Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на наступне: з 25.07.1984 року по 04.03.2008 позивач знаходився у трудових відносинах з КМК «Криворіжсталь» імені В.І Леніна, правонаступником якого є ПАТ « Арселор Міттал Кривий Ріг». За період трудових відносин позивач займав посаду слюсаря - ремонтника. За час роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві позивач захворів на хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої -другої стадії,емфізема легень першої - другої стадії) - яке є професійним захворюванням. Факт ушкодження здоров'я при виконанні своїх трудових обов'язків підтверджується виписками і висновками з медичних установ, де позивач проходив лікування в період з 2007 року по 2013 рік, повідомленням про професійне захворювання, довідкою МСЕК серії АБ № 0007477 від 01.01.2013 року, якою під час повторного огляду було встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 20 %, у тому числі по трудовому каліцтву та 15% по професійному захворюванню . Також факт ушкодження здоров'я підтверджується актом форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 31 від 31.07.2013 року. Також, протягом тривалого часу, у зв'язку з професійним захворюванням, позивач не має можливості вести активний спосіб життя, до якого звик. При цьому зазнав фізичних та моральних страждань, внаслідок втрати здоров'я від наявних захворювань. Із за цих хронічних захворювань і досить часто приходиться бувати на лікування та витрачати грошові кошти, які б міг витрачати на своїх рідних та близьких, на ведення активного образу життя. У повній мірі [PERSON] не може надати допомоги своїм дітям та онукам, а тому реалізовувати обов'язки, передбачені сімейним кодексом України. Все це гнітить позивача та його близьких та родичів. Позивач постійно відчуває наслідки професійного захворювання, фізичний біль, обмеження у рухах. Також змушений вживати лікарські препарати, йому важко займатися фізичною працею. Все це викликає почуття неповноцінності і приводить до порушення психічної рівноваги. У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовом підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засідання позов визнав частково. Вислухавши сторони, дослідивши зібранні по справі докази, давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, [PERSON] з 25.07.1984 року по 04.03.2008 рік знаходився у трудових відносинах з КМК «Криворіжсталь» імені В.І Леніна, правонаступником якого є ПАТ « Арселор Міттал Кривий Ріг» (а.с. 8-12). За час роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві позивач захворів на хронічне обструктивне захворювання легень першої - другої стадії (пиловий бронхіт першої -другої стадії,емфізема легень першої - другої стадії) - яке є професійним захворюванням. Факт ушкодження здоров'я при виконанні своїх трудових обов'язків підтверджується виписками і висновками з медичних установ , де позивач проходив лікування в період з 2007 року по 2013 рік (а.с. 13-20), повідомленням про професійне захворювання (а.с. 34), довідкою МСЕК серії АБ № 0007477 від 01.01.2013 року (а.с. 21), якою під час повторного огляду було встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 20 %, у тому числі по трудовому каліцтву та 15% по професійному захворюванню . Також факт ушкодження здоров'я підтверджується актом форми П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 31 від 31.07.2013 року. Крім цього, ушкодження здоров'я підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 31 від 31.07.2013 року (а.с. 31-33). Згідно ч. 4 ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці. Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р. встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законніх прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою трудове каліцтво та професійне захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди знаходить своє пояснення у вищевказаних положеннях Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом враховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, стан його здоров'я, тяжкість трудового каліцтва та професійного захворювання, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок трудового каліцтва та профзахворювання. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 12000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така сума належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Крім цього, позовну вимогу щодо стягнення компенсації витрат на правову допомогу, суд вважає вмотивованою. Оскільки, з метою захисту своїх порушених прав позивачу довелося звернутися за правовою допомогою. [PERSON] був укладений договір на правову допомогу з адвокатом та відповідно до акту виконаних робіт, були сплачені адвокату грошові кошти в розмірі 1500,00 грн. (а.с. 35-38). На підставі викладеного, та

Outcome: partial