Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування завданої шкоди за місцем її заподіяння. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що 02.03.2016 по вул. Героїв Майдану, 8 у м. Львові, що на території Франківського району сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів «ЗАЗ-Ланос» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Міцубіші Паджеро» д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований від ризиків пошкодження ДТП у ПрАТ «АСК «Інго Україна» на підставі договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 640513268.15 від 04.09.2015, з франшизою - 500,00 гривень. Згідно ремонтної калькуляції страховика № 218129 від 18.03.2016, загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Міцубіші Паджеро» д.н.з. [NUMBER] складає 52157,09 грн. Згідно з висновком експертного авто-товарознавчого дослідження № 5245 від 25.04.2016, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Міцубіші Паджеро» д.н.з. [NUMBER] складає 50084,88 грн. При цього вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 38 462,24 гривень. 30.03.2016 ПрАТ «АСК «Інго Україна» відшкодував власнику застрахованого автомобіля «Міцубіші Паджеро» д.н.з. [NUMBER] завдану шкоду у розмірі 51657,09 грн. (52157,09 грн. - згідно ремонтної калькуляції № 218129 від 18.03.2016 мінус 500,00 грн.- франшизи за Договором страхування) та набув право зворотної вимоги в порядку суброгації до особи, винної у заподіянні шкоди та її страховика. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 21.03.2016 у справі № 461/1868/16-п [PERSON] було визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ЗАЗ-Ланос» д.н.з. [NUMBER] на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/4479360 з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну у розмірі 50000,00 грн. та франшизою 0,00 гривень. Позивач звернувся до ПрАТ «СГ ТАС» із заявою про компенсацію суми страхової виплати у розмірі 38462,24 грн. (оціненої шкоди згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження) та відповідача на суму у розмірі 13194,85 грн. (залишку завданої шкоди до її повної компенсації у розмірі 51657,09 грн.). ПрАТ «СГ ТАС» здійснило компенсацію суми грошових коштів у розмірі 23786,51 грн. на банківський рахунок позивача. Відповідач проігнорував надіслану йому претензію. У зв`язку з вищенаведеним змушений звернись до суду з позовом. Сума заявлених позовних вимог до відповідача складається з різниці між сумою страхової виплати за Договором страхування у розмірі 51 657,09 грн. (у межах якої позивач набув право зворотної вимоги) та сумою оціненої шкоди у розмірі 38 462, 24 грн. (що є межею відповідальності страховика відповідача). Представник позивача у судове засідання не прибув, проте із позовної заяви вбачається, що такий просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги ним підтримуються. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, не подавши відзив на позов, хоча належним чином викликався у порядку статей 128-130 Цивільного процесуального кодексу України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Частина 3 ст. 12 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України). Частина 1 ст. 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 02.03.2016 по вул. Героїв Майдану, 8 у м. Львові, що на території Франківського району сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки «ЗАЗ-Ланос» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Міцубіші Паджеро» д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований від ризиків пошкодження ДТП у ПрАТ «АСК «Інго Україна» на підставі договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 640513268.15 від 04.09.2015, з франшизою - 500,00 гривень. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 21.03.2016 у справі № 461/1868/16-п [PERSON] було визнано винним у ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили (аркуш справи 8). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно з ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно з висновком експертного авто-товарознавчого дослідження № 5245 від 25.04.2016, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Міцубіші Паджеро» д.н.з. [NUMBER] складає 50084,88 грн. При цього вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 38 462,24 гривень (аркуш справи 18-21). ПАТ «АСК «ІНГО Україна» відшкодував власнику застрахованого автомобіля «Міцубіші Паджеро» д.н.з. [NUMBER] завдану шкоду у розмірі 51 657,09, що підтверджується платіжним дорученням № 2349 від 30.03.2016 та набув право зворотної вимоги в порядку суброгації до особи, винної у заподіянні шкоди та її страховика (аркуш справи 31). До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2014 року. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вказаного Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу ( ст. ст. 3, 5 Закону). З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/4479360 з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну у розмірі 50000,00 грн. та франшизою 0,00 гривень (аркуш справи 9). Згідно з ст. 6 Закону, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону). Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи (ст. 12 Закону). За змістом ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності. Суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності ( ст. 3 Закону). Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій 04.07.2018 у справі № 755/18006/15, 12.12.2018 у справі № 758/2356/17-ц. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п.п. 14, 24 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", - при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. ПАТ «АСК «ІНГО Україна» здійснив страхову виплату за договором добровільного страхування засобів наземного транспорту № 640513268.15 від 04.09.2015 у загальному розмірі 51657,09 гривень. Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/4479360 передбачено ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілих (третіх) осіб у розмірі 50000,00 грн. з франшизою - 0,00 гривень. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України, передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, закріплених в частині 1 статті 1 Цивільного кодексу України, враховуючи набуття позивачем права зворотної вимоги в межах фактично сплачених грошових коштів у розмірі 51657,09 грн., а також наявність ліміту відповідальності страховика відповідача у розмірі 50000,00 грн., - суд вважає, що решта завданої матеріальної шкоди у розмірі 13 194,85 грн. підлягає до стягнення з відповідача, як винуватця ДТП, володільця джерела підвищеної небезпеки та особи, відповідальної за відшкодування завданої шкоди у повному обсязі на підставі положень ч.1 ст.1166, ч.2 ст.1187 та ч.1 ст.1194 Цивільного кодексу України. Судові витрати слід стягнути із відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved