє батьків померлого та його син)), які і підлягають стягненню з ПрАТ «СК «ВУСО»на корись [PERSON] , який діє від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] , а з відповідача [PERSON] - 200 000 грн. як моральна шкода за смерть двох батьків. З відповідача ж [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] , яким виплачено страховою по 5800 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди завданої смертю дочки, підлягає стягненню по 100 000 грн. Крім того,згідно з вимогами ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Крім того, п. 27.4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У ст. 2 ЗУ "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що намогильні споруди - пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам`ять про померлих;поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] за виготовлення надгробного пам`ятника сплачено 12400 грн., що підтверджується накладною №699058 від 02 червня 2016 та Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] . Крім того, ч.1 ст.1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.Шкода відшкодовується:1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував (ч.2 ст.1200 ЦК України). За таких обставин, з урахуванням норм ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого. Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць, що має бути підтверджене належними і допустимими засобами доказування, як-то довідка про розмір пенсії, довідка про доходи тощо. Якщо предметом позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Оскільки, факт перебування на утриманні померлих їх батьків та потреба у матеріальній допомозі від померлих суду позивачами не доведена, право на відшкодування шкоди у відповідності до ст.1200 ЦК України, має лише їх малолітній син [PERSON] , [INFO] . Отже, розмір шкоди у зв`язку із втратою годувальників відповідно до ст. 1200 ЦК України вираховується наступним чином: середньомісячний заробіток [PERSON] становив 4168 грн.18 коп. та в неї на утриманні перебував малолітній син. Отже, розмір шкоди становить 2084 грн. 09 коп. (4168 грн. 18 коп. (середньомісячний дохід [PERSON] ) -2084 грн. 09 коп. (частка, яка припадала на [PERSON] , де 2084 грн. 09 коп. = 4168 грн. 18 коп.:2; оскільки батько хлопчика [PERSON] на момент загибелі не працював, тому його дохід відповідно до вимог ст.1195 ЦК України визначається виходячи із мінімальної заробітної плати, яка на час смерті становила 1450 грн. Отже, розмір шкоди становить 725 грн.(1450 грн.- 725 грн.(частка, яка припадала на [PERSON] , де 725 грн.= 1450 грн.: 2), а від обох батьків -2809 грн. 09 коп. (2084 грн. 09 +725 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Отже, на користь [PERSON] як опікуна малолітнього [PERSON] слід стягувати на відшкодування шкоди у зв`язку із втратою годувальника по 2809 грн. 09 коп.щомісячними платежами, починаючи з січня 2021 року і до досягнення дитиною вісімнадцяти років, а в разі навчання - до його закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років. Як встановлено ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону,-МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених стразових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. За таких обставин, оскільки відповідно до поліса, встановлено ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану життю та здоров`юза одного потерпілого в розмірі 100 000 грн., що є лімітом відповідальності ПрАТ «СК «ВУСО» за шкоду завдану потерпілим, тому з страхової підлягає стягненню на користь [PERSON] як опікуна малолітнього [PERSON] : шкода у зв`язку із втратою годувальника матері [PERSON] в розмірі 30 400 грн.: 100 000 грн. - 52 200 грн. (виплачено страховою шкода завдана життю та здоров`ю в добровільному порядку) -17400 грн. (виплачена страховою моральна шкода (5800*3))=30400 грн.; шкода у зв`язку із втратою годувальника батька [PERSON] в розмірі 70 200 грн.: 100 000 грн. - 11 600 грн. (виплачена страховою моральна шкода (5800 грн.*2))-5800 грн. (які підлягають стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди) -12400 грн. (витрати на спорудження надгробного пам`ятника)=70200 грн., а за двох потерпілих 100 600 грн. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно зі ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі. Інфляція - це знецінення грошей, зниження їхньої купівельної спроможності, дисбаланс попиту і пропозиції. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено. Позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] обґрунтовані тим, що ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» з простроченням виплатила їм страхове відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] , і лише в сумі 69 600,00 грн., хоча згідно умов договору страхування страхова сума становить 100 000 грн. на кожного потерпілого. Тобто ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» безпідставно не виплатила малолітньому [PERSON] відшкодування шкоди в межах загального розміру страхової суми, що за двох загиблих його батьків становить 200 000 грн.. Згідно ст.