Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач подала у суд позов, в якому просив визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Представники позивача надали до суду заяву, в якій просили справу слухати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача надав до суду заяву де просив справу слухати без його участі, заперечень проти позову не надав. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в житловому будинку [ADDRESS]. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з чоловіком [PERSON] з 23 лютого 1952 року. Шлюб був зареєстрований Граковським сільським ЗАГС Чугуївського району Харківської області, про що свідчить свідоцтво про одруження серія [NUMBER]. На підставі Договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 3 липня 1954 року, чоловікові позивача [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 506 кв. м. під індивідуальне будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Відповідно до п.5 вказаного Договору забудовник зобов'язаний розпочати будівництво не пізніше 1 серпня 1954 року і закінчити не пізніше 1 серпня 1957 року. Відповідно до п. 14 вказаного Договору зведена на земельній ділянці будова є особистою власністю осіб, що побудували. Відповідно до вимог діючого на той час законодавства - ЦК України 1922 року, договір був посвідчений нотаріально і після закінчення будівництва 15 липня 1957 року був зареєстрований в Орджоникідзевському ЖКХ за № 1157, про що маються відмітки на Договорі. Тобто відповідно до діючого на час побудови житлового будинку законодавства у забудовника [PERSON] виникло право власності на побудований ним житловий будинок. Відповідно до ст. 125 Кодексу законів про сім'ю опіку, шлюб та акти цивільного стану Української PCP 1926 року, що діяла на час виникнення майнових відносин, - майно, придбане подружжям на час зареєстрованого шлюбу вважалось належним подружжю на праві власності. Згідно з Указом Президії Верховної Ради УРСР від 29 грудня 1969 року «Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР»( кодекс набрав чинності 1 січня 1970 року)правила ст..ст. 24,25,26 та 28 Кодексу щодо прав подружжя на майно та його розділу застосовуються у відношенні всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, у тому числі набуте до 1 січня 1970 року. Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина, яка, в тому числі, складається з 1/2 частки житлового будинку N 29 по вул. Неманській в м. Харкові, оскільки частки подружжя в спільній сумісній власності є рівними( ч. 28 КпШС УРСР 1969 р.), ніяких угод з цього приводу між ними не укладалось. Згідно з роз'ясненнями Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 N 7 « Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-ХІІ ) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка була його дружина позивач [PERSON] Відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка звернулась до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини і отримала свідоцтво про право на спадщину на автомобіль та грошове заощадження, а на будинок свідоцтво не отримувала. Відповідно до роз'ясень Пленуму ВСУ від 24.06.1983 року(п.б) що був чинним на час виникнення правовідносин про прийняття спадщини у 1987 році - «При встановленні в справі про поділ спадщин и, що до її складу включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі разом з тим з подружжя, хто пережив іншого, суд визначає частку останнього у спільній власності і майно, що на неї припадає,за правилами ст..ст.28,29 КпШС УРСР і виключає його з того, що підлягає поділу між спадкоємцями. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. У травні 2016 року позивачка звернулась до 4-ї ХДНК с заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] . 05 липня 2017 року державним нотаріусом ХДНК була винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності документів на спадкове майно, що підлягає державній реєстрації. Відповідно інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ у справах про спадкування» зазначено що, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно до постанови КМУ від 25.12. 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Таким чином, при реєстрації права власності на житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди побудовані до 05 серпня 1992 року введення їх в експлуатацію не вимагалися. Натомість, документами необхідними для реєстрації прав власності, є : 1) технічний паспорт БТІ із зазначенням відповідного року побудови до 05 серпня 1992 року; 2 )документ, що посвідчує правовий режим земельної ділянки під спорудою; 3) документ із місцевої ради про присвоєння поштової адреси. Відповідно до технічних паспортів від 12.12.1987 року та від 20.04.2017 року житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], побудований в період з 1955 року по 1975 рік, тобто до 5 серпня 1992 року. Житловий будинок загальною площею 24.2 кв.м., дерев'яний. Правовий режим земельної ділянки посвідчується Договором про надання її в безстрокове користування, та відміткою в технічному паспорті про реєстрацію рішенням виконкому Орджоникідзевської райради м. Харкова від 14.03.1957 року р.№ 42402. Згідно з архівним витягом наданим Харківським обласним архівом 29.05.2017 року за № 01-29/р-993 адреса під забудову житлового будинку - вул. Неманьска, 29. Виходячи з викладеного та

Outcome: approved