Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що з 09.01.2010 року перебуває в шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. В останній рік між ними постійно виникають сварки, оскільки кожний з них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що призвело до фактичного розпаду сім"ї, втрати почуття любові та поваги. Між ними шлюбні стосунки припинені, тому шлюб носить формальний характер. Просить шлюб розірвати, неповнолітню дочку залишити проживати із нею. одночасно просила стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши\~матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне.\~ Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 09.01.2010 року, який був зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Коростенського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №1. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата кохання та взаємопорозуміння, внаслідок чого позивач не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем подружніх та сімейних стосунків. За визначенням ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Відповідно до ч. 1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічне положення закріплено в ст.24 Сімейного кодексу України. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача. Визначаючи місце проживання неповнолітньої дитини сторін суд керується положеннями ст.160 Сімейного Кодексу України та розясненнями п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року з яких слідує, що місце проживання\~дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самою. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Клопотання відповідача про звільнення від сплати судового збору, як учасника бойових дій, задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій у справах, пов"язаних з порушенням їхніх прав. Отже, згідно вказаної норми Закону учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору коли вони виступають у справах з приводу захисту порушених прав як позивачі. В даному випадку статус відповідача не надає пільг, передбачених учаснику бойових дій вищевказаною нормою Закону.

Outcome: approved