Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

\~\~\~\~ Позивач вернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він є чоловіком [PERSON], яка померла 21.11.2010 року. За своє життя вона склала заповіт, яким все майно, яке належало їй на день смерті заповіла сину- Гусакову [PERSON], що у відповідності до ст. 1241 ЦК України він має право на половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обовязкова частка), так як право на обовязкову частку виникає лише у разі спадкування за заповітом. [PERSON] зазначає, що у нього існують сумніви щодо належності підпису на заповіті самій [PERSON] і від того чи буде заповіт визнаний недійсним чи дійсним залежить порядок спадкування щодо нього, як спадкоємця першої черги, та буде залежати обсяг належного його майна, що входить в спадкову масу. Незаконність заповіту обґрунтовує наступним: по-перше, висновками судово-почеркознавчих експертиз та судово-технічних експертиз документів від 24.04.2012 року (№ 425-ІІ, № 557-ІІ, № 558-ТЕД) та від 11.06.2012 року (№ 834-ІІ, № 1031-Й, №1024-ТЕД), проведеними в рамках кримінального провадження, які підтверджують той факт, що підпис на спірному заповіті не належить його покійній дружині [PERSON], а тому для обєктивного розгляду даної справи прохав витребувати завірені належним чином матеріали даного кримінального провадження. По-друге, при оформленні заповіту було порушено п. 2 «Порядку ведення та заповнення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій», та ст. 52 ЗУ «Про нотаріат», так як журнал для реєстрації нотаріальних дій [PERSON] сільської ради, в якому внесений запис про посвідчення спірного заповіту, не засвідчений печаткою та підписом посадової особи Головного управління юстиції Мінюсту України, а журнал [PERSON] сільської ради завірений підписом секретаря Коробівської ради та печаткою ради. По-третє, так як померла дружина позивача [PERSON] в період складання заповіту мешкала на території Росії, а тому відсутність перевірки законності перебування його покійної дружини на території України, за участю якої вчиняється нотаріальна дія, вважає порушенням п. 12.1 «Порядку ведення та заповнення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій». Зазначає, що Секретар сільради повинна була після запису документа, за яким установлено особу, записати реквізити візи, термін її дії та факт або термін реєстрації в Україні. У разі якщо між Україною та країною, звідки прибув іноземець, установлено безвізовий режим пересування, нотаріус записує тільки термін та факт реєстрації іноземця в межах України, але такі відомості відсутні, що вважає порушенням та підставою для визнання спірного заповіту недійсним. По-четверте, так як в спадкову масу по заповіту входить нерухоме майно (квартира), яке знаходиться за межами території України, а саме на території Росії в м. Єкатеринбурзі, також вважає, що має місце порушення ст. 37 ЗУ «Про нотаріат», яка зазначає, що посадові особи органів місцевого самоврядування не мають права на оформлення документів, призначених для використання за межами державного кордону. Представник позивача [PERSON] в судовму засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення відповідно до обставин, викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач не навів належних доказів, якіб спростовували дійсність заповіту, а висновки експертиз, на які посилається позивач у позові, спростовуються висновом іншої експертизи від 13.07.2015 р., проведеної в рамках кримінального провадження по факту підробки документів, яке, на разі, закрите на підставі постанови старшого слідчого Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області від 24.01.2017 р. у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушеня, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. На підтвердження своїх пояснень надав копію даної постанови та експертного висновку та для огляду оригінал оспорюваного заповіту. Відповідач [PERSON] сільська рада Золотоніського району Черкаської області, в суд свого представника не направив, про час та місце розгляду даної справи був належним чином повідомлений. Третя особа [PERSON] в суд не зявилася, про час та місце розгляду справи належним чином була повідомлена, просить справу розглянути без її участі. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши докази, приєднані до матеріалів справи та дослідивши завірені належним чином матеріали кримінальної справи № 12014250040000687, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом 21.11.2010 року померла [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державно реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за № 4924. [PERSON] є матірю відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON], а також була колишньою дружиною позивача [PERSON]. Позивач та [PERSON] офіційно розлучилися ще на початку 1980-х роках. 