Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Представник заявниці за дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Просить видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань ме\-нше 300 м до місця проживання постраждалої особи [ADDRESS] . строком на 6 місяців. Свою заяву\~мотивує тим,\~що [PERSON] \~ є сином заявниці та проживає разом з нею, ніде не працює. Заявниця потерпає від насильства зі сторони [PERSON] вже протягом багатьох ро\-ків. Поведінка сина негативно впливає на її здоров`я та працездатність. Після щоденних скандалів, сварок, образ та погроз з боку [PERSON] , вона не може належним чином нор\-мально існувати, оскільки син не контролює свої дії. 20.10.2020 року [PERSON] вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно заявниці, ображав нецензурними словами та наніс їй легкі тілесні ушкодження в присутності свідка. Заявниця викликала працівників поліції, як наслідок було порушено кримі\-нальну справу за ч.1 ст. 125 ККУ, кримінальне провадження 12020235250000120. В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали викладені в заяві вимоги. Заявниця надала пояснення, аналогічні до викладених у заяві про видачу обмежувального припису, просила заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Заслухавши пояснення заявниці, вивчивши матеріали справи в повному обсязі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , 25 червня 1973 року наро\-дження, є сином заявниці та проживає разом з нею, за адресою: [ADDRESS] . 20.10.2020 року [PERSON] вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно заявниці, а саме ображав її нецензурними словами та наніс їй легкі тілесні ушкодження в присутності свідка. Заявниця викликала працівників поліції, як наслідок була порушена кримі\-нальна справа за ч.1 ст. 125 ККУ, кримінальне провадження 12020235250000120. Пунктом 3 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~визначено, що під домашнім насильством розуміються діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до п.п.6, 8 ч.1ст.1\~Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"\~кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особою, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. За тлумаченням статті 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. У рішенні Європейського Суду по справі Опуз проти Туреччини (Opuz v. Turkey, no. 33401/02, 09.06.2009) суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши відповідальність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні Суд підкреслив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Суд також вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації. Суд проголосив, що нездатність держави захистити жінок від домашнього насильства порушує їх право на рівний захист перед законом, навіть за відсутності наміру такої дискримінації. У рішенні Європейського Суду по справі Б. проти республіки Молдова (п. 51), та інших справах Європейський Суд також вказує, що необхідно визначити, чи національна влада знала чи повинна була знати про насильство, від якого потерпала заявниця, та про загрозу повторного насильства, і у випадку якщо так, то чи були вжиті всі розумні заходи для її захисту та покарання винного. Згідно з п.2 ч.1\~ст.24 цього Закону\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Відповідно до п.7\~ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до п. 4 ч. 2\~ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких: 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається\~Цивільним процесуальним кодексом України. За правилами\~ст. 350-5 ЦПК України\~розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених\~Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", на строк від одного до шести місяців. Згідно з частиною 4\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення\~Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та\~КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Виходячи з наведеного, з урахуванням показань заявниці, суд вважає доведеним факт, що [PERSON] вчиняє домашнє насильство щодо заявниці, є високою вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо заявниці, такі ризики є реальними та підтверджуються дослідженими доказами, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до [PERSON] необхідно видати обмежувальний припис та покласти на нього обов`язки: заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] наближатися на відстань ме\-нше 300 м до місця проживання постраждалої особи [ADDRESS] . строком на 6 місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Відповідно до ч.2 ст.350-8\~цього Кодексу\~про видачу обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника. В силу ч.3\~ст.350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, слід віднести на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved