Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просив стягнути з [PERSON] суми фактичних витрат, понесених ПрАТ «УПСК» у розмірі 49500,0 гривень, та 495,0 гривень судового збору, посилаючись на таке. 27.04.2012 року між позивачем та відповідачем укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6177147, предметом якого є страхування транспортного засобу «Honda Civic», державний номер [NUMBER]. 17.07.2012 року близько 16:30 години в м. Одеса по вул. Генуезька, відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю водія транспортного засобу марки «Range Rover», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та водія транспортного засобу марки «Honda Civic» під керуванням [PERSON]. Позивачем 29.04.2013 року складено страховий акт № ОЦ/123/450/12/0284 та здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 49 500,0 гривень, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Враховуючи, що відповідачка у встановлені законом строки не повідомила страховика про настання ДТП як страхового випадку, позивач звернувся до суду із вказаним позовом в порядку регресу з вимогою про стягнення з [PERSON] понесених витрат. Відповідач в судове засідання не з'явився неодноразово, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до раніше поданих заперечень представника відповідача остання позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на ту обставину, що чинний матеріальний закон не містить положення щодо права позивача звертатись до суду із регресними вимогами до відповідача внаслідок пропуску строку повідомлення страховика про ДТП, а також, що відповідачка зверталася в установленні строки із відповідним повідомленням, втім їй було відмовлено у прийнятті заяви через відсутність страхового полісу. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в останнє судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце його проведення, не надавши доказів поважності причин її неявки у судове засідання. Беручи до уваги, що сторона відповідача скористалася своїми процесуальними правами участі у судових засіданнях, надала письмові заперечення, брала участь у дослідженні наданих доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для розгляду справи та постановлення рішення в очному порядку. При цьому, суд має взяти до уваги сповіщення представника відповідача про судове засідання на 27.11.2014 року, що є доказом одночасно й сповіщення самого відповідача, а також правило пункту 2 частини 1 статті 169 ЦПК України, за яким суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Наведене правило зобов'язує суд оголосити про відкладення розгляду справи лише в тому випадку, якщо мала місце перша неявка в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі (зокрема, й представника відповідача), оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, за умови, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. У зв'язку з неповідомленням стороною відповідача про поважні причини такої неявки у судове засідання суд не вправі визнавати їх такими, що носять поважний характер, що позбавляє суд права відкладати розгляд справи, одночасно зобов'язує постановити рішення в порядку очного розгляду, оскільки ця сторона скористалася можливістю надати свої заперечення проти позову разом з відповідними доказами на обґрунтування цього. Заслухавши пояснення представника сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених сторонами письмових доказів. 27.04.2012 року між позивачем та відповідачем укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/6177147, предметом якого є страхування транспортного засобу марки «Honda Civic», державний номер [NUMBER]. 17.07.2012 року приблизно о 16:30 години в м. Одеса по вул. Генуезька відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю водія транспортного засобу марки «Range Rover», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та водія транспортного засобу марки «Honda Civic», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «Range Rover», державний номер [NUMBER], зазнав технічних пошкоджень, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, згідно постанови Приморського районного суду м.Одеси від 22.11.2012 року по справі № 1522/26464/12 визнано [PERSON] 15.03.2013 року до позивача звернувся [PERSON], який відповідно до технічного паспорту є власником пошкодженого транспортного засобу «Range Rover», із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування на підставі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних» та надав усі необхідні документи. Згідно зі звітом № 407/12 від 28.01.2013 року автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу [PERSON], виконаного СПД [PERSON], матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки «Range Rover», державний номер [NUMBER], складає 134 506,57 гривень. 29.04.2013 року позивачем складено страховий акт № ОЦ/123/450/12/0284 та здійснено виплату суми страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 49 500,0 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № [NUMBER] від 29.04.2013 року. Вказана сума страхового відшкодування була перерахована на рахунок, вказаний у заяві на виплату страхового відшкодування № 3689 від 20.03.2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. У відповідності до п. «ґ» ч.38.1.1 ст.38 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону, тобто у триденний строк з дня скоєння ДТП. Відповідачка у своїх запереченнях на позовну заяву посилалась на ту обставину, що причиною неподання зави у встановлений триденний строк була відмова страхової компанії прийняти заяву від [PERSON] без наявного в неї страхового полісу, вказуючи, при цьому, що посвідчення водія [PERSON] та її страховий поліс АВ/6177147 від 24.04.12 знаходились у відділі оформлення матеріалів ДТП, дізнання та розшуку транспортних засобів, що зникли з місця ДТП УДАЇ ГУМВС України в Одеській області до 03.08.2012 року. Факт звернення відповідачки із відповідною заявою заперечувався представником позивача, а отже зазначена обставина підлягає доведенню [PERSON] у відповідності до правил ст.ст. 60, 61 ЦПК України. Втім, на підтвердження вказаної обставини [PERSON] не надала жодного об'єктивного належного та допустимого доказу. При цьому, такі твердження відповідачки додатково спростовуються відомостями наданого суду оригіналу журналу реєстрації вхідної кореспонденції Одеської дирекції ПрАТ «УПСК», згідно із яким за період з 18.07.2012 року до 21.07.2012 року заяв про настання страхового випадку від [PERSON] не надходило. Суд враховує, що у будь-якому випадку відповідачка зберігала можливість надіслати повідомлення про настання страхового випадку позивача за допомогою пошти, чого також вчинено не було. Свого належного підтвердження не знайшли й посилання представника відповідача на наявність поважних причин, пов'язаних зі станом її здоров'я, оскільки надані документи не надають суду підстав для подібних висновків, що спростовують факт перебування відповідача у такому стані здоров'я, який би позбавляв її можливості виконати імперативні вимоги закону та повідомити страхову організацію по відповідну подію. Судом також критично оцінюються заперечення відповідача щодо того, що закон не надає можливості страховику у такому випадку звертатись із регресним позовом з огляду на таке. Так, у відповідності до п. ґ ч.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Таким чином, судом констатується невідповідність вказаної позивачем підстави (пропуск строків звернення із повідомленням про настання ДТП) та пункту закону, який не містить зазначеного посилання. Втім, згідно із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі № 6-1цс14 від 12 лютого 2014 року, неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. За наведених підстав, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнувши з відповідачки у порядку регресу суму страхового відшкодування, сплаченого в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за страховим актом № ОЦ/123/450/12/0284 від 29 квітня 2013 року, в розмірі 49 500,0 гривень. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд із вимогою про відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 495,0 гривень.

Outcome: approved