18.12.2008 року [PERSON] склала заповіт, яким все майно, яке належало їй на день смерті заповіла своєму сину [PERSON] та засвідчила його у [PERSON] сільській раді Золотоніського району Черкаської області (секретарем сільради була [PERSON] А.). За фактом підроблення підпису в спірному заповіті в 2012 році була порушена кримінальна справа. Постановою старшого слідчого Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області від 24.01.2017 р. кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю події кримінального правопорушеня, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. В рамках вищенаведеного кримінального провадження було проведено ряд слідчих дій, а саме проведені 4 (чотири) експертизи: комплексна судово-почеркознавча експертиза та судово- технічна експертиза від 24.04.2012 року, від 11.06.2012 року, від 25.06.2012 року, додаткова почеркознавча експертиза від 13.07.2015 року, допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], які були попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за дачу завідомо неправдиві показання, витребувані письмові документами, що стали доказами по даному кримінальному провадженню. Відповідно до висновку комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 24.04.2012 року та від 11.06.2012 року зазначено, що підпис в графі «підпис» у заповіті [PERSON] від 18.12.2010 року виконаний не [PERSON] та не [PERSON], а однією іншою особою. Згідно висновку комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 25.06.2012 року зазначено, що підпис в графі «підпис» у заповіті [PERSON] від 18.12.2010 року виконаний не [PERSON], а однією іншою особою. Підпис та рукописні тексти секретаря сільради у заповіті [PERSON] від 18.12.2008 року виконані самою [PERSON] Згідно додаткової почеркознавчої експертизи від 13.07.2015 року за№ 1/625 встановлено, що підпис від імені [PERSON] в графі «підпис» у двох примірниках заповіту [PERSON] на користь [PERSON] від 18.12.2008 року виконаний самою [PERSON] Дослідивши вищенаведені експертизи та надавши їм оцінку, суд зазначає про те, що остання додаткова експертиза від 13.07.2015 року була проведена обєктивно та законно, на допустимих доказах, з дотриманням Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, якою спростовані висновки попередніх експертиз. Відповідно до матеріалів кримінального провадження для проведення додаткової почеркознавчої експертизи від 13.07.2015 року слідством були вилучені два оригінали заповіту, та надано вільні зразки підпису [PERSON], які були слідством перевірені на законність їх походження шляхом проведення рядом слідчих дій. Так, для проведення останньої почеркознавчої експертизи від 13.07.2015 року слідством було вилучено два оригіналу заповіту, шляхом допиту свідків була отримана заява [PERSON] на імя сільського голови [PERSON], договір купівлі-продажу квартири від 17.11.2010 року, акт приймання-передачі грошових коштів від 17.11.2010 року, оригінали технічних та гарантійних талонів на побутову техніку, а саме: на холодильник "Арістон" від 09.01.2009 року, пилесос "Самсунг", водонагрівач, сервісний сертифікат на холодильник-морозильник, гарантійний талон від 10.04.1998 року. Слідчим були перевірені отримані документи, шляхом допиту свідків та встановленням обставин рішенням суду, наявність оригіналів документів з синьою печаткою державного органу РФ, з чого було зроблено висновок, що підписи на вказаних документах дійсно належать померлій [PERSON] Порядок отримання вільних зразків, а також порядок та призначення вказаної експертизи був дотриманий та проведений у відповідності до Інструкції. Щодо перших двох експертиз від 24.04.2012 року, від 11.06.2012 року, то суд ставиться до них критично з тих підстав, що вони були проведені всупереч та з порушенням п. 3.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково- методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень,який наголошує, що вилучення об'єктів, що підлягають дослідженню, та відібрання зразків оформлюються протоколами згідно з вимогами процесуального законодавства. У них, крім загальних реквізитів такого роду документів, зазначається, які саме зразки були вилучені або відібрані, їх кількість, умови відбору або вилучення, а також інші обставини, що мають значення для вирішення поставлених питань. Протокол мали підписати всі особи, які брали участь у вилученні об'єктів, відібранні зразків. Матеріали даного кримінального провадження таких протоколів не містять. З матеріалів кримінального провадження не вбачається які вільні зразки використовувалися експертом та чи було встановлено слідчим законність походження даних зразків для проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи від 24 квітня 2012 та від 11.06.2012 року, слідчим не було зясованочи дійсно вони виконані [PERSON], а у висновку ні