Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Представник позивача [PERSON] (діє згідно договору про надання правової допомоги від 05.11.2019 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №466 від 26.11.2009 року; ордер серія ХС № 175010 від 16.03.2020 року) звернувся до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача шкоду в сумі 20000 грн., яка складається з: - майнової шкоди в сумі 5000 грн.; - моральної шкоди в сумі 10000 грн.; - затрат, понесених на надання юридичної допомоги в сумі 5000 грн. - судові витрати згідно наданих квитанцій. Мотивуючи вимоги, представник позивача вказує, що [PERSON] 17.06.2019 року близько 18:50 год. знаходячись на [ADDRESS] , переслідуючи злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході раптово виниклого конфлікту на грунті особистих неприязнених відносин з неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , умисно нанесла не більше трьох ударів долонею своєї правої руки в обличчя потерпілій [PERSON] . Після чого продовжуючи свою єдину злочинну діяльність, спрямовану на спричинення тілесних ушкоджень. [PERSON] долонею своєї правової руки нанесла не більше п`яти ударів в голову потерпілій, внаслідок чого спричинила потерпілій [PERSON] , тілесні ушкодження у вигляді забою (травматичного набряку) мяких тканин волосистої частини голови в лівій тім`яній області, лівої вушної раковини, синця на повіках правого ока, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №69-К/к від 27.06.2019 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 05.11.2019 року по справі № 657/1184/19 [PERSON] визнано винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян-850 гривен. В ході досудового слідства у кримінальному провадженні відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, позивача [PERSON] визнано законним представником як матір неповнолітньої потерпілої [PERSON] , [INFO] . Своїми протиправними діями [PERSON] заподіяла [PERSON] та її неповнолітній донці - потерпілій [PERSON] матеріальні та моральні збитки, які складаються з витрат на лікування та моральної шкоди (тілесні страждання та душевні переживання) та становлять 5 тисяч грн. матеріальної шкоди та 10 тисяч грн. моральної шкоди. Ухвалою суду від 19.03.2020 року позов залишено без руху. Ухвалою суду від 20.05.2020 року продовжено строк на усунення недоліків. Ухвалою суду від 07.07.2020 року відкрито провадження по справі та призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, заявлені позивачкою підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у уточненому позові . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вважаючи його безпідставним, оскільки позивачем не надано належних доказів щодо затрат, понесених на лікування постраждалої. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав в повному обсязі з огляду на їх безпідставність та не доведеність. Заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи,\~ [PERSON] 17.06.2019 року близько 18:50 год. знаходячись на [ADDRESS] , переслідуючи злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході раптово виниклого конфлікту на грунті особистих неприязнених відносин з неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , умисно нанесла не більше трьох ударів долонею своєї правої руки в обличчя потерпілій [PERSON] . Після чого продовжуючи свою єдину злочинну діяльність, спрямовану на спричинення тілесних ушкоджень, [PERSON] , долонею своєї правової руки нанесла не більше п`яти ударів в голову потерпілій, внаслідок чого спричинила потерпілій [PERSON] , тілесні ушкодження у вигляді забою (травматичного набряку) мяких тканин волосистої частини голови в лівій тім`яній області, лівої вушної раковини, синця на повіках правого ока, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №69-К/к від 27.06.2019 відносяться до легких тілесних ушкоджень. В ході досудового слідства у кримінальному провадженні відносно [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, позивача [PERSON] визнано законним представником як матір неповнолітньої потерпілої [PERSON] , [INFO] . Обставини скоєння злочину, викладені вище, були встановлені вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 05.11.2019 року по справі № 657/1184/19. [PERSON] визнано винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян-850 гривен. Відповідно до ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч.7ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного\~судочинства. Зі змісту вироку Каланчацького районного суду Херсонської області від 05.11.2019 року вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно [PERSON] , цивільний позов не заявлявся. Статтею 16\~ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст.1177ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Пленум ВСУ роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.440,450 ЦК(ст.ст.1166,1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини. При цьому, потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка, відповідно до закону, зобов`язана відшкодувати шкоду. Статтею 81ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З аналізу наведених вимог закону можна дійти висновку про те, що позивач повинен надати докази, як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення йому матеріальної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України). Статтею 77\~ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Так, позивачем надано суду копію вироку від 05.11.2019 року, ухваленого Каланчацьким районним судом Херсонської області, який набув чинності 30 січня 2020 року, де визначено, що [PERSON] винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України визнала себе повністю та зазначила, що 17.06.2019 року близько 18:50 год. знаходячись на [ADDRESS] в ході раптово виниклого конфлікту на грунті неприязнених відносин з малолітньою [PERSON] в присутності іншої малолітньої дитини нанесла не більше трьох ударів долонею своєї правої руки в обличчя потерпілій [PERSON] , схопила її за волосся голови. Після чого сіла на велосипед і поїхала по своїм справам. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 69-К/к від 27.06.2019 року тілесні ушкодження, спричиненні [PERSON] , відносяться до легких тілесних ушкоджень. Проте, даним вироком суду встановлена вина відповідача лише у спричиненні позивачу [PERSON] , яка визнана законним представником як матір неповнолітньої потерпілої [PERSON] , [INFO] -тілесних ушкоджень, проте вирок не підтверджує завданий позивачу розмір майнової шкоди. Щодо витрат на суму 5000,00 грн., на які позивач посилається як на витрати на лікування неповнолітньої [PERSON] , суд вважає зазначену вище суму не доведеною та такою, що на підтвердження якої не надано суду належних доказів. Позивач також посилається в позові на витрати на суму 3558,12 грн. на лікування неповнолітньої [PERSON] , надавши суду в якості доказів зазначених витрат фіскальні чеки на придбання ліків, на придбання квитків на автобус сполученням Каланчак-Херсон. При цьому позивачем та його представником в судовому засіданні не надано суду жодного доказу, що мав би підтвердити причинний зв`язок між отриманими легкими тілесними ушкодженнями неповнолітньою [PERSON] будь-яким захворюванням необхідністю медичного обстеження -консультацією лікаря - направлення на обстеження - призначення лікарем курсу лікування та придбання з метою призначеного лікарем курсу лікування ліків, зазначених у фіскальних чеках. Таким чином, позивачем не надано жодного підтвердження, що неповнолітня [PERSON] потребувала та проходила лікування, здійснювала його згідно медичним рекомендаціям лікаря. Таким чином, на думку суду, позивачем не доведено розмір завданої відповідачем шкоди, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Інші наведені позивачем доводи в обґрунтування своїх позовних вимог не спростовують наведених висновків суду. Виходячи з викладеного, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 5000,00 грн. задоволенню не підлягають. Щодо стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої\~статті 1167 ЦК України). Відповідно до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Частиною другою п.5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(далі - Постанова) визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9, п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно за ч. 1\~ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. \~ \~ З\~огляду на\~викладене,\~суд вважає,\~що діями\~ [PERSON] \~,\~позивачу була\~спричинена моральна\~шкода,\~яка полягає\~в фізичних\~її стражданнях\~ та\~стражданнях її\~неповнолітньої дитини,\~внаслідок отримання\~умисних легких\~тілесних ушкоджень\~та враховуючи\~моральні страждання\~пов`язані\~з отриманням\~тілесних ушкоджень.\~При цьому,\~моральну шкоду\~не можна\~відшкодувати у\~повному обсязі,\~так як\~немає (і\~не може\~бути)\~точних критеріїв\~майнового виразу\~душевного болю.\~Будь-яка\~компенсація моральної\~шкоди не\~може бути\~адекватною дійсним\~стражданням,\~тому будь\~-\~який її\~розмір може\~мати суто\~умовний вираз.\~ Згідно ч. 1\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1\~ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами\~ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду були надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру). Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог,

Outcome: partial