Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якому просить вселити [PERSON] та її доньку [PERSON] , [INFO] , до квартири за адресою: [ADDRESS] . Зобовязати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування поданого позову покликається на те, що позивач є власником Ѕ частини квартири за вищевказаною адресою, колишній чоловік [PERSON] створює перешкоди у володінні та користуванні квартирою, у зв`язку з чим вона змушена звернутися з позовом до суду. Ухвалою суду від 14 липня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду. /а.с. 16/. Ухвалою суду від 14 липня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову, - відмовлено. /а.с.18-19/. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Просили суд позовні вимоги задоволити, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правову допомогу. Проти винесення заочного рішення не заперечили. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся за адресою місця проживання (реєстрації) /а.с.22/, про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується матеріалами справи. Однак, до суду повернувся конверти позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою та за закінченням терміну зберігання. Відповідно до пунктів 91, 99, 100, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються в об`єкті поштового зв`язку. Рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка" та "Судове повідомлення", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу. Коли адресата неможливо повідомити про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу за номером телефону, зазначеним відправником у поштовій адресі, до його абонентської поштової скриньки вкладається повідомлення про надходження такого поштового відправлення, поштового переказу. Відповідно до ч. ч. 3, 9 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку або судове повідомлення, не виявлено в місці проживання, повістку або повідомлення під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку чи повідомлення, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відмови адресата одержати судову повістку чи повідомлення особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку або повідомлення, вважається повідомленою. Виходячи з цього порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки або повідомлення, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідача про відкриття спрощеного позовного провадження та про судові засідання вважається належним. Крім цього, виклик відповідача до суду був здійснений через оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (через веб - сайт Галицького районного суду м.Львова). Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у відсутності відповідача до суду не надходило, а також відповідач не подав відзив на позовну заяву. Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд встановив, що 10.05.2017 р. [PERSON] разом із колишнім чоловіком [PERSON] придбано за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Волинською Л.В., в рівних частках по Ѕ частці кожен, квартиру [ADDRESS] . Квартира загальною площею 75,00 кв.м. Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1192, що вказано у Договорі купівлі-продажу квартири./а.с.4/ На підтвердження права власності на вказану квартиру [PERSON] в судовому засіданні представником позивача надано Інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якою [PERSON] є власником Ѕ частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Від шлюбу в [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . /а.с.8/. Рішенням Галицького районного суду від 04.04.2019 р. у справі №461/1363/19 шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем розірвано./а.с.5-7/. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] , який є власником Ѕ квартири за вказаною адресою, здійснює перешкоди позивачу в користуванні квартирою, де вона має намір проживати разом з їх спільною малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , а саме не впускає [PERSON] в належну їй на праві власності квартиру. Даний факт підтверджується зверненнями позивача до Галицького відділу поліції ГУ НП у Львівській області, відповідями поліції, а також відеозаписами з відеокамер нарядів поліції, що здійснювали виїзди на адресу квартири [ADDRESS] на виклики [PERSON] /а.с.9, 10, 33/. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною першої статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Під час судового розгляду, судом встановлено, що у позивача та у її малолітньої дитини відсутній доступ до квартири. Відповідачем не спростовано доводи позивача. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Положеннями п. 4 статті 9 Житлового кодексу УРСР визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що відповідач чинить перешкоди позивачці у здійсненні її права володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй часткою спірної квартири, то суд вважає позов, обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1682,00 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. Водночас, у судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову (правничу) допомогу у сумі 3900,00 грн., що стверджується товарним чеком від 24.09.2020 р. Відповідно до якого позивачу надано правову допомогу з врахуванням цін таких послуг. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3900,00 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: approved