Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 14.07.2016 сторони уклали шлюб. 11.02.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу, але вже після його розірвання, [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Син проживає із позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. На цей час позивач не працює, а знаходиться в декретній відпустці. Самостійного заробітку не має, отримує лише щомісячно 860 гривень соціальної допомоги від держави на утримання дитини. При цьому фактичний місячний бюджет на утримання дитини складає близько 5 000 гривень без врахування витрат на фізичний та інтелектуальний розвиток дитини, організацію відпочинку та оздоровлення дитини. Названа сума складається з:900 гривень - витрати на придбання щомісяця підгузників;500 гривень - вартість засобів гігієни для сина;700 гривень - вартість вітамінних та харчових добавок (необхідність якихобумовлена наявністю у сина дисфункції жовчного міхура);1 000 гривень - вартість харчових продуктів;1 200 гривень - приблизна, але не менше вказаного розміру, вартість витрат намедичний огляд дитини та оплата проведення необхідних аналізів. Також дитина відвідує заняття в спортивному клубі, який знаходиться за адресою: С.Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, 4, за спеціальною Програмою розвитку для дитини відповідного віку та стану здоров`я, для чого позивачем було придбано абонемент вартістю 4 300 гривень. А також, враховуючи хворобливий стан сина та рекомендації лікарів, позивач намагається хоча б один раз на рік забезпечити сину тижневий відпочинок на морі. Вартість такої поїздки для нього складає близько 8 000 гривень. При цьому вартість туристичних послуг для дітей віком до 2-х років оплачується з 50-відсотковою скидкою, а оскільки сину 29 березня 2019 року виповнилось вже 2 роки, то вартість таких оздоровчих поїздок на море для нього вже буде коштувати вдвічі дорожче. Щомісячна вартість комунальних послуг за квартиру становить близько 3 500 гривень. Відповідач з часу народження сина [PERSON] , з ним не бачиться і не спілкується, участі в його утримані не приймає. За весь час він тільки декілька раз перерахував на банківську картку позивача грошові кошти як щомісячне утримання сина [PERSON] , зокрема це в березні 2018 року сума в розмірі 10050 гривень, в травні 2018 року - 5025 гривень, в червні 2018 року - 5025 гривень та в липні 2018 року - 5025 гривень. Тому позивач просила стягнути з відповідача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 7 500 гривень щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття до 29 березня 2035 року. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.03.2019 позовну заяву позивача залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.04.2019 відкрито позовне провадження, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження кошті в; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При розгляді справи судом встановлено, що 14.07.2016 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1194, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.07.2016. 11.02.2017 шлюб між сторонами було розірвано, про що Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було складено актовий запис № 42, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 11.02.2017. [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.09.2017, згідно якого батьками дитини є [PERSON] . [PERSON] . Згідно довідок №288 від 28.01.2019, №289 від 28.01.2019, виданих відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 28 січня 2019 року. Відповідач є працездатним, відповідно до ст.180 СК України зобов`язаний утримувати свою дитину. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів. Доказів про наявність стягнень по виконавчим документам з відповідача та доказів щодо утримання інших дітей суду не надано. Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. При визначенні розміру аліментів суд враховує потреби дитини з урахуванням її віку та стану здоров`я. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 7500 гривень щомісячно, починаючи з дати подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. В матеріалах справи містяться квитанції про сплату відповідачем на утримання дитини коштів у розмірі 10050 гривень, 5025 гривень, 5025 гривень, 5025 гривень. Дані сплати були здійснені у 2018 році. Разом з тим, позивач не надавала суду доказів на підтвердження можливості стягнення аліментів в розмірі 7500 грн. з відповідача на даний час, не надала відомості щодо доходів відповідача, його матеріального становища. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя нарівні з позивачем, тобто витрати на утримання дитини мають нести спільно обоє батьків. Суд, з`ясувавши фактичні обставини справи та виходячи з матеріального становища сторін, обов`язку утримувати дитини, приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі в розмірі 2000грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинен надавати батько на утримання дитини, буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому, суд зазначає, що позивачка не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача в розмірі 768,40 коп. в дохід держави.

Outcome: partial