Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення порушень права власності на житловий будинок та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд усунути порушення відповідачем права власності на житловий будинок за [ADDRESS], визнавши [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зазначеному житловому будинку, а також стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у сумі 1173,60 грн, з яких: 673,60 грн - судовий збір, 500 грн - витрати на правову допомогу, вказуючи, що йому на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], у якому крім позивача зареєстровані члени його сім`ї - дочка - [PERSON], [INFO] та онук - [PERSON], [INFO]. Крім того, з 14.12.2012 року у належному позивачу будинку зареєстрований його колишній зять (другий чоловік його дочки [PERSON]). У 2014 році відповідача було заарештовано та засуджено за вироком Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області до п'яти років позбавлення волі за скоєння зґвалтування. Рішенням Білгород-Дністровського суду Одеської області від 22.10.2015 року шлюб між відповідачем та [PERSON] було розірвано. 28.04.2017 року відповідач звільнився з Казанковської виправної колонії №93, яка знаходиться у с.Новодолинівка Казанковського району Миколаївської області, де він відбував покарання за вироком суду та не прибув за місцем своєї реєстрації, де він зараз проживає йому не відомо. Реєстрація відповідача у належному йому будинку порушує його права та законні інтереси, оскільки він не має можливості розпоряджатись своєю власністю в повній мірі, а також змушений сплачувати комунальні послуги по числу зареєстрований у будинку осіб. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні надала суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, розглянувши справу у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відомі. У зв'язку із неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивачки, про що свідчить заява представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого в за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про державну реєстрацію прав /л.с.11-12/. Згідно домової книги реєстрації громадян, проживаючих в [ADDRESS], у спірному житловому будинку зареєстровані: позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - відповідач по справі /л.с.13-14/. У відповідності до довідки №232 від 29.05.2017 року, виданої виконавчим комітетом Шабівської сільської ради, склад сім`ї [PERSON]: дочка - [PERSON], [INFO] та онук [PERSON], [INFO] /л.с.16/. Рішенням Білгород-Дністровського суду Одеської області від 22.10.2015 року шлюб між відповідачем та [PERSON] було розірвано /л.с.15/. Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON], за відомостями будинкової книги у зазначеному будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON], [INFO] з 20.08.1998 року, [PERSON], [INFO] - донька з 29.11.2011 року, [PERSON], [INFO] - онук з 29.11.2011 року та [PERSON], [INFO] з 14.12.2012 року. Зі слів мешканців зазначеного будинку та сусідів, [PERSON] з травня 2014 року у вказаному будинку не проживає. У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім'ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім'ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Що стосується стягнення судових витрат по справі на користь позивача, суд виходить з положень ст.88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що відповідач не проживає за місцем реєстрації з 2014 року згідно акту обстеження матеріальних та побутових умов від 09.06.2017 року, а також що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про визнання [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою:[ADDRESS], а також про стягнення з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати: витрати по сплаті судового збору у розмірі 673,60 грн, /л.с. 1/ та за надання юридичних послуг, щодо складання позовної заяви у розмірі 500 грн. /л.с 18/

Outcome: approved