Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивачка прохає суд стягнути аліменти на її утримання та на утримання доньки [PERSON], [INFO] з [PERSON] у розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно на утримання доньки до досягнення нею повноліття та у розмірі 1/4 частини доходів відповідача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що з серпня 2013 року вона проживала разом з відповідачем [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, вони вели спільне господарство, однак життя не склалось і вони розійшлись. Від спільного проживання вони з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач не забезпечує ні її ні доньку матеріально. Вона не має можливості працювати, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Донька потребує матеріального забезпечення, однак відповідач необхідної матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки він працює слюсарем на Першотравенському хлібзаводі. У судове засідання позивачка [PERSON] та іі представник за довіреністю [PERSON] не з'явились, представник [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги визнали частково, подали суду заперечення згідно яких, відповідач визнає вимоги про виплату аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку на дитину [PERSON]. Позовні вимоги про виплату аліментів у розмірі 1/4 частини всіх його доходів на утримання [PERSON] не визнає з наступних підстав. Так, 29 березня 2003 року він одружився зі своєю дружиною [PERSON], у відділі реєстрації актів громадянського стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області. На сьогоднішній день разом вони не проживають у звязку з тим, що [PERSON] тимчасове проживає у м.Київ. На сьогоднішній день вони не розлучились, у зв'язку з чим [PERSON] вважається його дружиною. В серпні місяці 2013 року він приїхав у місто Першотравенськ, до своєї тітки - [PERSON], так як його батьки вмерли, а більше нікого із рідні в нього немає. У місті Першотравенськ він проживав і раніше, та тривалий час був відсутній. Тітка зі своїм чоловіком раніше проживали в своїй квартирі, яка розташована [ADDRESS], а коли вмерла його бабуся, то тітка з чоловіком переїхали у бабусину квартиру по вул.Октябрській, буд.13 «а», кв.52, а в квартирі по вул.Леніна проживала [PERSON], яка до речі приходилась тільки знайомою його тітки. Як пояснила йому тітка, [PERSON] не було де проживати, і у звязку з тим, що в квартирі ніхто не проживав, вони її впустили пожити. При цьому вони сплачували за квартиру в якій проживали, та за квартиру в якій проживала [PERSON] Так як тітка зі своїм чоловіком на той час вже були пенсіонерами, та їм важко було оплачувати одночасно за дві квартири комунальні послуги, вони запропонували йому пожити на одній жилплощі 4-х кімнатної квартирі по вул.Леніна тимчасово, з [PERSON], доки остання не знайде собі роботу та житло, він погодився, так як не хотів заважати жити своїм рідним ні морально, ні матеріально. З [PERSON] він проживав в одній квартирі вимушено, в силу життєвих обставин, але не зважаючи на те, що вона приходилась просто знайомою його сім'ї, житло та роботу вона не поспішала собі знаходити. Про те, що він одружений, та в нього є дружина - [PERSON], [PERSON] знала. Незважаючи на те, що [PERSON] вказала в своєму позові, що вони з ним проживали однією сімєю, то навпаки, вони дуже часто сварились, так як йому дуже важко було проживати з цією жінкою в одній квартирі, тому, що у них були різні погляди на життя. Так вже сталось, що у якесь із свят, на фоні алкогольного спяніння, у нього з [PERSON] стались інтимні стосунки. Після чого, через 3 місяці [PERSON] повідомила, що вона від нього чекає дитину та вбивати не народжену дитину не буде. Хоча, [PERSON] сказала йому, що в інтимних стосунках вона не оберігається, завагітніти не може, так як хворіє на гінекологію, тому дітей мати не може. Він не був проти народження дитини. 31 жовтня 2014 року народилась його донька - [PERSON]. Так як він визнав свою дитину, то він допомагав [PERSON], в період вагітності, та після народження дитини матеріально, при цьому своєю жінкою з якою могли би бути якісь фактичні сімейні стосунки не вважав. В червні місяці 2015 року [PERSON] зібрала свої речі та разом з донькою виїхали з квартири його тітки. Коли він спитав у [PERSON] скільки їй потрібно на виховання дитини, то вона відповіла, що поки 300 (триста) гривень у місяць, їй буде достатньо, а потім вона повідомить скільки ще їй буде потрібно платити. 09 липня 2015 року на картковий рахунок [PERSON] він перевів 300 (триста) гривень, та 08 серпня 2015 року він перевів також 300 (триста) гривень, що підтверджується чеками з КБ «Приватбанк». У звязку з цим, можна побачити, що в своєму позову [PERSON] вводить в оману суд, вказуючи на те, що він не допомагає своїй дочці. Так, обґрунтовуючи свою вищевикладену позицію він звертає увагу суду на: п.1 статті 91 Сімейного кодексу України, яка говоре про те, що: жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім'єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Автор законопроекту "Сімейний кодекс України" [PERSON] зазначає, що орієнтиром тривалості шлюбних відносин є ч.3 ст.16 СК України, у якій мінімально закріплено 10-річний строк спільного проживання в шлюбі, та й тривалим часом судова практика визнає термін не менше десяти років. Ст.76 Сімейного кодексу України «Право на утримання після розірвання шлюбу» розяснює поведінку колишнього подружжя після розірвання шлюбу. Пункт 2 статті 91 Сімейного кодексу України вказує на те, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Частини 2,4 статті 84 Сімейного кодексу України говорять знову також про стосунки між подружжям. Відповідно до ч.2 ст.3 СК, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Отже, законодавцем встановлено, що «сімя» на відміну від «шлюбу» є проживання осіб, повязаних спільним побутом та у яких є взаємні права та обовязки один до одного. Тому виходячи із вищевикладеного він не визнає фактичних шлюбних відносин, проживання однією сімєю як чоловіка та жінки з [PERSON], так як спільне господарство вони не вели, морально та матеріально друг друга не підтримували, взаємних прав та обовязків не мали, інтимні стосунки не мали, а вимушено деякий час проживали тимчасово на одній жилплощі. Просить суд відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно. В судове засідання 17 вересня 2015 року відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] не з'явились, представник відповідача [PERSON] подала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на користь [PERSON]В на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку не визнає. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.91 Сімейного Кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального положення за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій сумі (ч.1,3 ст.181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], відповідач [PERSON] є її батьком. Відповідно до довідки виданої Приватним акціонерним товариством "Павлоградхліб" 15 вересня 2015 року № 203, заробітна платня [PERSON] за період часу з березня 2015 року по серпень 2015 року включно становить 21 164,23 гривень, що в середньому на місяць складає 3527,37 гривень, без вирахування обов`язкових утримань. Мінімальна заробітна плата з 01 вересня 2015 року становить 1378,00 гривень. Прожитковий мінімум на працездатну особу з 01 вересня 2015 року становить 1378,00 гривень, а прожитковий мінімум на непрацездатну особу становить 1074,00 гривень. [PERSON] є дорослою особою, яка є тимчасово непрацездатною, та такою, що отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому стягнення на її користь аліментів у розмірі 1/4 частини доходу відповідача є завищеним, оскільки поставить відповідача у скрутне матеріальне становище, з тих коштів, що йому залишаться після сплати аліментів, він повинен буде сплачувати комунальні платежі, купувати собі одяг, продукти харчування, тощо. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу) та на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частині заробітку (доходу) відповідача. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: approved