Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 10.12.2007р. між сторонами був укладений договір б/н, згідно якого, відповідач отримав від позивача кредитні кошти у розмірі 250,00грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобов'язання виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти, однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, а тому, за розрахунками позивача, має заборгованість за кредитним договором на загальну суму 12 245,26грн., в тому числі: 3 318,17грн. - заборгованість за кредитом; 5 976,53грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 891,26грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00грн. - штраф (фіксована частина); 559,30грн. - штраф (процентна складова), що і спонукало позивача на звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши, відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, клопотання про розгляд справи за його відсутності, а тому справа розглянута без його присутності, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. /ар.сп. 34-35 / Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову категорично заперечували, пояснюючи суду, що отримавши кредитні кошти, він намагався їх повернути, і протягом 2008 року здійснював відповідні платежі, але банк, використовуючи своє більш вигідне положення, зараховував їх в основному лише на відсотки і інші платежі. Під кінець 2008 року він став безробітним, а тому не зміг сплачувати банку грошові внески за кредит та відсотки, в зв'язку з чим в січні 2009 року отримав від банку листа «погрозливого характеру». За твердженням відповідача та його представника, кредитний договір був укладений лише на один рік, а отже банк ще в 2009 році мав би вже звернутись до суду з відповідним позовом, однак кредитодавець незаконно і безпідставно «автоматично» продовжував строк дії договору, з метою «щонайбільших нарахувань штрафних санкцій та відсотків», а тому вони просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторони відповідача та дослідивши всі надані докази, суд, на основі встановлених фактів та відповідних їм правовідносин, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного: розрахунком заборгованості по договору б/н від 10.12.2007р. позивач стверджує, що позичальник в повній мірі своїх зобов'язань по сплаті кредиту, відсотків та інших платежів не виконав, в зв'язку з чим, станом на 31.10.2013р., утворилась заборгованість: за кредитом - 3 318,17грн., за процентами - 5 976,53грн., по комісії - 1 891,26грн., по штрафам - 1 059,30грн., а всього - 12 245,26грн.; /ар.сп. 4-8 / згідно заяви [PERSON] від 10.12.2007р., Умов і правил надання банківських послуг, паспорту позичальника та правовстановлюючих документів фінансової установи, Банк відкрив відповідачеві картковий рахунок [NUMBER], надавши йому Кредит, шляхом відкриття кредитного ліміту на суму 250,00грн., під зобов'язання їх повернення, зі сплатою встановлених відсотків за користування ними, та інших платежів, але із електронної виписки по вказаному рахунку, надісланого позивачем на вимогу суду, видно, що сума кредитного ліміту складала 3 700,00грн.; /ар.сп. 9-16, 18-19, електрон. виписка / хоча в заяві позичальника та на самій картці «КРЕДИТКА Універсальна», наданій відповідачем суду для дослідження, вказаний строк її дії до грудня 2011 року, однак згідно п.9.12 розділу І Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, і оскільки протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформувала другу сторону про закінчення строку дії договору, він автоматично пролонгований на такий же строк, тобто ще лише на 12 місяців - до 10.12.2009р., виходячи з того, що доказів наявності умов правомірної пролонгації дії договору в подальшому, щорічно, позивачем не надано; /ар.сп. 9,12, картка у відповідача/ згідно п.2 розділу першого Умов і правил надання банківських послуг, Договір про надання банківських послуг складається із: - Заяви; - Пам'ятки клієнта; - Умов і правил надання банківських послуг; - Тарифів, однак стороною позивача до позовної заяви долучені лише Заява та Умови і правила надання банківських послуг, що ставить під сумнів сам факт існування договірних відносин між сторонами; /ар.сп. 10 / в розрахунку заборгованості по договору б/н від 10.12.2007р., окрім процентної ставки (поточна заборгованість) в 36%, вказана також процентна ставка (прострочена заборгованість) в 36%, якої в Умовах і правилах надання банківських послуг чітко не зазначено, що судом розцінюється як приховування Банком від Позичальника фактичних умов отримання кредиту, оскільки п.8.6 розділу 1 Умов і правил надання банківських послуг, у разі порушення строків платежів, передбачений лише штраф в розмірі 500грн.+5% від суми позову. Окрім того, самі Умови і правила надання банківських послуг, які є складовою частиною укладеного договору, підписані лише керівником позивача, а відповідачем не підписані, що підтверджує сумнів самого факту існування договірних відносин між сторонами; /ар.сп. 4-8, 10-13 / також в п.6.5 розділу 1 та в п.5.3 розділу 2 Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених Договором, а строки і порядок погашення Кредиту по платіжним картам приведені в Пам'ятці Клієнта, яка є невід'ємною частиною Договору. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, однак самі Тарифи, як і Пам'ятка клієнта, як зазначено вище, до матеріалів позову не долучені та суду не надані, а тому ці обставини додатково підтверджують вище викладений судом висновок; /ар.сп. 11, 12 / п.3.1.3 розділу 2 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що по закінченню строку дії картки, вона продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше не надходило письмової заяви клієнта про закриття картрахунку, а також при умові наявності грошових коштів на картрахунку, для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій. Хоча відповідач заяви про закриття карткового рахунку не подавав, проте коштів на рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операції не мав, наявну заборгованість по кредиту не погасив, і картка з січня 2009 року була заблокована, а тому у банку не було підстав вважати договір пролонгованим на невизначений строк та нараховувати відсотки за користування кредитом до 31.10.2013р.; /ар.сп. 12 / із електронної виписки по особовому рахунку [NUMBER], надісланого позивачем на вимогу суду, видно, що відповідач, станом на 07.08.2008р., мав заборгованість перед банком в сумі 3 469,22грн., яку повністю погасив, однак в період з 19.08.2008р. по 07.10.2008р. продовжив користування кредитним лімітом, а тому станом на 10.12.2009р., тобто на час закінчення дії договору, мав заборгованість в сумі 4 924,34грн., яка і підлягала б стягненню, при своєчасному зверненні банку до суду; /електронна виписка по рахунку / суд також погоджується з позицією представника відповідача, про недобросовісне нарахування банком заборгованості по вказаному договору, оскільки згідно розрахунку заборгованості, станом на 31.10.2013р., вона склала 12 245,26грн., а відповідно до наданої позивачем, на вимогу суду, електронної виписки по рахунку, станом на 05.03.2014р., вона складає лише 11 746,72грн.; /ар.сп. 8, електронна виписка по рахунку / листом представника банку за 2009 рік (без дати та номера), відповідач попереджається про необхідність негайного погашення заборгованості, в сумі 6 100грн., з метою уникнення запланованих заходів, зокрема: звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості та збитків; накладення арешту на майно відповідача чи членів його родини, та інших, що свідчить про наміри позивача звернутись до суду, з даним позовом, саме по закінченню пролонгованого строку дії договору; /ар.сп. 47 / ст.257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки; згідно ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; ч.4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; ст.526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу; згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його в строк, передбачений договором; ч.1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, які встановлені договором; ч.1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Виходячи з наведеного, на переконання суду, в задоволенні позову слід відмовити, оскільки строк давності для пред'явлення даного позову минув 10.12.2012р., а позивач з клопотанням про його поновлення, з поважної причини його пропуску, не звертався. На підставі ст.ст.257, 261 ч.5, 267 ч.4 ЦК України, п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", п.31 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (із змінами відповідно до постанови №7 від 07.02.2014р.), постанови Судової палати Верховного Суду України від 20.11.2013р. по справі №6-126цс13, та

Outcome: dismissed