Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 22.09.2014 року він отримав в ПАТ «Креді Агріколь Банк» кредитні кошти в сумі 160 549,01 грн. на придбання транспортного засобу Renault Sandero. Даний автомобіль позивачем було придбано за 204242 грн. В рахунок забезпечення виконання зобов'язання по погашенню вказаного кредиту, позивач [PERSON] передав банку в заставу свій легковий автомобіль Renault, модель Sandero, 2014 р.в., номер об'єкта - [NUMBER], державний реєстраційний номер - [NUMBER] за договором застави від 22.09.2014 р. 02.02.2016 року з вини позивача [PERSON] сталася ДТП, внаслідок якої були пошкоджені два автомобілі. Відповідач [PERSON], який перебував в добрих відносинах з позивачем, надав йому матеріальну допомогу, запропонував відремонтувати автомобіль на СТО у своїх знайомих. Рахунок за ремонт було виставлено в 100 000 грн., що становило для позивача завелику суму, а тому зазначені кошти були надані відповідачем [PERSON], який запропонував в рахунок гаранта повернення вказаних коштів переоформити, формально, на себе автомобіль [PERSON] Позивач зазначає, що 26.02.2016 року він з [PERSON] уклали формальний договір купівлі-продажу автомобіля №3242\\2016\\899. За цим договором авто було продано за 30 000 грн., які фактично не були передані позивачу, а між сторонами договору була домовленість, що протягом року позивач поверне ці кошти [PERSON], який в свою чергу, поверне авто [PERSON] Позивач до серпня 2016 року продовжував сплачувати кредит за автомобіль, вважаючи, що автомобіль Renault, модель Sandero, 2014 р.в.,д.р.н. [NUMBER] належить йому, але працівники СТО не повертають позивачу відремонтоване авто без згоди [PERSON] Позивач зазначає, що при укладенні договору купівлі-продажу він ніяких коштів не отримував, за збігом обставин уклав договір купівлі-продажу, але волевиявлення позивача не відповідало його волі і не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, а тому позивач [PERSON], посилаючись на ст.ст. 202,215,203,216,233 ЦК України, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу ТЗ від 26.02.2016 року № 3242/2016/899, а саме автомобіля Renault, Sandero, 2014 р.в. д.р.н. [NUMBER], укладений між [PERSON] і [PERSON] В судовому засіданні, при з'ясуванні належності спірного автомобіля, було встановлено, що ТЗ Renault, модель Sandero, 2014 р.в., номер об'єкта - [NUMBER] зареєстровано з 07.07.2016 року за [PERSON], а тому позивач [PERSON], уточнивши та збільшивши в судовому засіданні свої позовні вимоги просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу ТЗ від 26.02.2016 року № 3242/2016/899, а саме автомобіля Renault, Sandero, 2014 р.в. д.р.н. [NUMBER], укладений між [PERSON] і [PERSON] та визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного ТЗ від 07.07.2016 року за № 01759\\3242\\2016, укладений між [PERSON] та [PERSON], стягнути з відповідачів судові витрати по справі. За ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 03.04.2017 року було об'єднано в одне провадження та прийнято до розгляду позов ПАТ «Креді Агріколь Банк», як третьої особи по даній справі з самостійними вимогами. Третя особа у справі, посилаючись на порушене право банку, як заставодержателя, зазначила, що спірний автомобіль за договором застави № від 22.09.2014 року надано позичальником [PERSON] в заставу з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. В Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано обтяження вказаного автомобіля і ПАТ «Креді Агріколь Банк», як заставодержатель не надавало своєї згоди на відчуження заставного рухомого майна, а тому просить суд визнати недійсними договори купівлі-продажу транспортного засобу Renault, Sandero, 2014 р.в. номер об'єкта - [NUMBER], від 26.02.2016 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] та від 07.07.2016 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримала позов [PERSON] в повному обсязі, а також підтримала позов третьої особи. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] позови не визнала. Представник третьої особи ПАТ «Креді Агріколь Банк» підтримав позов банку та позов [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідків, дослідивши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] і ПАТ «Креді Агріколь Банк» не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та Публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» 22.09.2014 року уклали кредитний договір № 4/2281029. Предметом договору п.1 ( п.п.1.1., 1.1.1., 1.1.1.1.) є грошові кошти в сумі 160 549, 01 грн., які були надані банком [PERSON] строком з 22.09.2014 року по 21.09.2021 рік, на придбання транспортного засобу Renault Sandero. Наведене підтверджено копією кредитного договору (Т1а.