Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за трудовим договором за період з 15.03.2017 року по 17.07.2017 року в сумі 10915,59 грн., з яких 3863,59 грн.- заборгованість по заробітній платі, 3434,00 грн.- грошова компенсація за 20 днів невикористаної щорічної відпустки, 3618,00 грн.-вихідна допомога. Також просить стягнути з відповідача на свою користь суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з березня 2017 року по жовтень 2019 року- 2279,86 грн., з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових платежів. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 08.07.2016 року вона була прийнята на посаду оператора комп`ютерного набору дільниці ІІ групи виробничого підрозділу «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізениця». 17.07.2017 року вона була звільнена на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України і з`язку зі скороченням штату. За березень 2017 року відповідачем їй було зараховано заробітну плату в розмірі 305,59 грн. Нею не було отримано заробітну плату за першу половину березня 2017 року через касу. Отже, за березень 2017 року залишилась невиплачена заробітна плата в розмірі 305,59 грн. Заробітна плата за квітень 2017 року нараховано в розмірі 0,00 грн., за травень 2017 року 2457,06 грн., за червень 2017 року- 618,12 грн., за липень 2017 року- 482,82 грн. Також при звільнення їй було нараховано компенсацію за 20 днів невикористаної відпустки у розмірі 3434,00 грн. та вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку- 3618,00 грн., що відображено у розрахунку заробітної плати за липень 2017 року. Ухвалою суду від 24.01.2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження. Призначено підготовче засідання (а.с. 36-37). Ухвалою суду від 24.01.2020 року закрито підготовче провадження, призначено судове засідання (а.с. 63). В судове засідання позивач не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.65). Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві просить розгляну справу без його участі. З відзиву, наданого представником відповідача вбачається, що останній не погоджується з позовною заявою, посилаючись на таке. З 16.03.2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію\~Указом Президента України від 15.03.2017 року № 62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. За період з 01.03.2017 року по 15.03.2017 року позивацчі була нарахована заробітна плата з урахуванням обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів в сумі 243,00 грн., яка станом на 27.02.2020 нею не отримана. За інший період у відповідача відсутня заборгованість з заробітної плати, оскільки нарахування заробітонї плати за цей період не здійснювалося через відсутність первинних документів. Надані позивачем докази виготовлені на непідконтрольній українській владі території в м.Ясинувата. 17.03.2017 року адміністративна будівля Донецької дирекції залізничних перевезень ( [ADDRESS] ) була захоплена невідомими особами. Відповідач втратив контроль над структурним підрозділом і його діяльністю після захоплення. Вимога щодо компенсації втрати частини доходів не визнається відповідачем через відсутність заборгованості з заробітної плати. Згідно з Науково- правовим висновком Торгово- промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізния» АТ «Укрзалізниця» виникли через форс- мажорні обставини. На цій підставі АТ «Укрзалізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю. Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки [PERSON] з 10.05.2013 року займала посаду оператора комп`ютерного набору бригади з перевірки і ремонту вимірювальних приладів, ремонту пристроїв системи «Промінь» та безконтактної апаратури ремонтно- технічної дільниці сигналізації, централізації, блокування виробничого підрозділу «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», тобто перебувала у трудових відносинах з відповідачем (а.с.13-15), що також підтверджується повідомленням про ліквідацію посади від 05.05.2017 року, особовою карткою працівника(а.с.21,23-26), та визнається відповідачем. 17 липня 2017 року, на підставі наказу № 7004ДН-ОС від 10.07.2017 року, [PERSON] звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату згідно п.1\~ст.\~40\~КЗпП\~України, копія якого надано позивачем (а.с.22). Згідно висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 унеможливлення виконання ПАТ «Українська залізниця» регіональною філією «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема, ст.ст.115,116 КЗпП України\~спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на територіях міста Донецька Донецької області; тривалими перервами в роботі транспорту, регламентованими умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, які на поточну дату продовжують діяти і дату закінчення їх дії встановити неможливо. Ці форс-мажорні обставини є надзвичайними, непередбаченими і мають неминучий характер, їх дії не можна уникнути за звичайних обставин при всій обачливості зобов`язальної сторони за трудовим договором, якою є ПАТ «Українська залізниця» регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», вони об`єктивно впливають на її обов`язки, передбачені законодавством України про працю, зокрема ст.ст.115,\~116 КЗпП України\~та унеможливлюють їх виконання. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов`язальної сторони, якою є ПАТ «Українська залізниця регіональна філія «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» за невиконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю, зокрема ст.ст.\~115,\~116 КЗпП України, враховуючи субсидіарне застосування\~ст.4 КЗпП України\~та ст.ст.9,\~263,\~617 ЦК України. Відповідно до зазначеного висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна за адресою: [ADDRESS] , в тому числі, до оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з-під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно зі ст.ст.47,\~83,\~115,\~116 КЗпП України, а саме кожному звільненому працівнику структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця ПАТ «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок. Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1. 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця». «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства. Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в її трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору, повідомленням про ліквідацію посади, особовою карткою працівника. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблено відповідачем. Таким чином, суд вважає, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі. Відповідач не зеперечує щодо перебування у трудових відносинах з позивачем. Статтею 43 Конституції України\~закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст.ст.\~94,\~97 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган мають виплачувати заробітну плату за виконану роботу та не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективними договорами. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі\~ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване\~Конституцією України, нормами\~КЗпП України,\~Законом України «Про оплату праці», позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України. Як вбачається з роз`яснень викладених у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. На підтвердження нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листки за період з березня по липень 2017 року, в яких: за березень 2017 року всього нараховано 305,59 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за березень 243,00 грн., за квітень 2017 року всього нараховано 0,00 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за квітень 0,00 грн., за травень 2017 року всього нараховано 2457,06 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за травень 1953,82 грн., за червень 2017 року всього нараховано 618,12 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за червень 491,52 грн., за липень 2017 року всього нараховано 7534,42 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за липень 6027,41 грн. (а.с.27-31). Із розрахунку заробітної плати за липень 2017 року вбачається, що нараховану суму заробітної плати за липень 2017 року також включено компенсацію за невикористану відпустку за 20 днів- 3434,00 грн., а також вихідну допомогу у сумі- 3618,00 грн. (а.с. 31). З наданої відповідачем довідки про доходи, вбачається, що за період 01-15 березня 2017 року позивачеві нараховано заробітну плату 305,59 грн., до видачі- 243,00 грн.(а.с.50-52), яка нею не отримана. З огляду на положення частини першої\~статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що докази надані позивачем стосовно наявної заборгованості по заробітній платі за березень 2017, квітень 2017, травень 2017, червень 2017, липень 2017 року є належними, допустимими, достовірними та достатніми і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними. Крім того, відповідно до індивідуальних відомостей за формою ОК-5 по застрахованій особі, позивачу за березень 2017 року нараховано 305,59 грн., що узгоджується із відповідним розрахунковим листом за березень 2017 року (а.с.42-43). Тому суд вважає, що сума заборгованості із заробітної плати за березень 2017 року складає 305,59 грн., оскільки заробітна плата, нарахована за період з 01-15 березня 2017 року, позивачем не отримана. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці"\~справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до листа Мінсоцполітики від 20.10.2017 року № 262/0/101-17 чіткої форми (виду) повідомлення про розмір заробітної плати нормативно-правовими актами не встановлено. Як правило, на підприємстві працівнику при виплаті заробітної плати надається розрахунковий лист про дані щодо сум, які належать до виплати працівнику, та відрахувань з них. Тому суд вважає належними та допустимим доказами надані позивачем розрахункові листки, (які не містять номерів та дат) як повідомлення про розмір заробітної плати, що містять відомості про нараховану заробітну плату. У зв`язку з вищевикладеним сума заборгованості по заробітній платі становить із розрахунку: за березень 2017 року: 305,59 грн.(всього нараховано за даними позивача без урахування податків та внесків) + за квітень 2017 року: 0,00 грн. + за травень 2017 року:2457,06 грн. + за червень 2017 року: 618,12 грн. + за липень 2017 року: 7534,42 грн. = 10915,19 грн. без урахування проведених утримань податків та внесків. Доводи відповідача про те, що нарахування заробітної плати за період з другої половини березня 2017 року по липень 2017 року не здійснювалося через відсутність первинних документів суд не приймає з наведених вище підстав, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі. Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Доводи відповідача про те, що згідно з Науково- правовим висновком Торгово- промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізния» АТ «Укрзалізниця» виникли через форс- мажорні обставини і на цій підставі АТ «Укрзалізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю, суд не приймає до уваги. З наданої відповідачем копії науково - правового висновку щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16.01.2018 року, який складений на замовлення ПАТ «Укрзалізниця», встановлено, що: - наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 682-Н від 12.05.2017 року «Про формування робочої комісії з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» створена робоча комісія з працівників регіональної філії «Донецька залізниця» до моменту закінчення скорочення штату працівників Донецької дирекції залізничних перевезень з метою опрацювання документів вказаної дирекції, повноти утримань та перерахування податків і зборів, формування документів обліку та розрахунку заробітної плати, відображення господарських операцій в фінансовій звітності та з інших питань фінансової діяльності; - наказом регіональної філії «Донецька залізниця» № 899-Н від 26.06.2017 року «Про введення в дію Порядку остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» уведено в дію Порядок остаточного розрахунку працівників структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень», яким враховується нестандартна ситуація та особливості роботи регіональної філії «Донецька залізниця», оскільки частина структурних підрозділів та працівників знаходяться на тимчасово неконтрольованій Україною території, а виплата здійснюється на контрольованій території України регіональною філією «Донецька залізниця» через каси структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень» за місцем їх знаходження (м.Лиман) та регламентується здійснення проведення остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів відповідної дирекції робочими комісіями з опрацювання первинних документів щодо остаточного розрахунку з працівниками структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» та «Луганська дирекція залізничних перевезень». Закон України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст.47, ст.116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених\~ст.116 КЗпП України. Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції»\~встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Проте заробітна плата не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини. Щодо вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати слід врахувати наступне. Відповідно до ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4). Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Відповідно до пунктів 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5). Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці», Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є обґрунтованими. Згідно розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати , який надано позивачем, сума такої компенсації складає станом на жовтень 2019 року: за березень 2017 року 60,82 грн., за квітень 2017 року- 0,00 грн., за травень 2017 року- 436,28 грн., за червень 2017 року- 100,27 грн., за липень 2017 року- 1215,12 грн. Всього: 1812,49 грн.- з утриманням податків і обов`язкових платежів та зборів, 2279,86 грн. -без утримання податків і обов`язкових платежів та зборів. Оскільки позивач просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів в сумі 2279,86 грн. з нарахованими податками, обов`язковими платежами та зборами, розмір яких у розрахунку не наводить, суд вважає, що сума компенсації підлягає перерахунку. Відповідно до ст. 3 Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється виходячи з суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів). Тобто, для нарахування компенсації за час затримки виплати на зазначені доходи, з них необхідно відрахувати податок з доходів фізичних осіб, який, відповідно до пункту 167.1 Податкового кодексу України, складає 18% доходу, та військовий збір, який, відповідно до п.п. 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу, складає 1,5%. Компенсація розраховується станом на березень 2020 року, а саме на день ухвалення рішення судом та складає: 1) за березень 2017 року = 305,59 грн. (нарахована заробітна плата за березень 2017 року за вичитом отриманої заробітної плати за першу половину березня 2017 року) - 19,5% (ПДФО + військовий збір) = 246,00 грн. (Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) х 24,8 % (коефіцієнт інфляції) = 61,01 грн. 2) за квітень 2017 року нарахована заробітна плата складає 0,00, грн. тому компенсація не нараховується. 3) за травень 2017 року = 2457,06 грн. (нарахована заробітна плата за квітень 2017 року) - 19,5% (ПДФО + військовий збір) = 1977,93 грн. (Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) х 22,1% (коефіцієнт інфляції) = 437,12 грн. 4)за червень 2017 року = 618,12 грн. (нарахована заробітна плата за квітень 2017 року) - 19,5% (ПДФО + військовий збір) = 497,59 грн. (Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) х 20,2% (коефіцієнт інфляції) = 100,51 грн. 5)за липень 2017 року = 7534,42 грн. (нарахована заробітна плата за квітень 2017 року) - 19,5% (ПДФО + військовий збір) = 6065,21 грн. (Сума не виплаченого доходу (після утримання податків) х 19,9% (коефіцієнт інфляції) = 1206,98 грн. Загальна сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням строків виплати доходів за березень 2017 року липень 2017 складає 1805,62 грн. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, сума заборгованості з виплати заробітної плати з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 10915,19 грн. та компенсації втрати частини грошових доходів за березень, квітень, травень, червень, липень 2017 року у розмірі 1805,62 грн., підлягають примусовому стягненню з відповідача. У задовлені позовних вимог в частині стягнення заробітної плати за період з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 0,40 грн., та компенсації втрати частини грошових доходів в сумі 474,24 грн. відмовити. Відповідно до положень ч. 1 \~ст. 141 ЦПК України\~та\~Закону України\~«Про\~судовий\~збір» з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог, з урахуванням сум податків та обов`язкових зборів,- (96,4 %) в сумі 810 грн. 53 коп.

Outcome: partial