Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача [PERSON] громади в особі Уланівської сільської ради, Хмільницького району, Вінницької області, відповідно до якого просять визнати за ними, в рівних частках, право власності на житловий будинок № 10 по вул. Братів Козятинів в с. Воронівці Хмільницького району Вінницької області, загальною площею 57,7 кв. м., посилаючись на те, що 05 серпня 2001 року помер батько позивачів - [PERSON]. Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, в тому числі: житловий будинок № 10 по вул. Братів Козятинів в селі Воронівці Хмільницького району Вінницької області, загальною площею 57,7 кв.м. З приводу оформлення спадщини, у визначений законом термін позивачі зверталися до нотаріуса, однак їм було рекомендовано питання щодо визнання права власності на майно вирішувати в судовому порядку у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивачі зазначили, що повністю підтримують позовні вимоги, викладені у позовній заяві, а відповідач не заперечує проти їх задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивачів, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 133664 від 06 серпня 2001 року підтверджується, що 05 серпня 2001 року у віці 80 років, в с. Воронівці Хмільницького району Вінницької області помер [PERSON], про що 06 серпня 2001 року складено відповідний актовий запис № 59. Позивачами, [PERSON] та [PERSON], уже оформлена спадщина на частину майна після смерті їхнього батька, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 26 серпня 2004 року. Разом з тим, не успадкованою залишилася інша частина майна, а саме - житловий будинок № 10 по вул. Братів Козятинів в селі Воронівці Хмільницького району Вінницької області, загальною площею 57,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., зазначений під літерою «А» з верандою «а» та господарськими будівлями: сараєм «В», погребом з шиєю «Б», огорожею № 1 та воротами з хвірткою №2, вартістю 63145 грн. Вказане підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, виданим Хмільницьким РСП КП «ВООБТІ» 02 липня 2014 року та довідкою Уланівської сільської ради за № 1292 від 01 липня 2014 року. В звязку із відсутністю правовстановлюючих документів оформлення спадщини на іншу частину майна, тобто на житловий будинок, у нотаріальному порядку не є можливим. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин повязаних із набуттям спадкодавцем права на житловий будинок, діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вказана інструкція передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Тобто записи у погосподарських книга визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином здобуті докази свідчать про те, що при житті спадкодавець володіла, користувалася та розпоряджалася вищевказаним житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, а отже він перебував у її власності, і вказане право власності зареєстроване за нею згідно вимог діючого на той момент законодавства. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач являється спадкоємцем за заповітом, інші спадкоємці на спадщину не претендують, відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, позивачем доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджує його право як спадкоємця за заповітом на успадкування майна спадкодавця, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачами не ставиться, понесені судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останніми.

Outcome: approved