у вступнійні у досліджуваній його частині жодним чином експерт не описує що це за вільні зразки підпису [PERSON], як ці документи називаються, на скількох вони аркушах, та жодним чином судовий експерт не описує їх дослідження. Так, почеркознавча експертиза від 24.04.2012 року проводилася на підставі порівняння одного екземпляру заповіту та вільних зразків підпису [PERSON]. Однак не зрозуміло з матеріалів кримінального провадження саме які вільні зразки використовувалися експертом та чи було встановлено слідчим законність походження даних зразків. А для проведення експертизи від 11.06.2012 року були надані вільні зразки почерку та підпису [PERSON], а саме, в блокноті червоного кольору, в блокноті червоного кольору, довіреності від імені [PERSON] 66Б № 449496 від 25.08.2008 року, довіреності від імені [PERSON] 66Б № 393781 від 24.06.2008 року, довіреності від імені [PERSON] 66Б № 369374 від 23.06.2008 року, копії довіреності від імені [PERSON] від 26.06.2008 року. Вказані вільні зразки ґрунтуються виключно на документах, які були надані заявником (особою, яка подала заяву про злочин), а саме на трьох дорученнях, виданих компетентними органами РФ, двох блокнотів червоного та чорного кольорів з записами невідомого походження та копії довіреності. В ході слідства законність походження даних доручень та наданих блокнотів, ніяким чином слідчим не встановлювалась та не проводилась, вказані вільні зразки протоколом не відбирались, чим грубо порушена процедура відбирання зразків на експертизу. Крім того, неможливо встановити на скількох аркушах були надані вільні зразки почерку та підпису [PERSON], як того вимагає п. 12 Інструкція. Суд погоджується з тим, що під час слідства не були здобуті та використані всі наявні та допустимі докази для призначення і проведення перших почеркознавчих експертиз від 24.04.2012 року та від 11.06.2012 року. На підставі наданих на експертизи документів, які були оформлені з порушеннями, експерт виконав експертизи та надав категоричні висновки, що є не лише для слідства, а й для суду дуже сумнівними, ще й за умови обмеження кількості досліджуваних документів, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами по даній справі. Документи на підставі, яких проводились вказані експертизи в якості доказів до матеріалів кримінального провадження не долучалися, слідчим не відбиралися, протоколом не оформлювалися. Експертом були проведені експертизи за документами та зразками, які не є вільними зразками підписів в розумінні п. 1.4. Розділу І Науково-методичних рекомендацій №53/5, а на підставі вибіркових доказів відібраних самим заявником, що є заінтересованою стороною по справі. Слідчий, за постановами якого проводилися експертизи від 24.04.2012 року та від 11.06.2012 року, був відсторонений від подальшого розслідування даного кримінального провадження за допущення суттєвих порушень КПК України. 24 квітня 2017 року старшим слідчим слідчого відділу Золотоніського МВ УМВС України в Черкаській області була винесена постанова про закриття кримінального провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014250040000687 від 22.02.2014 року - на підставі ст.284 ч.І п.1 КПК України, у звязку з встановленням відсутності події кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.358 КК України, а саме за відсутності факту підробки спірного заповіту. Суд при ухваленні рішення бере до уваги також показання свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність, [PERSON], [PERSON] та інших допитаних в ході слідства свідків. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає в [INFO]. [PERSON] є рідною сестрою позивача, який прописаний в м. Дніпропетровськ. Позивач, починаючи з ранньої весни і до самої зими, щороку проживає в батьківській хаті в с. Чапаївка. вул. Кільцева, буд. № 34. У [PERSON] була перша дружина - [PERSON]. Від їхнього шлюбу у них було двоє дітей: син [PERSON] та донька [PERSON]. [PERSON] проживала в Оренбурзі, а згодом переїхала жити в м. Дніпропетровськ в квартиру, яку їй купив її син [PERSON]. [PERSON] часто приїжджала в гості в с. Чапаївка на відпочинок. [PERSON] говорила, що між нею та донькою [PERSON] є неприязні відносини. Оксана також погано відносилася й до батька [PERSON]. [PERSON] повідомляла, що бажає назавжди переїхати в с. Чапаївка, так як одного дня дуже скаржилася на свою доньку та говорила, що їй не має ніякого життя. Під час розмови з [PERSON] неодноразово говорили про те, щоб вона вирішила питання щодо свого майна. Людмила бажала скласти заповіт на користь свого сина [PERSON], постійно про це думала, але дуже боялася скласти заповіт на користь свого сина [PERSON] в м. Дніпропетровськ тому, що в разі якщо про це дізнається [PERSON] їй не буде спокійного життя, а тому в грудні 2008 року разом з чоловіком онуки [PERSON] поїхали в сільську раду с. Чапаївка, щоб там скласти заповіт. По приїзду [PERSON] розповіла, що оформила заповіт в с. Коробівка Золотоніського району Черкаської області, тому що секретаря в с. Чапаївка не було на місці. Аналогічні пояснення надав свідок [PERSON] А тому суд дійшов висновку про належність підпису на заповіті від імені [PERSON] в графі «підпис» у двох примірниках заповіту [PERSON] на користь [PERSON] від 18.12.2008 року самій [PERSON]. Відповідно до розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові № 7 від 30.05 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у звязку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила (п. 16 постанови). За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частинами 1, 2 ст. 1247, ст. 1257 ЦК України визначена форма якій повинен відповідати заповіт, а саме, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими уповноваженими посадовими службовими особами відповідного органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Таким чином, вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст. 1247 ЦК України (письмова форма, нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом) є мінімально необхідними, а їх недотримання є підставою для визнання заповіту нікчемним. Ці вимоги названі загальними, тому що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів установлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вимоги щодо заповіту, посвідченого іншими посадовими особами, передбачені у постанові Кабінету Міністрів України № 419 від 15 червня 1994 року «Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівняних до нотаріально посвідчених». Відповідно до вказаного Порядку заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, дати і місця народження заповідача, підписується заповідачем власноручно у присутності посадової, службової особи. Заповідач може написати заповіт власноручно або надрукувати за допомогою технічних засобів. Посадова, службова особа може на прохання заповідача записати заповіт з його слів власноручно або надрукувати за допомогою технічних засобів. У такому разі заповіт вголос зачитується заповідачем, який робить запис перед своїм підписом. Заповіт [PERSON] від 18.12.2008 року міститься всі відомості із перерахованих. Посилання позивача на те, що при посвідченні заповіту має місце порушення п. 2 «Порядку ведення та заповнення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій», та ст. 52 ЗУ «Про нотаріат», так як журнал для реєстрації нотаріальних дій [PERSON] сільської ради, в якому внесений запис про посвідчення спірного заповіту, не засвідчений печаткою та підписом посадової особи Головного управління юстиції Мінюсту України, журнал [PERSON] сільської ради не завірений підписом секретаря Коробівської ради та печаткою ради, відсутність перевірки законності перебування його покійної дружини на території України, за участю якої вчиняється нотаріальна дія, не зазначення секретарем сільради реквізити візи, термін її дії та факт або термін реєстрації в Україні, порушення ст. 37 ЗУ «Про нотаріат», яка зазначає, що посадові особи органів місцевого самоврядування не мають права на оформлення документів, призначених для використання за межами державного кордону, не є тими істотними умовами для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України і волевиявлення заповідача було вільним. Викладене вище свідчить про те, що посилання позивача на недотримання вимог щодо форми та посвідчення заповіту [PERSON] Борисівнивід 18.12.2008 року є безпідставними. На підставі аналізу наявних у справі доказів у їх сукупності та кожного окремо, суд прийшов до висновку, що при складанні оспорюваного заповіту дотримано вимоги щодо форми та посвідчення такого, заповіт складено у письмовій формі та посвідчено уповноваженою особою. Заповідач на свій розсуд вирішив долю належного і яке буде належати йому майна. Посилання позивача на відсутність вільного волевиявлення заповідача для укладення спірного заповіту спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи, наявними доказами по даній справі, а саме витребуваними матеріалами кримінального провадження, висновком додаткової почеркознавчої експертизи від 13.07.2015 року за № 1 /625, а тому є безпідставними. Жодних правових підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним немає. [PERSON], суд зазначає, що позивач [PERSON] не входять до кола осіб, які мають право оскаржити заповіт [PERSON], так як на час складання спірного заповіту не був їй офіційним чоловіком, а тому не належить до числа спадкоємців жодної черги, та не належить до переліку осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині згідно вимог ст.1241 ЦК України, що свідчить про непорушність прав та законних інтересів позивача спірним заповітом. На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Outcome: dismissed