Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 22.02.2019 року звернулися до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління (Центр) надання адміністративних послуг Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Посилаються при цьому на ті обставини, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2014р. по 2018р. Як член сім"ї відповідач був зареєстрований в спірному помешканні. Однак, ще до розірвання шлюбу останній виїхав з квартири, при цьому забрав всі свої речі. При цьому більше року квартирою не цікавиться, витрат по сплаті комунальних платежів не несе. На підставі ст. 321 Цивільного кодексу України, ст. 150 Житлового кодексу України [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] просили позов задовольнити. Ухвалою судді від 26.02.2019 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.49-50). За результатами підготовчого засідання, ухвалою суду від 26.03.2019р. підготовче провадження було закрито та призначено судовий розгляд (а.с.74-75). В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Інші позивачі до суду не з`явились, надали суду письмові заяви, в яких просили справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримали (а.с. 57-71, 90-94, 108-127). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності відповідача та постановити заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , допитавши свідка [PERSON] , дослідивши надані суду письмові докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками 3-кімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власност і на нерухоме майно від 14.01.2019р. (а.с.10-12). [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2014р. і як член сім`ї останній 03 червня 2014 року був зареєстрований в спірній квартирі (а.с. 41-42, 47). Заочним рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 08.05.2018р. у справі № 2/759/3484/18 шлюб між подружжям було розірвано. Від шлюбу сторони дітей не мають. Як зазначили позивачі в заяві вже більше року відповідач [PERSON] не з"являється в квартирі, квартирою не цікавиться, місце його перебування їм невідомо. В рішенні суду про розірвання шлюбу від 08.05.2018р. встановлено, що з грудня 2017р. [PERSON] і [PERSON] проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть (а.с.12-13). Факт непроживання відповідача в квартирі [ADDRESS] підтверджується складеними Актами від 05.02.2018р., 16.05.2018р., 17.10.2018р., які затверджені Начальником ЖЕД №3 (а.с.102-104). Вказані обставини підтвердила в судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] , показала при цьому, що з вересня 2017 року вона жодного разу не бачила в спірній квартирі відповідача, його речей також в квартирі не має. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхтто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 150 Житлового кодексу України унормовано, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Положення Глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач [PERSON] проживав у спірному житловому приміщенні в якості члена сім`ї власника і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власника майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, аналіз вказаних положень закону дає підстави для висновку, що право на користування житловим приміщення є похідним від права власності, і, оскільки відповідачі перестали бути членами сім`ї позивача, не пов`язані спільним побутом, добровільно залишили житлове приміщення, в якому зареєстровані, а [PERSON] має намір використовувати житло для власного проживання, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - [ADDRESS] . Судова практика та позиція Верховного суду викладена в Постанові Верховного суду від 22.05.2019 року в аналогічній справі №759/11863/16-ц, пр. №61-22689св18. Також аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц і Верховним Судом у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 526/3206/17. На підставі ст. 141 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з [PERSON] понесені позивачами витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved