Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 0,2095 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] і належала померлому брату позивача - [PERSON] - на підставі договору-дарування від 24.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому у реєстрі за №2132. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] року помер його брат [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, а саме: житловий будинок та земельна ділянка площею 0,2095 га за адресою: [ADDRESS]. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернувся до Державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлого брата [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку йому відмовлено, так як його брат за життя не отримав Державний Акт про право власності на вказану земельну ділянку. До судового засідання позивач не з'явився, але подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності в якій наголосив, що позовні вимоги підтримує повністю (а.с.54). Від відповідача до суду надійшов лист про визнання вимог позивача та розгляд справи за його відсутності (а.с.55). Врахувавши позицію позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує чиїхось прав та інтересів, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, згідно статті 174 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні, [INFO] року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане [INFO] року виконавчим комітетом Граденицької сільської ради Біляївського району Одеської області, відповідний актовий запис №31 (а.с.25). Після його смерті відкрилась спадщина, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,2095 га, розташована за тією ж адресою. У відповідності до ст.1262 ЦК України позивач [PERSON] є спадкоємцем другої черги після смерті свого брата [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження зазначених осіб серії [NUMBER] та [NUMBER] відповідно (а.с.31). 26.11.2013 року Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, в зв'язку з відмовою спадкоємців першої черги - батька померлого [PERSON] та матері померлого - [PERSON], [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №2-953 (а.с.52), спадкове майно складається з житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] (а.с.52). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену вище земельну ділянку, [PERSON] звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, однак своїм листом №2728/02-14 від 11.10.2013 року нотаріальна контора відмовила йому у видачі вказаного свідоцтва та зазначила наступне. 11.10.2013 року позивачем надано договір дарування земельної ділянки площею 0,2095 га, що розташована в [ADDRESS], посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області 24.07.2002 року за реєстровим №2132. При огляді вищезазначеного документу встановлено, що відсутній Державний акт про право власності на земельну ділянку, а в тексті чітко зазначено, що цей договір є підставою для видачі Державного акту про право власності на земельну ділянку. Відповідно ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п.1 ст.2 гл.1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п.1 ст.3 вказаного Закону, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про право на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Згідно п.4 ст.3 вказаного Закону, права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: реєстрація прав була поведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, не виконано норму закону та не проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку у відповідному відділі ДЗК та не отриманий державний акт на земельну ділянку (а.с.10). Відповідно до договору дарування, посвідченого 24.07.2002 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2132, [PERSON], що помер [INFO] року, був власником земельної ділянки [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до ст.1270 ЦК України спадкоємці протягом шестимісячного строку мають право звернутись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом. Частиною 1 ст.1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України особа може набувати право власності на всіх підставах, не заборонених законом. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" (пунктом 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved