Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київська виробнича компанія «РАПІД», що є правонаступником Київського автотранспортного підприємства - 09669, про визнання бездіяльності незаконною, визнання випадку, пов»язаного з виробництвом нещасним, та зобов»язання вчинити дії. Мотивуючи свої вимоги тим, що її чоловік - [PERSON] з 1959 року був членом добровільного спортивного товариства «Авангард» української республіканської ради профспілок, а з 15 травня 1967 року він працював на посаді водія АТП- 09669 у м. Києві. Згідно з розпорядженням Центральної Ради добровільного спортивного товариства «Авангард» від 05 січня 1968 року № 13 у період з 06 січня 16 січня 1968 року [PERSON] відряджено до селища Ворохта Івано-Франківської області для проходження учбово-тренувального збору перед першістю СРСР зі стрибків на лижах з трампліну. 13 січня 1968 року під час тренувальних занять із [PERSON] стався нещасний випадок, за результатами якого обласним лікарсько-фізкультурним диспансером у м. Івано-Франківську складено Акт № 1 про нещасний випадок, й згідно медичного висновку - встановлений компресійний перелом 7-8 хребців грудного відділу хребта. Й після чого, 29 квітня 1968 року йому була встановлена перша група інвалідності із зазначенням причини - «трудове каліцтво». 28 червня 1968 року [PERSON] було призначено пенсію по трудовому каліцтву, як інваліду першої групи, з 01 травня 1968 року по 02 травня 1970 року. В подальшому, [PERSON] підтверджено діагноз, групу та причину інвалідності, встановлені за результатами освідування ВТЕК Печерського району м. Києва від 29 квітня 1968 року та від 06 червня 1972 року. 07 квітня 1998 року її чоловік помер від численних пролежнів 4-го ступеню, як наслідку отриманого компресійного перелому хребців з повним порушенням провідності. За життя він перебував на обліку в Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва й отримував пенсію по інвалідності І-ї групи внаслідок трудового каліцтва з 01 травня 1968 року й до його смерті. Вона, як інвалід І-ї групи загального захворювання, претендує на отримання страхових виплат/пенсій, як особа, яка перебувала на утриманні інваліда у зв»язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку, що стався на виробництві згідно Закону України «Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». З метою реалізації вказаного права вона звернулась до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, проте їй відмовлено у призначенні зазначеного виду пенсії у зв»язку з тим, що не належним чином оформлений примірник акту розслідування нещасного випадку, що стався із її чоловіком 13 січня 1968 року. У зв»язку з цим вона звернулась листом до відповідача з вимогою проведення повторного розслідування та видачу акту розслідування нещасного випадку, оформленого у встановленому порядку, проте їй і в цьому відмовлено у зв»язку з відсутністю документів за давністю років, що й стало підставою зверення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити: визнати незаконною відмову відповідача у не проведенні повторного розслідування нещасного випадку, що стався 13 січня 1968 року із [PERSON] в селищі Ворохта Івано-Франківської області під час проходження учбово-тренувального збору Центральної Ради добровільного спортивного товариства «Авангард» перед першістю СРСР зі стрибків на лижах з трампліну в результаті якого він отримав компресійний перелом Д6-Д7 хребців грудного відділу хребта; визнати нещасний випадок таким, що пов»язаний з виробництвом; зобов»язати відповідача провести повторне розслідування нещасного випадку; скласти акт про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом за формою Н-5 та Н-1 встановленої форми за результатами проведеного повторного розслідування нещасного випадку; та взяти на облік нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом. В судовому засіданні представники відповідача Веремеєв В.В., діючий на підставі довіреності від 15 жовтня 2014 року (а.с.67), та Міхнов В.В., діючий на підставі довіреності від 01 квітня 2015 року (а.с.68), позовні вимоги не визнали у цілому, просили відмовити у їх задоволенні за недоведеністю, безпідставністю вимог та як таких, що спрямовані до неналежного відповідача. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають відмові у задоволенні. Судом встановлено, що чоловік позивачки - [PERSON], [INFO], з 1959 року був членом добровільного спортивного товариства «Авангард» української республіканської ради профспілок, а з 15 травня 1967 року по 01 травня 1968 року він працював на посаді водія в АТП- 09669 у м. Києві (а.с.11, 12, 55). Згідно з розпорядженням Центральної Ради добровільного спортивного товариства «Авангард» від 05 січня 1968 року № 13 у період з 06 січня 16 січня 1968 року [PERSON] відряджено до селища Ворохта Івано-Франківської області для проходження учбово-тренувального збору перед першістю СРСР зі стрибків на лижах з трампліну (а.с.13). В той же час, згідно поданої [PERSON] заяви про надання йому відпустки Наказом від 03 січня 1968 року АТП - 09669, [PERSON] надана відпустка без збереження заробітної плати з 08 по 20 січня 1968 року для участі в спартакіаді УРСР (а.с.58-59). 13 січня 1968 року під час тренувальних занять по підготовці до змагань у вказаному населеному пункті із [PERSON] стався нещасний випадок, за результатами якого обласним лікарсько-фізкультурним диспансером у м. Івано-Франківську складено Акт № 1 про нещасний випадок, й згідно медичного висновку - йому встановлений компресійний перелом 7-8 хребців грудного відділу хребта (а.с.14). Будь-яких належних та допустимих доказів про те, що саме відповідач, як роботодавець, відрядив [PERSON] на змагання, прямо чи то опосередковано приймав участь в організації цих змагань тощо, матеріали справи не містять, відповідно, між відповідачем і спортивними змаганнями, на яких [PERSON] отримав увіччя немає, а тому позивачкою безпідставно пред»явлені вимоги до вказаного відповідача. Відповідно до п.17 Положення про розслідування і обліку нещасних випадків на виробництві, погодженого постановою Президіума всесоюзного центральної ради професійних рад від 20.05.1966 року, діючого на час виникнення та дії спірних правовідносин, передбачено, що нещасний випадок, що стався в організації з робітником або службовцем, направлених іншою організацією, розслідуються тією організацією, де він стався, з вказівкою в п. 8 акта форми Н-1 організації, яка направила потерпілого. Вказані нещасні випадки враховуються тією організацією, робітником якої являється потерпілий. Згідно даних правовідносин, належним відповідачем в даній справі є той орган, що направив [PERSON] на змагання, де стався нещасний випадок (а.с.13), а не ПАТ «КВК «РАПІД», як визначено позивачем. В процесі розгляду справи судом поставлено на обговорення учасників процесу питання про заміну неналежного відповідача на належного, проте позивач заперечив щодо проведення такої заміни, вважаючи визначену ним особу відповідача належною. На підставі вимог ст. 33 ЦПК України, суд за відсутності умов, передбачених вказаною нормою за власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача. Враховуючи той фактор, що позивачем пред"явлено позов до неналежного відповідача, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову. Позов, пред"явлений позивачем до неналежного відповідача, підлягає відмові у його задоволенні. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», тому останній згідно ч.4 ст. 88 ЦПК України підлягає компенсації за рахунок держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed