Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнив та просить визнати незаконним виконавчий напис № 316 від 22.10.2015 року, про арешт майна позивача та заборону на його відчуження, а також визнати постанову державного виконавця про арешт майна боржника, скасувати даний арешт та виключити з єдиного реєстру заборони на відчуження майна позивача, оскільки ніяких боргових зобов'язань позивача перед відповідачем не має, що підтверджується відповідною розпискою [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що при вчиненні виконавчого напису було допущено ряд порушень, а також нотаріус не взяв до уваги наявність розписки про повернення боргу за договором позики. Що фактично виключає необхідність стягнення боргу. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з'явився направивши до суду письмове заперечення проти позову, а також подав заяву про слухання справи в його відсутності. Представник відповідача відділ ДВС в судове засідання не з'явився направивши до суду письмове заперечення проти позову, а також подав заяву про слухання справи в його відсутності. Залучений в якості третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явився направився причин неявки суду не повідомив. Вислухавши представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню наступних підстав. 26 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування будинку та земельної ділянки в СТ «Струмок» на території Халеп'янської сільської ради (а.с.15-18). 26 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики згідно якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 доларів США. 26 грудня 2013 року, відповідно до розписки [PERSON] повернула [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 доларів США (а.с.19). 01.12.2015 року державним виконавцем відділу ДВС Обухівського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про арешт майна боржника на підставі виконавчого напису №316 від 22.10.2015 року (а.с.20). Оцінюючи правомірність вчинення оспорюваного виконавчого напису суд приймає до уваги наступне. Згідно абз.4 п.283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року N 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004р. за N 283/8882 в чинній на момент вчинення оспорюваного напису редакції, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Згідно ч.1 ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно абз.1 п.282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року N 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р.за N 283/8882, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно ч.1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріусом, не було в повній мірі перевірено наявність заборгованості згідно договору позики, що в свою чергу призвело до подальшого накладення арешту на майно позивача. Враховуючи сукупність вказаних вище обставин, суд вважає, що позов в частині скасування виконавчого напису та визнання незаконною постанову державного виконавця про накладення арешту на майно, яка винесена на підставі виконавчого напису підлягають задоволенню. Згідно ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа , яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту. Щодо позовних вимог позивача про зняття арешту з майна та виключення відомостей з єдиного реєстру суд вважає дані вимоги передчасними, оскільки відповідними зверненнями до відповідних установ позивач не звертався та йому не відмовлялося у вчиненні вказаних дій. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, передбачених законодавством підстав для зняття арешту з майна та виключення відомостей з єдиного реєстру , з наявних матеріалів справи не вбачається.

Outcome: partial