Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою в обґрунтування якої вказав, що 02 жовтня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торчинське» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2, 3937 га, кадастровий номер 1822587600:04:000:0339, розташованої на території Торчинської сільської ради строком на 10 років. Договір оренди було зареєстровано Управлінням Держкомзему у Коростишівському районі за № 182250004000086 від 27.02.2011 р. В лютому 2019 позивачу стало відомо, що під час строку дії вищевказаного договору оренди від 02.10.2009 року інший суб`єкт господарювання - Фермерське господарство «Агро-Союз»23.11.2016 незаконно уклало договір оренди цієї ж земельної ділянки з [PERSON] . Виявилось, що власник ділянки [PERSON] померла [INFO] і її спадкоємець [PERSON] в період дії попереднього договору оренди з ТОВ «Торчинське» 23.11.2016 уклало новий договір оренди цієї ж ділянки з ФГ «Агро-Союз». Таким чином відповідачі здійснили підписання та державну реєстрацію договору оренди в період дії договору, укладеного між ТОВ «Торчинське» та [PERSON] з порушенням законодавства, адже спірна земельна ділянка перебувала у позивача у користуванні, ніким не вилучалась, продовжує добросовісно користуватись земельною ділянкою і по даний час. Оскільки договором була визначена дата державної реєстрації, то строк його дії розпочався з наступного дня після державної реєстрації договору оренди землі, а тому договір є чинним до 27.02.2021 року (вказаний висновок відповідає правовій позиції ВС у справі № 379/386/16-ц). Чинний договір оренди від 02.10.2009 року не містив положення про його одностороннє розірвання чи про припинення його дії у зв`язку з смертю орендодавця та переходу права власності на землю в порядку спадкування, а тому [PERSON] не мала законних підстав укласти договір цього ж предмета з іншою особою-орендарем ФГ «Агро-Союз» на той же часовий проміжок, що і чинний договір оренди. Тому позивач просить договір оренди від 23.11.2016 року між ФГ «Агро-Союз» та [PERSON] щодо земельної ділянки площею 2, 3937 га, кадастровий номер 1822587600:04:000:0339 визнати недійсним з моменту його укладення. Також належним способом захисту інтересів ТОВ «Торчинське» є скасування запису № 17915981, здійсненого реєстратором 06.12.2016 року про реєстрацію договору оренди від 23.11.2016 року, оскільки наявність такого запису перешкоджає реєстрації пролонгації договорів оренди між ТОВ «Торчинське» та [PERSON] . Відповідач ФГ «Агро-Союз» відзив на позов до суду не направило, ухвалу суду про витребування доказів (копії оскаржуваного договору) не виконало. Представник відповідача - голова ФГ «Агро-Союз» Котелянець І.В. направив до суду заяву про застосування позовної давності в якій вказав, що позивач просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, який укладено 23.11.2016 р. між [PERSON] та «Агро-Союз», а відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки та сплив позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Так, захист права на орендовану земельну ділянку здійснюється нарівні із захистом права власності на земельну ділянку, орендар зобов`язаний цікавитися правом оренди, яке у позивача виникло 02.10.2009 року. Тому, позивач міг дізнатися про існування договору оренди, ще починаючи з 06.12.2016 року - дня коли було проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки згідно договору оренди, укладеного 23.11.2016 р. між [PERSON] та ФГ «Агро-Союз». Позивач звернувся до суду вказаним з позовом лише у 2020 році, тобто після спливу строку позовної давності. Представник ТОВ «Торчинське» направив до суду заперечення на клопотання ФГ «Агро-Союз» про застосування строків позовної давності, в яких зазначив, що строк позовної давності ТОВ «Торчинське» не пропустив, оскільки приховання факту укладення оскаржуваного договору та його змісту від ТОВ «Торчинське» є обґрунтованою підставою вважати, що строк на звернення до суду в ТОВ «Торчинське» рахується не з дня укладення недійсного правочину, а з дня коли ТОВ «Торчинське» дізналося про факт його укладення. Крім того, в 2019 році ТОВ «Торчинське» вже зверталось до господарського суду Житомирської області з приводу недійсності реєстрації договору оренди, укладеного між [PERSON] та ФГ «Агро-Союз». Таким чином, відсутні будь-які підтвердження обізнаності ТОВ «Торчинське», яке не є стороною договору, про укладення та зміст договору оренди від 30.08.2016 між [PERSON] та ФГ «Агро-Союз» раніше ніж до 11 лютого 2019 року, що вказує на початок відліку строку звернення до суду з лютого 2019 року. Просить відмовити в задоволенні клопотання ФГ «Агро-Союз» про застосування позовної давності до позовних вимог ТОВ «Торчинське». У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] вказала, що позовні вимоги ТОВ «Торчинське» визнає повністю та підтверджує обставини зазначені в позові. Дійсно вона має у власності вказану земельну ділянку, яку успадкувала після смерті матері [PERSON] . Відповідач знала, що її мати в 2009 році передала в оренду вказану ділянку ТОВ «Торчинське», однак в 2016 році підписала новий договір і подальші дії з реєстрації вона не здійснювала, всім займались орендарі ФГ "Агро-Союз". З 2016 року ТОВ «Торчинське» сплачує оренду відповідачу та немає до них претензій, немає бажання змінювати орендаря, про укладення нового договору ТОВ «Торчинське» не повідомляла. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 02 жовтня 2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торчинське» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,3937 га, кадастровий номер 1822587600:04:000:0339, розташованої на території Торчинської сільської ради, строком на 10 років, зареєстрованого 24.02.2011 р. відповідно до довідки відділу у Коростишівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 06.12.2018 року. Згідно акту приймання - передачі земельної ділянки від 02.10.2009 земельна ділянка площею 2,3937 га, кадастровий номер 1822587600:04:000:0339 була передана [PERSON] орендарю ТОВ «Торчинське» в стані визначеному на підставі «Кадастрової оцінки землі» і на умовах визначених договором оренди. Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.11.2016 року [PERSON] є спадкоємцем земельної ділянки площею 2,3937 га, кадастровий номер 1822587600:04:000:0339, що знаходиться на території Торчинської сільської ради Коростишівського району Житомирської області, що належала померлій [PERSON] . У витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45895356 та у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 73748013 зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки кадастровий номер 1822587600:04:000:0339, що знаходиться на території Торчинської сільської ради Коростишівського району Житомирської області. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис № 17915981 вбачається, що 06.12.2016 зареєстровано договір оренди земельної ділянки від 23.11.2016 р. кадастровий номер 1822587600:04:000:0339, сторони договору: орендар Фермерське господарство «Агро-Союз» та власник [PERSON] , строком на 10 років. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. У частині третій зазначеної статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Стаття 236 ЦК України передбачає, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд має встановити наявність обставин, з якими закон пов`язує визнання правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог - зазначити у судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам права не відповідає оскаржений правочин. Відповідно до частини четвертої статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до статті 95 Земельного кодексу України, землекористувачі мають право самостійно господарювати на землі, право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, ЗК України, Законом України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (далі - Закон № 161-XIV). Відповідно до статті 13 Закону N 161-XIV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Таким чином вбачається, що новий договір з іншим орендарем може бути укладено лише після припинення дії попереднього договору. Статтею 16 Закону N 161-XIV визначено порядок укладення договору оренди землі. Так, землі приватної власності передаються в оренду за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати його прав. Такою особою є орендодавець, який належно виконує умови договорів відповідно до частини першої статті 33 цього Закону з урахуванням дотримання ним порядку повідомлення про це орендодавця відповідно до статті 33 названого Закону. Доводи позивача про те, що ТОВ «ТОРЧИНСЬКЕ» належно виконувало умови договору оренди визнані відповідачем [PERSON] та не спростовані ФГ «АГРО-СОЮЗ». Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди є його істотною умовою. Строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст. 631 ЦК України). Відповідно до п. 11.1 договору оренди землі від 02 жовтня 2009 року, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Строк починається з наступного дня після календарної дати або з настанням події, якими визначено його початок. З довідки відділу у Коростишівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 06.12.2018 року вбачається, що договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 1822587600:04:000:0339 зареєстрований 24.02.2011 року, а відтак строк дії вказаного договору розпочався з 25.02.2011 року (аналогічна правова позиція у справі № 379/386/16-ц Великої палати Верховного суду), а договір оренди земельної ділянки від 23.11.2016 р. між [PERSON] та ФГ «Агро-Союз» був зареєстрований 06.12.2016 р., тобто в період дії попереднього договору. Враховуючи вищевказане, вбачається, що договір оренди земельної ділянки від 23.11.2016 р. кадастровий номер 1822587600:04:000:0339, укладений між Фермерським господарством «Агро-Союз» та [PERSON] суперечить актам цивільного законодавства, а тому цей договір є недійсним та суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Позовні вимоги щодо скасування рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Правовий центр Сербо-Слобідської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області» про реєстрацію договору оренди між Фермерським господарством «Агро-Союз» та [PERSON] також підлягають задоволенню, оскільки вказана вимога є похідною вимогою. Щодо заяви відповідача Фермерського господарства «Агро-Союз» про застосування строків позовної давності, то слід зазначити таке. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У постанові Великої Палати Верховного Суду 31.10.2018 року у справі 367/6105/16-ц, зроблено висновок, що для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не був стороною в договорі оренди земельної ділянки кадастровий номер 1822587600:04:000:0339 від 23.11.2016 р. укладеного між Фермерським господарством «Агро-Союз» та [PERSON] , а остання у відзиві зазначила, що вона не повідомляла ТОВ «Торчинське» про укладення вказаного договору, а тому позивач не міг знати про існування нового договору. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач дізнався про оскаржуваний договір з Державного реєстру в лютому 2019 та звернувся до Коростишівського районного суду Житомирської області 04.03.2020 року, тобто в межах строку позовної давності, тому суд приходить до висновку, що заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Так, представником позивача адвокатом Миколайчуком П.В. до суду було подано клопотання про долучення доказів на підтвердження судових витрат за договором про правничу допомогу та процесуальне представництво від 28.02.2020, в якому обумовлено фіксовану суму витрат на адвоката. Також додано рахунок №1 щодо сплати вартості послуг адвоката Миколайчука П.В. за виконанні роботи в інтересах ТОВ «Торчинське» у вказаній справі, акт прийому-передачі № 1 виконаних адвокатом Миколайчуком П.В. робіт в інтересах ТОВ «Торчинське» у зазначеній справі, платіжне доручення № 93 від 08.04.2020 р., з яких вбачається, що позивач поніс витрати на послуги адвоката в розмірі 4000 гривень. Враховуючи вказане, загальний розмір витрат, які понесло ТОВ «Торчинське» в ході розгляду справи № 935/561/20, складає 4000 гривень, що підтверджено належними доказами. Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу по 1333 грн. 33 коп. з кожного та по 700 грн. 67 коп. витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved