Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам на утримання їх неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], за період з 22.08.2014 року по 08.08.2017 року в розмірі 58389 гривень 43 копійок та неустойку за прострочення сплати аліментів з 22.08.2014 року по 17.03.2016 року в розмірі 47 499 гривень 83 копійок. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 14.12.2014 року, відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання їх дочки по 1/2 частки усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 22.08.2014 року і до повноліття [PERSON], тобто до [INFO]. Відповідач ухилявся від сплати аліментів у повному обсязі, в результаті чого у нього виникла заборгованість у зазначеному розмірі, що розрахована державним виконавцем при виконанні судового рішення. У судових засіданнях позивачка та її представник заявлений позов підтримали та наполягали на задоволенні позовних вимог, в останнє судове засідання пердставник позивачки подала заяву про підтримання позову та розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача подавала до суду письмові заперечення, згідно яких просила у позові відмовити повністю з тих підстав, що відповідач від сплати аліментів не ухилявся, оплачував згідно своїх можливостей, суду повідомила та надала відповідні докази перебування на теперішній час відповідача в іншому шлюбі, від якого народилася ще одна дочка, та зазначила про перебування на утриманні відповідача хворих батьків, у зв'язку з чим він звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. При цьому, представником відповідача не оспорювався розмір нарахованих аліментів за вказаний позивачкою період. В останнє судове засідання представник відповідача не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, з будь-якими клопотаннями не зверталась. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від спільного шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання 20.10.2014 року шлюбу між сторонами, дитина залишилась проживати разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 12 грудня 2014 року було стягнуто з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 22.08.2014 року і до повноліття [PERSON], тобто до [INFO]. Відповідач на протязі тривалого часу нерегулярно оплачував аліменти, періодично здійснював оплату, однак не в повному обсязі, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості, у результаті чого у нього виникла заборгованість. Згідно виконаного державним виконавцем розрахунку, який відповідачем не оскаржувався, відповідач у період з 22.08.2014 року по 08.08.2017 року має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 58389 гривень 43 копійок (а.с.104). Також у судовому засіданні встановлено, що позивач 06.05.2015 року був звільнений з останнього місця роботи, що підтверджується записом в трудовій книжці (а.с.56), з 24.02.2016 року відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON], від шлюбу у них народилась дочка - [PERSON], [INFO] (а.с.52, 53). Перебування на утриманні відповідача хворої матері та батька - інваліда війни 2-ї групи, суд до уваги не приймає, оскільки доказів стягнення коштів на їх утримання відповідачем не надавалось. Згідно ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Позивачкою здійснено розрахунок пені за 2014, 2015 та по 17.03.2016 року, що відповідачем в цілому не оспорювався та становить 47499,83 грн. Разом з тим, ч.2 ст.196 СК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачкою вимоги щодо стягнення пені є обґрунтованими, та зважаючи на заперечення відповідача і надані ним докази матеріального та сімейного стану підлягають зменшенню до 10 000 гривень. Крім того, суд враховує звернення відповідача до суду з позовом про зменшення встановленого розміру аліментів та прийняте судом 17.08.2017 року рішення про задоволення такого позову і встановленрня аліментів у розмірі ? частки. Вимоги про стягнення заборгованості з аліментів за період з 22.08.2014 року по 08.08.2017 року в розмірі 58389 гривень 43 копійок, розрахунок якої здійснено державним виконавцем та розмір якої відповідачем у судовому порядку не оспорювався, не підлягають задоволенню, оскільки порядок стягнення аліментів визначено ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", а також ст.ст.194-197 СК України, усі спори з приводу дій державного виконавця при виконанні судового рішення вирішуються в порядку, передбаченому розділами VI-VII ЦПК України. Згідно ч.3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Нарахована державним виконавцем сума заборгованості відповідачем не оспорювалась, вимоги про визначення розміру заборгованості не заявлялись. Отже, діючим законодавством не передбачено стягнення суми боргу, нарахованої у межах виконання судового рішення, необхідність обчислення судом розміру заборгованості з аліментів відсутня та такі вимоги не заявлялись. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин суд вважає, що вимоги позивачки в частині стягнення пені правомірні, обґрунтовані, регулюються ст.ст.20, 194, 196 Сімейного Кодексу України і підлягають частковому задоволенню з урахуванням зазначених вище підстав для зменшення розміру пені, в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави 640 гривень 00 копійок судового збору.

Outcome: partial