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Зважаючи на те, що рішення про здійснення страхового відшкодування [PERSON] та [PERSON] у розмірі 5800 грн., [PERSON] у розмірі 58000 грн. страховиком прийнято 24.05.2018 року, а його виплата фактично здійснена 17 липня 2018 року, тому прострочення по даній виплаті складає 54 дні. За період прострочення виплати в цій частині з відповідача підлягає стягненню пеня, інфляційні втрати та 3% річних у сумах вказаних у розрахунку позивача, оскільки вказаний розрахунок здійснений за правилами, та, крім того, не оспорюється відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО». Виплата страхового відшкодування в розмірі 100600 грн. на користь [PERSON] (в інтересах малолітнього [PERSON] ) не проведена й на час розгляду справи судом. На момент ухвалення судового рішення прострочення складає 524 дні, протягом яких розмір пені становить 53532,30 грн., інфляційних втрат 8552,54 грн., 3% річних 4582 грн.. Відповідно до положень ч.ч.10,11 ст.265 ЦПК України остаточна сума пені, інфляційних втрат та 3% річних має розраховуватись органом (особою), який здійснюватиме примусове виконання рішення суду на момент його виконання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При вирішенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної шкоди, суд враховує, що з урахуванням норм ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, проте позивачами не доведено факт їх перебування на утриманні померлого сина [PERSON] , тому в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПрАТ «СК «ВУСО» шкоди завданої його смертю по 27 533 грн. 33 коп., слід відмовити. Позовні вимоги щодо стягнення з страхової витрат на спорудження надгробного пам`ятника підлягають задоволенню в повному обсязі. К [PERSON] того, вирішуючи питання про розподіл витрат, суд враховує, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу (ч.1,3 ст.133 ЦПК України). У відповідності до ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.141 ЦПК). Вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України. Зокрема, згідно до ч. 6ст. 141 ЦПК України,якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зокрема, позивачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який діє від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] заявлено до ПрАТ «СК «ВУСО» як 9 майнових так і 4 немайнові вимоги на загальну суму 286 624 грн. 83 коп., та розмір судового збору становив би 5881 грн. 84 коп., тому враховуючи, що позов в цій частині задоволено частково в сумі 173 703 грн. 62 коп., що становить 61%, з відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» підлягає стягненню на користь держави 3587 грн. 92 коп. Крім того, враховуючи, що позивачами заявлено три немайнові вимоги на загальну суму 876 800 грн. до відповідача [PERSON] , та розмір судового збору становив би 2305 грн. 20 коп. (768 грн. 40 коп.*3), тому враховуючи позов в цій частині задоволено частково в сумі 402 809 грн., що становить 46%, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 1060 грн. 40 коп. на користь держави. При розподілу судових витрат між сторонами за позовом [PERSON] та [PERSON] до ПрАТ«Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальної шкоди, суд враховує, що оскільки позивачами заявлено позов з трьома майновими вимогами на загальну суму 67 466 грн. 66 коп., проте задоволено позов частково на суму 12400 грн., що становить 18% від ціни позову, тому враховуючи розмір судового збору на дату подання позову, з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» підлягає стягненню на користь держави 414 грн. 94 коп. (768 грн. 40 коп.*3=2305 грн. 20 коп. *18%) Крім того, згідно ст.59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно ч.1,2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Зокрема, у відповідності до ч.1,2,3,4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.1,2,3,4ст.137 ЦПК України). За таких обставин, оскільки згідно наданого позивачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який діє від імені та в інтересах малолітнього [PERSON] розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката (опису наданих послуг), Договору про надання правничої допомоги №16/02/18 від 16 лютого 2018 року, квитанції до прибуткового касового ордера №2 від 29 жовтня 2019 року та протоколу погодження ціни за надані послуги адвоката, судом встановлено, що дані витрати є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом; а також ціною позову, тобто мають компенсуватися в силуст.137 ЦПК України, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів витрат на правничу допомогу в розмірі 12000 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] задоволено частково в розмірі 576 512 грн. 62 коп., що становить 50% від заявлених, та враховуючи пропорційність задоволених вимог до кожного з відповідачів (61% та 46%), тому до стягнення з страхової підлягає 3660 грн., та відповідно з [PERSON] залишок заявленої правничої допомоги в розмірі - 2340 грн. Щодо стягнення витрат на оплату послуг адвоката за позовом [PERSON] та [PERSON] суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка міститься у постанові від 30 серпня 2018 року по справі №466/2631/16-ц, де зазначено, що: «На підтвердження цих обставин (витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера)». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року по справі №372/1010/16-ц.Оскільки позивачами не надано документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат, це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі наведеного,

Outcome: partial