Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, але у своїй заяві (а.с.130) просив розглянути справу у його відсутність, вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити, обґрунтувавши позов тим, що 2.04.2008 року позивач придбав автомобіль ВАЗ-217030-110-01ЗНІ, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER]. 10.12.2010 року він як власник автомобіля уклав договір добровільного страхування транспортного засобу 100-37 №12890/10/УБ 817362 з ВАТ НАСК „Оранта", предметом страхування якого був вказаний автомобіль. Строк дії даного договору тривав з 11.12.2010 року по 10.12.2011 року. Страхові ризики - повне КАСКО (пошкодження і незаконне заволодіння). 15.03.2011 року приблизно о 2-00 годин біля будинку №72 по вул. Айвазовського в м. Єнакієве, Донецької області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] незаконно заволоділи автомобілем позивача і в подальшому розпорядились на свій власний розсуд. Вироком Єнакіївського міського суду Донецької області від 19.06.2012 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були засуджені за ст.198 КК України до 11 місяців позбавлення волі. В травні 2011 року він звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, однак йому було відмовлено на підставі часткового повернення запасних частин автомобіля. Вважає таку відмову незаконною і просить стягнути з відповідача на його користь 57847 грн. 60 коп. вартості викраденого автомобіля як матеріальну шкоду, завдану злочином, 4000 грн. витрат на правову допомогу, 578 грн. 48 коп. судового збору. Представник відповідача ВАТ НАСК „Оранта" Чала І.М. позовні вимоги не визнала, пояснивши, що між відповідачем та позивачем дійсно було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу, строк дії якого відбувався з 11.12.2010 року по 10.12.2011 року. Вироком Єнакіївського міського суду Донецької області від 19.06.2012 року було встановлено, що більшу частину запчастин розібраного застрахованого автомобілю було повернуто [PERSON] 21.07.2012 року за участю позивача були оглянуті деталі вказаного автомобілю, однак ідентифікувати належність їх до застрахованого транспортного засобу не є можливим. Відповідно до п.5.4.2 страхового договору страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування якщо неможливо ідентифікувати пошкоджений або знищений застрахований транспортний засіб. Поскільки договором страхування не передбачено виплату страхового відшкодування в зв'язку з викраденням, а потім частковим поверненням майна або виплату страхового відшкодування за частку застрахованого автомобіля, тому у виплаті суми позивачу було відмовлено обґрунтовано. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1, ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів сторонами по справі встановив наступні факти та правовідносини. Позивач [PERSON] є власником автомобіля ВАЗ-217030-110-01ЗНІ, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], червоного кольору (а.с.5-11). У відповідності до ч.1, ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як зазначає ч.1, ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. 10.12.2010 року [PERSON] як власник автомобіля ВАЗ-217030-110-01ЗНІ, д.н.з. [NUMBER], уклав договір добровільного страхування транспортного засобу 100-37 №12890/10/УБ 817362 з ВАТ НАСК „Оранта", предметом страхування якого був вказаний автомобіль. Строк дії даного договору тривав з 11.12.2010 року по 10.12.2011 року. Страхові ризики - повне КАСКО (пошкодження і незаконне заволодіння) (а.с.16-26). У відповідності до ч.4, ст.60 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 15.03.2011 року приблизно о 2-00 годин біля будинку №72 по вул. Айвазовського в м. Єнакієве, Донецької області [PERSON], [PERSON] та [PERSON] незаконно заволоділи автомобілем позивача, в одному із гаражів розібрали його на запчастини і в подальшому розпорядились на свій власний розсуд. Вироком Єнакіївського міського суду Донецької області від 19.06.2012 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були засуджені за ст.198 КК України до 11 місяців позбавлення волі (а.с.45-48). За змістом п.3, ч.1, ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний: у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Як передбачає ч.1, ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно п.33.1.2 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані: вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Як встановлено у судовому засіданні, в травні 2011 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, однак йому було відмовлено на підставі часткового повернення запасних частин автомобіля працівниками міліції (а.с.15). Як вказав позивач у своєму позові він отримав 18.07.2011 року від працівників Єнакіївського РВ ГУМВС України в Донецькій області, розписавшись у розписці, наступні запасні частини від свого автомобіля: пружина заднього амортизатора, опора двигуна, рульова рейка, розширювальний бачок, корпус пічки, наконечник шарової опори, омиваний бачок, вакуум з педаллю гальм, повітряний фільтр, стартер, редуктор газового обладнання, коробка передач, передня підвіска в зборі ліва і права, колесо, приборна консоль, газовий балон, 4 автомобільних диска з гумою, кришка багажника, передній і задній бампери, рульове колесо, газові форсунки, задня балка, колектор вихлопної труби, резонатор, бензобак, вентилятор радіатора, дві спинки заднього сидіння, клеми з дротами та акумулятором, гальмівний циліндр, 8 патрубків, педаль щеплення, два стоян очних троси, дві подушки двигуна, задня полка, два блоки фар (два передніх і два задніх), абсорбер, підставка для акумулятора, механізм двірників, двигун №[NUMBER], глушник, дві задні стійки, два двірника без щіток, пластикові елементи кузова в кількості 35 штук, стабілізатор, ричав стояночного гальма, автомобільний опалювач, відкидний механізм кришки, килимове покриття багажника. Як наголошує ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як вбачається зі змісту договору страхування вартість застрахованого транспортного засобу на момент його укладення, тобто на 10.12.2010 року, складала 42500 грн. з урахуванням зносу (а.с.16). Оцінюючи звіт №7/01/12 про експерту оцінку транспортного засобу від 22.01.2012 року, складений ФО-П [PERSON], суд не може покласти в основу рішення його висновок щодо ринкової вартості аналогічного автомобіля в розмірі 57847 грн. 60 коп., так як експерт-оцінювач не оглядав конкретний автомобіль, опис об'єкта здійснює зі слів позивача, а вартість його зазначає на підставі припущень, що як факт і вказує у звіті, при цьому він не може врахувати коефіцієнт зносу автомобіля, не бачачи останнього (а.с.27-35). Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що поскільки позивач не надав належних доказів сумарної вартості повернутих запчастин його автомобіля, а також ринкової вартості автомобіля на момент виплати страхового відшкодування, при цьому він вважає, що його ринкова вартість зросла у порівнянні з днем початку страхового періоду і становить більшу суму, чим 42500 грн., тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову, так як договором страхування не передбачено виплати страхового відшкодування за частку автомобіля. Суд також не може покласти в основу рішення позицію представника відповідача про те, що отримані запчастини позивачем неможливо ідентифікувати з викраденим автомобілем, поскільки вони суперечать положенням ч.4, ст.60 ЦПК України. Згідно ст.79; 88 ЦПК України поскільки суд відмовляє у задоволенні позову, тому і не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення всіх судових витрат.

Outcome: dismissed