Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому просить визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 1 від 13.06.2016 року, укладений між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім ЛС» в особі директора [PERSON], що діяв на підставі Статуту та [PERSON], який прийняв на себе право вимоги та став кредитором у правовідносинах з [PERSON], що виникли на підставі договору № 112-БР бартерної поставки від 21.07.2014 року; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги № 2 від 13.06.2016 року, укладений між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім ЛС» в особі директора [PERSON], що діяв на підставі Статуту та [PERSON], який прийняв на себе право вимоги та став кредитором у правовідносинах з [PERSON], що виникли на підставі договору № 040-БР бартерної поставки від 12.03.2014 року та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по справі. Позов обґрунтовано тим, що 12.03.2014 року між відповідачем - ТОВ «Інформаційно-торговий дім - ЛС» та ним був укладений договір бартерної поставки № 040-БР, а 01.04.2016 року була укладена додаткова угода №1 до договору бартерної поставки № 040-БР від 12.03.2014 року. Згідно умов вказаного договору та додаткової угоди до нього він та товариство зобовязалися виконати взаємні поставки продукції, а саме товариство зобовязалось поставити йому дизельне паливо моторне в орієнтовній кількості 15 231 літрів, а він зобовязався на суму остаточної вартості отриманих нафтопродуктів поставити товариству насіння соняшнику урожаю 2014 року. На виконання своїх зобовязань, що передбачені договором товариство здійснило поставки дизельного палива: 14.03.2014 року поставка дизельного палива марки ДТ-3-К5 в кількості 8.72 тон, на загальну суму 119 800 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН- 0000040 від 14.03.2014 року; 01.04.2014 року поставка дизельного палива марки ДТ-3-К5 в кількості 4,1280 тон, на загальну суму 64 257,46 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000057 від 01.04.2014 року. Крім того, 21.07.2014 року між товариством та ним був укладений договір бартерної поставки № 112-БР. Згідно умов вказаного договору він та товариство зобовязалися виконати взаємні поставки продукції, а саме товариство зобовязалось поставити йому дизельне паливо моторне в орієнтовній кількості 4 911 літрів, а він зобовязався на суму остаточної вартості отриманих нафтопродуктів поставити товариству насіння соняшнику урожаю 2014 року. На виконання своїх зобовязань, що передбачені договором, товариство 22.07.2014 року здійснило поставку дизельного палива марки ДТ-Л-К5 в кількості 4,09100 тон, на загальну суму 66 522,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000164 від 22.07.2014 року. Згідно п.2.2 кожного з укладених договорів бартерної поставки він був зобовязаний поставити сільгосппродукцію товариству в строк до 30.10.2014 року. Разом з тим, згідно п.1.9 кожного з укладених договорів бартерної поставки передбачено, що за наявності у товариства будь-яких підстав вважати, що він не виконає або може не виконати своїх зобовязань за договором у встановлений термін повністю або частково, товариство за своїм вибором має право зупинити здійснення поставок нафтопродуктів та вимагати негайного виконання ним його зобовязань по зустрічній поставці насіння соняшника або відмовитись від Договору та вимагати повернення ним суми заборгованості. 10.09.2014 року він отримав від товариства вимогу про повернення всієї суми заборгованості, що складала 250 579,86 грн., яку товариство вимагало повернути, на підставі п. 1.9 кожного з укладених договорів, до 01.10.2014 року. Виконуючи п.1.9 укладених договорів, він змушений був перерахувати на рахунок товариства наступні кошти: 10.09.2014 року 41 120,00 грн., призначення платежу за дизельне паливо згідно договору № 040-БР від 12.03.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 10.09.2014 року; 12.09.2014 року 78 680 грн., призначення платежу за дизельне паливо згідно договору № 040-БР від 12.03.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 12.09.2014 року; 22.09.2014 року 24 026 грн., призначення платежу за дизельне паливо згідно договору № 112-БР від 21.07.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 4 від 22.09.2014 року; 25.09.2014 року 42 496,40 грн., призначення платежу за дизельне паливо згідно договору № 112-БР від 21.07.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 5 від 25.09.2014 року; 30.09.2014 року 64 257,46 грн., призначення платежу за дизельне паливо згідно договору № 040-БР від 12.03.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 30.09.2014 року. Всього ним на користь товариства сплачена заборгованість в сумі 250 579 грн. 86 коп., а тому вважає, що договори бартерної поставки на даний час повністю виконані. 02.09.2016 року він отримав з Черкаського районного суду Черкаської області ухвалу про відкриття провадження у справі від 12.08.2016 року разом з матеріалами позовної заяви [PERSON] до [PERSON], та до нього про стягнення заборгованості. Згідно змісту позовної заяви та долучених до позову матеріалів йому стало відомо, що 13.06.2016 року між ТОВ «Інформаційно-торговий дім - ЛС», в особі директора [PERSON], що діяв на підставі статуту, та відповідачем [PERSON], були укладені два договори про відступлення права вимоги № 1 та №2, згідно яких товариство передала, а [PERSON] прийняв на себе право вимоги і став кредитором у правовідносинах з ним, що виникли на підставі договору № 112-БР бартерної поставки від 21.07.2014 року та договору № 040-БР бартерної поставки від 12.03.2014 року. Вважає, що позов було предявлено до Черкаського районного суду Черкаської області на тій підставі, що інший відповідач - [PERSON], який начебто укладав договори поруки та поручався за виконання ним своїх зобовязань за договорами бартерної поставки, проживає в Черкаському районі Черкаської області. В дійсності йому відомо, що під час укладення ним з товариством договорів бартерної поставки такого поручителя як [PERSON] не було, а договори поруки з [PERSON] складені виключно з метою зміни підсудності такого спору. Зазначає, що повністю виконав свої зобовязання перед товариством згідно п.1.9 договорів бартерної поставки, а тому вважає, що укладені між ТОВ «Інформаційно-торговий дім - ЛС» та [PERSON] договори про відступлення права вимоги є незаконними, так як вони укладені відносно неіснуючої вимоги, а тому мають бути визнані судом недійсними. Посилаючись на вказані обставини, норми діючого законодавства, просить задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-торговий дім ЛС», в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав заяву про неможливість прибути в судове засідання та розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, надав суду заперечення та посилаючись на викладені в них обставини, просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно п. З ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6.11.2009 року № 9 вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно п.31. Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. Судом встановлено, що 13 червня 2016 року між ТОВ «Інформаційно-торговий дім - ЛС», в особі директора [PERSON], що діяв на підставі Статуту, та [PERSON], були укладені два договори про відступлення права вимоги № 1 та № 2, згідно яких товариство передало, а [PERSON] прийняв на себе право вимоги і став кредитором у правовідносинах з ним, що виникли на підставі договору № 112-БР бартерної поставки від 21.07.2014 року та договору № 040-БР бартерної поставки від 12.03.2014 року. Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Необхідною умовою для укладення договорів про відступлення права вимоги є існування на момент передачі новому кредитору прав, які він мав до боржника в обсягах і на умовах їх передачі. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі, якщо цей кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, тобто відступлення права вимоги є можливим за умови її дійсності. Судом встановлено, що 12.03.2014 року між ТОВ «Інформаційно-торговий дім - ЛС» та позивачем [PERSON] був укладений договір бартерної поставки № 040-БР, а 01.04.2016 року була укладена додаткова угода №1 до договору бартерної поставки № 040-БР від 12.03.2014 року. Згідно умов вказаного договору та додаткової угоди до нього [PERSON] та ТОВ «Інформаційно-торговий дім - ЛС» зобовязалися виконати взаємні поставки продукції, а саме товариство зобовязалось поставити йому дизельне паливо моторне в орієнтовній кількості 15 231 літрів, а він зобовязався на суму остаточної вартості отриманих нафтопродуктів поставити товариству насіння соняшнику урожаю 2014 року. На виконання своїх зобовязань, що передбачені договором товариство здійснило поставки дизельного палива: 14.03.2014 року поставка дизельного палива марки ДТ-3-К5 в кількості 8.72 тон, на загальну суму 119 800 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН- 0000040 від 14.03.2014 року; 01.04.2014 року поставка дизельного палива марки ДТ-3-К5 в кількості 4,1280 тон, на загальну суму 64 257,46 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000057 від 01.04.2014 року, що підтверджується копіями видаткових накладних. 21.07.2014 року між ТОВ «Інформаційно-торговий дім - ЛС» та [PERSON] був укладений договір бартерної поставки №112-БР. Згідно умов вказаного договору він та товариство зобовязалися виконати взаємні поставки продукції, а саме товариство зобовязалось поставити йому дизельне паливо моторне в орієнтовній кількості 4 911 літрів, а він зобовязався на суму остаточної вартості отриманих нафтопродуктів поставити товариству насіння соняшнику урожаю 2014 року. На виконання своїх зобовязань, що передбачені договором, товариство 22.07.2014 року здійснило поставку дизельного палива марки ДТ-Л-К5 в кількості 4,09100 тон, на загальну суму 66 522,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-0000164 від 22.07.2014 року. Згідно п.2.2 кожного з укладених договорів бартерної поставки [PERSON] був зобовязаний поставити сільгосппродукцію товариству в строк до 30.10.2014 року. Пунктом 1.9 кожного з укладених договорів бартерної поставки передбачено, що за наявності у товариства будь-яких підстав вважати, що [PERSON] не виконає або може не виконати своїх зобовязань за договором у встановлений термін повністю або частково, товариство за своїм вибором має право зупинити здійснення поставок нафтопродуктів та вимагати негайного виконання ним його зобовязань по зустрічній поставці насіння соняшника або відмовитись від Договору та вимагати повернення ним суми заборгованості. 10.09.2014 року [PERSON] отримав від товариства вимогу про повернення всієї суми заборгованості, що складала 250 579,86 грн., яку товариство вимагало повернути, на підставі п. 1.9 кожного з укладених договорів, до 01.10.2014 року. Виконуючи п.1.9 укладених договорів, він змушений був перерахувати на рахунок товариства наступні кошти: 10.09.2014 року 41 120,00 грн., призначення платежу за дизельне паливо згідно договору № 040-БР від 12.03.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 10.09.2014 року; 12.09.2014 року 78 680 грн., призначення платежу за дизельне паливо згідно договору № 040-БР від 12.03.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 12.09.2014 року; 22.09.2014 року 24 026 грн., призначення платежу за дизельне паливо згідно договору № 112-БР від 21.07.201 4року, що підтверджується платіжним дорученням № 4 від 22.09.2014 року; 25.09.2014 року 42 496,40 грн., призначення платежу за дизельне паливо згідно договору № 112-БР від 21.07.2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 5 від 25.09.2014 року; 30.09.2014 року 64 257,46 грн., призначення платежу за дизельне паливо згідно договору № 040-БР від 12.03.2014року, що підтверджується платіжним дорученням № 6 від 30.09.2014 року. Всього ним на користь товариства сплачена заборгованість в сумі 250 579, 86 грн. Вказані обставини не спростовані представником відповідача [PERSON] та підтверджені наданими суду копіями платіжних доручень і пред»явленими оригіналами. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати понесені ним та підтверджені наданою суду квитанцією на суму 1 102,40 грн. пропорційно з кожного. На підставі викладеного і ст. ст. 203,215, 216, 512, 514 ЦК України,

Outcome: approved