с.11). В рахунок забезпечення виконання зобов'язання по погашенню кредитного зобов'язання 22.09.2014 року, між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та позивачем було укладено договір застави № Z2/2281029, який був посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуднік І.В. Заставним майном було визначено - легковий автомобіль, марки Renault, модель Sandero, 2014 р.в., номер об'єкта - [NUMBER], державний реєстраційний номер - [NUMBER]. Наведене підтверджується копією договору застави (Т1а.с.12-16). Встановленим є те, що 22.09.2014 року обтяження зазначеного автомобіля було належно зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Обтяжувачем значиться ПАТ «КредіАгріколь Банк». Та згідно відомостей про реєстрацію в ДРО, витяг № 451999426, від 22.09.2014 року, відомості про обмеження відчуження: за погодженням з обтяжувачем (Т.1а.с.17). З наданого суду розрахунку заборгованості, станом на 19.04.2017 року борг [PERSON] перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» по вказаному кредитному договору становить 100 066 грн. 35 коп. (Т1 а.с.220). Встановленим є те, що 02.02.2016 року сталася ДТП, внаслідок якої були пошкоджені автомобілі, як самого [PERSON] так і мікроавтобус під керуванням [PERSON] [PERSON] порушив правила дорожнього руху, перебував в стані алкогольного сп'яніння. За результатами даної події, 03.02.2016 року було порушено кримінальне провадження № 12016110030000431 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. 29.03.2016 року дане кримінальне провадження було закрито, на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України, за відсутністю в діянні водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Наведене підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження та підтвердженого поясненнями учасниками судового процесу. Встановленим є те, що після вказаної ДТП автомобіль марки Renault, модель Sandero, 2014 р.в., номер об'єкта - [NUMBER], державний реєстраційний номер - [NUMBER], який належав [PERSON] було поміщено на СТО ТОВ «Інтер -Продукт» для ремонту. Працівниками СТО 08.07.2016 р. та 10.02.2016 року було видано товарні чеки на ім'я [PERSON] та [PERSON] де зазначено авансову суму 100 000 грн. і 20 000 грн. (Т.2 а.с.4) Встановленим є те, що 26 лютого 2016 року було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3242/2016/899, марки Renault модель Sandero, 2014 р.в., номер об'єкта - [NUMBER], д.р.н. - [NUMBER] за яким [PERSON] продав свій автомобіль [PERSON] Зазначений договір було укладено в Сервісному центрі №3242,, підписаний сторонами в присутності адміністратора сервісного центру (Т1а.с.10). Встановленим є те, що спірний автомобіль Renault модель Sandero, 2014 р.в., (номер об'єкта-[NUMBER]) відповідачем [PERSON] було продано за договором купівлі-продажу за № 01759\\3242\\2016 від 07.07.2016 року [PERSON] Даний договір було оформлено в сервісному центрі МВС №3242 (Т.1а.с.111). Крім зазначеного, матеріали справи містять історію ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, з якої вбачається, що спірний автомобіль був первинно зареєстрований 18.09.2014 року за позивачем [PERSON], в подальшому, 26.02.2016 року відбулася перереєстрація на нового власника [PERSON], а 07.07.2016 року авто перереєстровано на [PERSON] (а.с.74). За клопотанням сторони позивача та на неодноразові запити суду Територіальний сервісний центр №3242 Регіонального сервісного центру МВС в Київській області надавав документи щодо постановки на облік, перереєстрації спірного автомобіля. Матеріали справи містять реєстраційні картки ТЗ з яких вбачається, що при перереєстрації автомобіля Renault модель Sandero, 2014 р.в., номер об'єкта - [NUMBER] дані щодо обтяження (арешт, розшук) цього автомобіля були відсутні (Т.1 а.с.75,76,77, 112,228). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] не мав наміру продавати свій автомобіль, але в силу різних тяжких обставин був вимушений перереєструвати ТЗ на [PERSON], якого вважав майбутнім тестем, був в довірливих і добрих відносинах з ним. Після ДТП відповідач [PERSON] наполіг на тому, щоб авто Renault Sandero було відремонтовано у його знайомого на СТО, так як саме на даному СТО можуть зробити все належно. Запропонований позивачем більш дешевший варіант ремонту автомобіля було залишено поза увагою. Також [PERSON] запевнив позивача, що за декілька днів вже буде відремонтованим автомобіль і що позивача не повинна турбувати фінансова сторона питання. При цьому, [PERSON] перестрахувався і запропонував зареєструвати тимчасово автомобіль на себе. А тому 26.02.2016 року було підписано «формальний» договір купівлі продажу автомобіля № 3242/2016/899, марки Renault модель Sandero, 2014 р.в.. Позивач не мав наміру відчужувати авто, продовжував сплачувати кредит, знав, що авто належить йому, а тому звернувся на СТО забрати свій автомобіль на що отримав відмову, бо вже не є власником цього транспортного засобу. Позивач був введений в оману,та в силу тяжких для себе обставин, вимушений був укласти договір купівлі-продажу ТЗ, хоча не мав права продавати свій автомобіль, який є заставним майном. Представник відповідачів [PERSON] і [PERSON] заперечуючи позов, суду пояснила, що відповідачі не були обізнані про обтяження ТЗ. [PERSON] не повідомив про обтяження, ні [PERSON], ні працівників сервісного центру де відбувалася перереєстрація автомобіля. [PERSON] оплатив кошти за ремонт пошкодженого в ДТП автомобіля Renault Sandero, крім того, [PERSON] поніс інші витрати, розрахувався з потерпілим внаслідок ДТП, яке було вчинене з вини [PERSON] Позивач приховав факт обтяження ТЗ, нікому не повідомив про договір застави та відповідачам невідомо, чому інформаційна система при перереєстрації ТЗ не видала інформацію про обтяження даного ТЗ. Представник третьої особи по справі з самостійними вимогами суду пояснив, що під час розгляду даної справи банку стало відомо, що без дозволу і будь-якого повідомлення заставодержателя ПАТ «КредіАгріколь Банк» відбувся перехід права власності на предмет застави від заставодавця [PERSON] до [PERSON], який в подальшому перереєстрував автомобіль на [PERSON] ПАТ «КредіАгріколь Банк» не надавало своєї згоди на реалізацію заставного автомобіля, а тому всі договори щодо відчуження заставного майна мають бути визнаними недійсними. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], суду показали, що [PERSON] і [PERSON] перебували в дружніх відносинах. Зокрема, свідок [PERSON], який є директором СТО де ремонтували спірний автомобіль, суду показав, що [PERSON] і [PERSON] разом пригнали на СТО розбитий автомобіль Renault Sandero. За рік до цього сам [PERSON] приганяв свій автомобіль на СТО для техогляду. Свідок ствердив, що [PERSON] не вносив кошти за ремонт автомобіля Renault Sandero, платником був [PERSON], а забрав автомобіль [PERSON], як новий власник цього автомобіля. [PERSON], лише, один раз приходив на СТО, цікавився ремонтом автомобіля. Свідок [PERSON] суду показав, що був учасником ДТП, яке сталося по вині позивача. [PERSON] був в сильному алкогольному сп'янінні, спричинив ДТП, але пообіцяв відшкодувати всі збитки. Наступного дня [PERSON], [PERSON] і [PERSON] поїхали в банк. [PERSON] передав [PERSON] кошти і вони поїхали до нотаріальної контори де [PERSON] написав заяву про відсутність претензій до винуватця ДТП [PERSON] При вирішенні даної справи суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Та згідно положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно, ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. В Україні існує спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів, який регламентується Законом України «Про дорожній рух» та постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, якою затверджений «Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Зокрема, ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено обов'язкову реєстрацію транспортного засобу при укладанні угоди щодо його придбання. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів та правомірність придбання транспортного засобу. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є довідка-рахунок, договори та угоди, укладені на товарних біржах, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, копія рішення суду та ін.. Сторона позивача і третьої особи в судовому засіданні неодноразово вказували на неправомірне оформлення спірних договорів купівлі-продажу автомобіля Renault Sandero, тобто з порушенням норм законодавства, без даних щодо обтяження ТЗ. При цьому слід зауважити, що НАІС - це інформаційна база /підсистема/ МВС і дана база не сумісна /нетотожна/ з базою Міністерства юстиції України. І лише, згідно постанови КМ України від 13.07.2016 №436 «Про внесення змін до постанов КМ України від 07.09.1998 року № 1388 і від 11.11.2009 року №1200» було внесено зміни до «Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери» та зобов'язано при укладанні договору купівлі-продажу ТЗ вносити дані до електронного реєстру, тобто проводити перевірку по базі в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Зокрема, 1) пункт 3 після абзацу першого доповнено новим абзацом такого змісту: до відповідного "акт огляду реалізованого транспортного засобу - документ установленої форми, що видається суб'єктом господарювання, який здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами, під час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу та вноситься таким суб'єктом до відповідного електронного реєстру;". Отже, з наведеного слідує, що на час укладення спірних договорів купівлі-продажу ТЗ, працівники сервісного центру МВС не проводили перевірку по Державному реєстру обтяжень рухомого майна та система НАІС ДДАІ МВС України до 13.07.2016 року не передбачала такого відстеження обтяжень рухомого майна в електронному реєстрі, а сторони правочину не повідомили працівників Сервісного Центру МВС №3242 про наявні обтяження відчужуваного автомобіля. Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України одна із сторін договору або інша заінтересована особа вправі заперечити його дійсність, якщо недійсність правочину прямо не встановлена. Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В судовому засіданні представник позивача вказала, що [PERSON] відчужив своє майно під впливом тяжкої для нього обставини, на вкрай невигідних умовах ( ст.. 233 ЦК України), та з порушенням норм ст.17 ЗУ «Про заставу». Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі особистих пояснень і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на тяжку для позивача обставину і невигідні умови при укладенні правочину. Однак, суду не надано жодного належного доказу того, що договір купівлі-продажу автомобіля був вчинений під впливом тяжкої обставини для позивача. Натомість, представник позивача вказувала на доброзичливі, майже родинні, відносини між позивачем та відповідачем [PERSON] в період укладення договору купівлі-продажу ТЗ, на надання [PERSON] матеріальної допомоги і прийняття позивачем цієї допомоги. Відсутність коштів на ремонт автомобіля, небажання втратити дружні відносини з [PERSON] та його донькою не є тяжкою обставиною, яка на даний час може слугувати підставою для визнання правочину недійсним. Щодо вимог третьої особи з самостійними вимогами, а також, посиланням позивача в обґрунтування позовних вимог на положення ст. 17 Закону України «Про заставу», на постанову ВСУ від 06.06.2012 року у справі № 6-64цс-12, суд зазначає, що, дійсно, усупереч положенням ч. 2 ст. 586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та умовам договору застави позивач, який є боржником відчужив майно, яке перебувало в заставі банку й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди. Однак, укладеним між [PERSON] і [PERSON] договором купівлі-продажу заставленого автомобіля право ПАТ «Креді Агріколь Банк» не порушено, оскільки обяження автомобіля зберігає свою силу і для нового власника - покупця [PERSON] та, на даний час, вже для [PERSON] Так, за змістом ст.ст. 9, 10, 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження предмета обтяження боржником без згоди обтяжувача обтяження рухомого майна, що є предметом обтяження, зберігає свою силу для нового власника (покупця) в разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. А як було зазначено вище, - обтяження проданого автомобіля було внесено до такого реєстру. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сама по собі формальна відсутність згоди банку на відчуженнея заставодавцем - [PERSON], обтяженого заставою автомобіля не може бути підставою для визнання цього договору недійсним, оскільки обтяження, будучи внесеним на момент укладення договору до Державного реєстру обтяжень, зберігає свою силу і для нового власника - [PERSON], банк і надалі має право звернути стягнення на предмет застави, відтак, укладеним договором його право не порушено і підстави для визнання його недійсним за позовом банку відсутні. При цьому , слід зазначити, що відповідно до п.34 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за №5 від 30.03.2012 року, у випадку коли для розпорядження предметом застави була необхідною згода заставодержателя (частина друга статті 586 ЦК), правочин заставодавця щодо розпорядження предметом застави, вчинений без згоди заставодержателя після укладення договору застави, не може бути визнаний недійсним за позовом заставодержателя, оскільки в пункті 2 частини другої статті 592 ЦК установлено інший наслідок порушення заставодавцем правил про розпорядження предметом застави, а саме - пред'явлення вимоги про дострокове виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а також тому, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна (стаття 23 Закону України "Про іпотеку"). Таким чином, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористався своїм правом на судовий захист, однак його позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Відповідно до ч.3,ч.6 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо в задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито, або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Суд вважає за можливе скасувати заходи забезпечення позову по даній справі, які були застосовані судом відповідно до ухвали судді Білоцерківського міськрайонного суду від 21.09.2016 року (а.с.33). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed