Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивач просив суд ухвалити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 53576,18 грн., та судові витрати по справі. Свої вимоги представник позивачка мотивував тим, що 27 квітня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», і [PERSON], укладено кредитний договір №IFR0GA00000005, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 75750 гривень з кінцевим терміном повернення 27 квітня 2017 року. Відповідно до умов укладеного договору відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами згідно визначеного договором порядку. Однак, відповідачем не виконуються умови договору щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів, що суперечить нормам законодавства. У звязку з зазначеними порушеннями відповідач станом на 09 грудня 2015 року має заборгованість - 53576,18 грн., яка складається з наступного: - 47028,47 грн. - заборгованість за кредитом; - 3540,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 151,50 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 66,19 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2539,34 грн. - штраф (процентна складова). 21 січня 2016 року представником банку подана уточнена позовна заява, в якій банк просить стягнути з відповідача заборгованість - 4007, 34 гривні, оскільки після подання позовної заяви до суду відповідачем була погашена загальна заборгованість за кредитом, але штраф у розмірі - 2789, 34 та судовий збір у розмірі 1218 гривень не були сплачені. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву в якій позов не визнав. Заперечення на позовну заяву, вмотивував тим, що починаючи з квітня 2015 року він звертався до Приватбанку (в центральний офіс у м. Дніпропетровськ) із заявами про дострокове погашення кредитної заборгованості. Крім того, його батько [PERSON], як іпотекодавець, також звертався до банку з відповідною заявою від 18 серпня 2015 року, яку банком отримано 19 серпня 2015 року. Однак, на їхні звернення Приватбанк не реагував, тому батько в жовтні-листопаді 2015 року звертався із аналогічними заявами у відділення Приватбанку в м. Івано-Франківську. Тоді їм видали довідки про стан заборгованості станом на 26.10.2015 року і 26.11.2015 року відповідно. Згідно довідки від 26 листопада 2015 року заборгованість за кредитним договором станом на 26.11.2015 р. становить 51 845,04грн. 27 листопада 2015 року він одноразовим платежем в сумі 51 845,04 грн. здійснив дострокове погашення заборгованості. Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 02 грудня 2015 року № 569490172 у нього заборгованість відсутня. Отже, зобов'язання за кредитним договором ним повністю виконано. Як з"ясувалось пізніше, незважаючи на його прохання визначити суму заборгованості з метою добровільного погашення, банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості в сумі 53 576,18 грн. Пізніше зменшив позовні вимоги до 2 789,34 грн., зазначивши що це штрафні санкції (250 грн. штраф - фіксована частина; 2539,34 грн. - штраф - процентна складова). Вважає, що стягнення з нього штрафу є безпідставним, оскільки він повністю погасив кредит, згідно наданих банком відомостей. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, суд вважає за необхідне справу розглянути у відсутності сторін, у порядку, передбаченому ст. 197 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалася сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа може звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд під час розгляду справи керується принципом диспозитивності, а саме розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених ними вимог. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи, сприяє здійсненню прав сторін. Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», і позивачем укладено кредитний договір №IFR0GA00000005, за умовами якого останній отримав кредит на загальну суму 87 137 грн. 50 коп. (згідно позову -75750 гривень) зі сплатою 1,17 % на суму залишку заборгованості за кредитом, погашення кредиту здійснюється рівними частинами щомісяця в сумі 1338,37 грн., кінцевий термін повернення кредиту 27 квітня 2017 року (а.с.9-11) Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.4-8) станом на 09 жовтня 2015 року заборгованість [PERSON], по даному кредитному договору становить 53576,18 грн. Копією довідки про стан заборгованості від 26 жовтня 2015 року; копією довідки про стан заборгованості від 26 листопада 2015 року; копії квитанції про оплату кредиту від 27 листопада 2015 року та копії довідки про відсутність заборгованості від 02 грудня 2015 року (а.с.48-52) підтверджено, що станом на 02 грудня 2015 року відповідач не має заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що позичальник [PERSON], взяті на себе зобовязання щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за його користування відповідно до кредитного договору не порушив, бажав достроково погасити кредит, для чого відповідно до п.2.2.11 кредитного договору неодноразово звертався в [PERSON], для надання інформації про заборгованість (а.с.44-46). Тобто, сторонами були погоджені умови порядку застосування зміни строку виконання договору позичальником та необхідні дії банку, які мають бути вчинені для цього. Відповідач достроково погасив кредит, при цьому оплатив нараховану суму згідно наданої банком довідки №933650172 (а.с.48) Згідно наданого представником позивача письмового пояснення, заборгованість позичальника [PERSON], на час звернення до суду з позовом за кредитним договором №IFR0GA00000005, складає - 4007, 34 гривень, які за своєю природою є судовими витратами. Тому, представник банку вважає, що є всі підстави для стягнення вказаних витрат, оскільки погашення всієї суми заборгованості відбулося після фактичного звернення позивача до суду. Суд з такою позицією позивача не може погодитись з наступних підстав. Відповідно до умов кредитного договору термін повернення кредиту визначено 27 квітня 2017 року включно (п.7.1). Згідно п.2.3.3 Кредитного договору у випадках невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобовязань за цим Договором, а також у випадках невиконання чи неналежного виконання Позичальником та/або Поручителем зобовязань за договорами, які є забезпеченням виконання зобовязань [PERSON] має право вимагати дострокове повернення кредитних коштів та сплати процентів та інше. Позичальник має право повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі виконати інші зобовязання за договором протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від банку. Судом встановлено, що всупереч умовам Кредитного договору банк не звертався до позичальника з повідомленням про зміну істотної умови договору (строку договору) чи вимогою про дострокове повернення кредиту в цілому. За таких обставин суд вважає, що при наявності у позивача заяви [PERSON], з проханням про дострокове погашення кредиту, без належного повідомлення про наявність заборгованості, звернення позивача до суду з вимогою про дострокове повернення кредиту є передчасним. Слід також зазначити, що до правового регулювання позики, отриманої згідно кредитного договору від 27 квітня 2007 року №IFR0GA00000005, повинні застосовуватися спеціальні норми, визначені Законом України «Про захист прав споживачів», який передбачає гарантійні норми при застосуванні позикодавцем свого права на дострокове повернення кредиту у разі прострочення сплати чергового платежу боржником. Згідно абз. 2 ч. 10\~ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. З досліджених матеріалів слідує, що позичальником 27 листопада 2015 року повністю виконано умови кредитного договору, хоча банком не було заявлено позичальнику відповідну вимогу. В силу дії ч. 2\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальні засади цивільного законодавства визначені\~ст. 3 ЦК України, пунктом 6 якої визначено справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено право кожної особи на справедливий суд. А тому обов'язковим елементом справедливого судового розгляду є мотивація всіх доводів сторін у справі. Приписами ч. 3\~ст. 13 ЦК України\~встановлено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В силу ч. 3\~ст. 16 ЦК України\~суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої\~статті 13 цього Кодексу. Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що в позові Публічного акціонерного товариства [PERSON] "ПриватБанк" до \~[PERSON] про стягнення заборгованості слід відмовити. За правилами ч.1 ст. 88 ЦПК України суд присуджує стороні з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, лише у разі ухвалення рішення на її користь. На підставі ст.ст. 13, 15, 16, 525, 526, 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України „ Про захист прав споживачів",

Outcome: dismissed