Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обґрунтування позову вказавши наступне. Позивач у період 01.03.2016 року по 31.07.2019 року надав відповідачу [PERSON] послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , яка у свою чергу неналежним чином здійснювала оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість по наданим послугам на загальну суму 28 419,49 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 гривні. Ухвалою суду від 15.09.2020 року позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 12.10.2020 року відповідачем подано відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти позову, вважає, що розрахунок заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи. Зазначає, що за період січень - грудень 2018 року та січень - серпень 2019 року нею було оплачено послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надані позивачем, у повному обсязі, тому просить у задоволенні позову відмовити. Разом з тим позивачем подано письмову заяву про застосування позовної давності. Інших заяв по суті справи не надходило. В судове засідання представник позивача не з`явилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, відповідно до якої проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві, просить застосувати строк позовної давності, врахувати здійснені нею платежі за надані послуги та відмовити у задоволенні позову. На підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання від 14.09.2020 року № 01-71/13096 (а.с. 15). На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем, за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 8) Згідно з довідкою Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01.03.2016 року по 31.07.2019 року відповідач має заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води загальним розміром 28 419,49 гривень (а.с. 8). В обгрнтування розміру заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок (а.с. 10-12). Надані позивачем докази щодо розміру нарахованої суми заборгованості суд вважає належними та допустимими. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 встановлюють, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються Законом України „Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 12 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" передбачено надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З урахуванням вищезазначених положень ЦПК України, суд розглядає дану справу в межах заявлених позовних вимог Концерну „Міські теплові мережі", а саме в межах стягнення заборгованості за період з 01.03.2016 року по 31.07.2019 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). У даному випадку відповідач подала письмову заяву про застосування позовної давності. Як встановлено судом, з даним цивільним позовом позивач звернувся до суду у вересні 2020 року, шляхом подання позовної заяви, яка була зареєстрована судом 08.09.2020 року, відповідно до реєстраційної відмітки на першій сторінці позовної заяви. При цьому, судом встановлено, що сума, яку просить стягнути позивач, складається із заборгованості за період з 01.03.2016 року по 31.07.2019 року. Частиною першою статті 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. В ході розгляду справи позивачем надано квитанції про оплату послуг, наданих позивачем за адресою: [ADDRESS] , зокрема, за період січень-грудень 2018 року у сумі 7 532 гривень (квитанція № 0.0.1495125605.1 від 16.10.2019 року), у сумі 1 404 гривень (квитанція №0.0.1495125605.2 від 16.10.2019 року), за період січень-серпень 2019 року у сумі 645 гривень (квитанція № 0.0.1495117760.1 від 16.10.2019 року) у сумі 5960 гривень (квитанція № 0.0.1495117760.2 від 16.10.2019 року). Загальний розмір сплачених відповідачем сум за надані позивачем послуги становить 15 541 гривень (а.с. 22-23). Враховуючи викладене, судом встановлено, що строк позовної давності по заявленій до стягнення сумі заборгованості переривався, шляхом здійснення відповідачем вищезазначених платежів, тобто строк давності до позовних вимог про стягнення заборгованості, заявлених до вересня 2016 року сплинув, тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за період з березня 2016 року по серпень 2016 року, яка складає 1 014,69 гривень, слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. Вирішуючи позовні вимоги в частині позовних вимог, заявлених за період з вересня 2016 року по липень 2019 року, суд виходить з наступного. Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості за період з вересня 2016 року по липень 2019 року, яка становить 27 404,80 гривень, відповідачем не спростовано. Проте, суд враховує подані відповідачем докази щодо часткового виконання зобов`язання на суму 15 541 гривень, та приходить до висновку, що, оскільки факту виконання відповідачем своїх обов`язків по оплаті за надані послуги у зазначеному розмірі позивачем не спростовано, розмір сплачених відповідачем платежів у сумі 15 541 гривень, які внесені за період, який включено до розрахунку заборгованості в межах строку позовної давності, не підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, за поданим розрахунком за відповідачем залишається заборгованість у розмірі 11 863,80 гривень. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи встановлена судом сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за період з вересня 2016 року по липень 2019 року у сумі 11 863,80 гривень є законними і обґрунтованими. У зв`язку з цим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по наданим послугам у розмірі 11 863,80 гривень. В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 102 гривня.

Outcome: partial