Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Галущинської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 28 лютого 1992 року, видного на імя [PERSON] [PERSON], померлому 10 січня 2015 року та визнання права власності по ? частці на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, № 22 по вул. Вишневій в с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачі посилаються на те, що 28 лютого 1992 року виконкомом Галущинської сільської ради Підволочиського району видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 22 по вул.. Вишневій в с. Галущинці Підволочиського району, який належить колгоспному двору, та складається із двох членів [PERSON], разом з яким проживала дружина [PERSON] 17 березня 2005 року померла мати позивачів - [PERSON], 10 січня 2015 року - батько [PERSON] Після смерті батька [PERSON], [PERSON] спадщину прийняли, подали у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їм відмовлено мотивуючи тим, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок спадкове майно є власністю колгоспного двору. Оскільки чинним законодавством така форма власності не передбачена - це питання має вирішуватися в судовому порядку. Крім того, у предявлених документах виявлено розбіжність у записі по-батькові спадкодавця, у звязку з чим виникла необхідність встановити факт належності свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами у с. Галущинці по вул.. Вишневій, № 22, Підволочиського району Тернопільської області, виданого на імя [PERSON] [PERSON], який помер 10 січня 2015 року. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, подали заяви, згідно яких позовні вимоги визнають в повному обсязі, з підстав, що викладені у позові, справу просять розглянути у їх відсутності. Представник відповідача Галущинської сільської ради Підволочиського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, хоч про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, однак подали до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги позивачів визнають та просять справу розглянути у їх відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно довідки характеристики, виданої Підволочиським районним БТІ 16 вересня 2015 року № 78 та технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 22 по вул. Вишнева в с. Галущинці Підволочиського району, житловою площею 38,0 кв.м., загальною площею 68,0 кв.м.,зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Галущинською сільською радою 28 лютого 1992 року. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 28 лютого 1992 року № 85на підставі рішення виконкому Галущинської сільської ради 25 лютого 1992 року № 39, жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Галущинці по вул. Вишневій за № 22 належить колгоспному двору, що складається з 2-х членів, головою якого є [PERSON]. Згідно положень ст.ст. 17, 18, 19 Закону України "Про власність", який регулював відносини на час виникнення колгоспного двору, та частини 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору, мають ті члени колгоспного двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в цьому майні. Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів. З довідки, виданої Підволочиським районним державним архівом 15 червня 2015 року № 246/36, вбачається, що у по-господарській книзі Галущинської сільської ради станом на 1991 рік значиться господарство [PERSON], [INFO], разом з якою проживала дружина [PERSON], [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що розмір частки житлового будинку № 22 по вул. Вишнева в с. Остап»є Підволочиського району, [PERSON], [PERSON], які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в цьому майні, складає по 1/2 частці, виходячи з рівності часток усіх членів двору. [PERSON] померла 17 березня 2005 року в с.Галущинці Підволочиського району, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 004133 від 17 березня 2005 року. 10 січня 2015 року помер [PERSON], про що свічить свідоцтво про смерть серії І-ИД № 176588 від 12 січня 2015 року. Позивачі [PERSON], [INFO], [PERSON]С.(прізвище до одруження [PERSON] згідно свідоцтва про укладення шлюбу І-ИД № 287264 від 05 лютого 1977 року), [INFO], є дочками [PERSON] та [PERSON], що стверджується їх свідоцтвами про народження І-ИД № 376503 та І-ИД № 376502 від 30 липня 1975 року. Згідно відміток у паспортах щодо місця проживання позивачі на час відкриття спадщини після смерті батьків були зареєстровані у м. Тернопіль. Як убачається із постанови державного нотаріуса Підволочиської державної нотаріальної контори № 738/02-31 від 12 жовтня 2015 року після смерті батька [PERSON] - [PERSON], [PERSON] спадщину прийняли, оскільки у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Проте у звязку з тим, що згідно свідоцтва про право власності жилий будинок, який входить до складу спадщини, відноситься до колгоспного двору, форма власності якого не визначена чинним законодавством, та у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на належну спадкодавцеві частку житлового будинку, у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям відмовлено. Крім того у предявлених документах щодо спадкового майна встановлена розбіжність у записі по-батькові спадкодавця, а саме: у свідоцтві про смерть, свідоцтві одруження та у свідоцтві про народження спадкодавця та його дітей зазначено «Зелінський Станіслав Вінцентович», а у свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок «Зелінський Станіслав Віцентійович». Відсутність необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів позбавляє права спадкоємців для вирішення зазначеного питання у позасудовому порядку. Так, судом установлено, що у предявлених суду документах, зокрема в у свідоцтві про смерть, свідоцтві про народження, свідоцтві про одруження, свідоцтві про право власності на житловий будинок - прізвище та імя спадкодавця «Зелінський Станіслав» є ідентичними, що свідчить про те, що «Зелінський Станіслав Вінцентович» та «Зелінський Станіслав Віцентійович» одна і та ж особа, при цьому запис по батькові «Віцентійович» у свідоцтві про право власності на житловий будинок суд розцінює як вчинений помилково. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року суд, на підставі п. 6 ст .256 ЦПК, може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту. страхового свідоцтва (Полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що встановлення факту належності свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами у с. Галущинці по вул.. Вишневій, № 22, Підволочиського району Тернопільської області, виданого 28 лютого 1992 року на підставі рішення виконкому Галущинської ради народних депутатів на імя [PERSON] [PERSON], який помер 10 січня 2015 року, відповідатиме інтересам заявників, забезпечить реалізацію їх законних прав, зокрема здійснення права власності, тому, відповідно до ст. 256 ЦПК України, вимогу позивачів про встановлення факту належності правовстановлюючого документу слід задовольнити. Крім того, судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] не можуть належним чином отримати свідоцтво про право на спадщину у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу про належність спадкодавцеві часток у колгоспному дворі. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі наведеного суд приходить до переконання, що вимоги позивачів є підставними і підлягають до задоволення шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами у с. Галущинці по вул.. Вишневій, № 22, Підволочиського району Тернопільської області, виданого 28 лютого 1992 року на підставі рішення виконкому Галущинської ради народних депутатів на імя [PERSON] [PERSON], який помер 10 січня 2015 року, та визнання за позивачами права власності по ? частці на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області по вул. Вишнева, 22, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 10 січня 2015 року в с. Галущинці Підволочиського району Тернопільської області. На підставі наведеного,

Outcome: approved