Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, мотивуючи свої позовні вимоги наступним. Внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху, йому спричинено матеріальну та моральну шкоду. Зокрема моральна шкода полягає у пережитих ним моральних стражданнях внаслідок фізичного болю, якого він зазнав під час ДТП та в період короткочасного розсліду здоровя, тривалих незручностей, клопотів спричинених відвідуванням медичних закладів, стресу внаслідок вимушених змін в приватному житті, психологічного напруження спричиненого не притягненням [PERSON] до відповідальності. Спричинену відповідачем моральну шкоду він оцінює у 5000 грн., що на його думку справедливо відповідає ступеню тяжкості діяння, вчиненого відповідачем. Крім того, вважає, що відповідач повинен сплатити йому розмір втраченого заробітку 1331 грн. 55 коп., зумовлену тим, що з 25.08.2016 року по 02.09.2016 року та з 03.09.2016 року по 28.09.2016 року перебував на лікуванні та відновлення свого здоровя внаслідок чого втратив свій заробіток у звязку із тимчасовою непрацездатністю. Крім того, при зверненні до суду з позовом він поніс витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди, 1331,55 грн. втраченого доходу та 3000 витрат на правову допомогу. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях. Додатково надав пояснення про те, що позивач не доводить причинного звязку між діями відповідача 25.08.2016 року та необхідністю лікування з 03.09.2016 року по 29.09.2016 року. Крім того, позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння йому моральної шкоди та її розмір компенсації в сумі, яка становить 5000 грн. Поряд з тим, стверджує, що позивачу не було встановлено стійку втрату працездатності у відповідності до вимог ч.1 ст.1197 ЦК України. Останній працював у ЛКП «Муніципальна дружина», був застрахований у Фонді соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, в якості втраченого заробітку йому було виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності., а відтак вимога про стягнення 1331,55 грн. втраченого доходу до задоволення не підлягає. Також заперечив проти стягнення 3000 грн. на правову допомогу, оскільки відсутні належні докази таких витрат. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що Постановою Миколаївського районного суду Львівської області у справі №447/2290/16-п (Провадження №3/447/662/16) від 29 грудня 2016 року закрито справу про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою суду встановлено, що 25.08.2016 року о 08:00 год. [PERSON] в м.Львові на пр.[PERSON] керуючи мотоциклом «Хонда», реєстраційний номер [NUMBER] не впорався з керуванням та здійснив наїзд на пішохода (а.с.11-12). Згідно з ч. ч. 3, 4\~ст.61 ЦПК України\~обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області Кекіш П.П. від 30 вересня 2016 року, закрито кримінальне провадженні, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016140050003839 від 25.08.2016 року, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.7-8). Висновком експерта №377/2016 від 31.08.2016 року встановлено, що у [PERSON] були наступні ушкодження: синці зовнішньої поверхні правої гомілки, внутрішньої поверхні лівої гомілки, забій мяких тканин лобної ділянки голови зліва, які утворилися від контактів з тупими предметами, могли бути спричинені 25.08.2016 року під час ДТП авто наїзді мотоцикла справа з ударом в ділянки правої та лівої гомілок, наступним падінням, відносяться до легкого тілесного ушкодження (а.с.9-10). Відповідно до ч.2\~ст. 1187 ЦК України\~\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно частини 1 статті 1195\~ЦК України\~фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати\~\~потерпілому заробіток (дохід),\~\~втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної\~\~або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається з листків непрацездатності [PERSON] перебував на лікарняному з 25.08.2016 року по 02.09.2016 року та з 03.09.2016 року по 28.09.2016 року. Згідно Листа-відповіді головного бухгалтера ЛКП «Муніципальна дружина» [PERSON] №163 від 16 лютого 2017 року (а.с.13) [PERSON] працював в ЛКП «Муніципальна дружина» на посаді охоронника з 15.08.2016 року по 07.11.2016 року. За період з 15.08.2016 року по 30.09.2016 року за повністю відпрацьований робочий час [PERSON] мала би бути нарахована заробітна плата в сумі 4750,29 грн. За вирахуванням ПДФО та ВЗ сума становить 3823,98 грн. Фактично, з урахуванням двох листків непрацездатності №220993 з 25.08.2016 року по 02.09.2016 року та №369184 з 03.09.2016 року по 28.09.2016 року, [PERSON] було нараховано 2942,13 грн. за вирахуванням податків він отримав 2492,43 грн. Різниця між повним заробітком та фактично отриманою сумою, з урахуванням листків непрацездатності, [PERSON] складає 1331,55 грн. В процесу розгляду справи представником позивача доведено втрату його довірителем заробітку у звязку із ушкодженням здоровя внаслідок оплати часу перебування на лікарняному у розмірі меншому ніж він міг отримати середній заробіток в цей період. Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1331,55 грн. у відшкодування втраченого заробітку. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пунктах 5, 9 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що внаслідок ДТП позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у пережитих ним моральних стражданнях внаслідок фізичного болю, якого він зазнав під час ДТП та в період короткочасного розсліду здоровя, тривалих незручностей, клопотів спричинених відвідуванням медичних закладів. Сума, визначена позивачем в позовній заяві відповідає ступеню тяжкості діяння, вчиненого [PERSON], є обґрунтованою та справедливою сатисфакцією, тому суд, враховуючи вимоги розумності, справедливості та виваженості завданої моральної шкоди, характер негативних наслідків, матеріальні та особистісні обмеження, порушення та зміну звичайного способу життя і звязків, вважає за можливе стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5\~000 грн., що буде еквівалентом завданим моральним стражданням, оскільки саме ця сума відповідає всім обставинам справи та вищезазначеним принципам. Згідно ч. 1 та ч. 2\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до\~ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Визначаючись з розміром витрат на правову допомогу суд враховує, що [PERSON] скористався правовою допомогою, про що свідчить договір від 27.02.2017 року (а.с.16) та сплатив за його послуги 3000 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт. Враховуючи положення\~Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовка позовної заяви, збирання доказів), а також час судових засідань, суд вважає обґрунтованим та реальним розмір витрат на правову допомогу сплачених позивачем. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~суд присуджує з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1280 грн., оскільки позивач на користь якого ухвалено рішення суду, на підставі п.2 ч.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved