Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної події (далі ДТП). Свої вимоги мотивують тим, що 20 грудня 2009 року біля 16-40 год., [PERSON] без відповідного дозволу керував в стані алкогольного сп'яніння автомобілем „УАЗ-452" державний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], в районі 1 км автодороги РО-2 „Дніпропетровськ-Нікополь" в сторону с. Дмитрівка Нікопольського району виїхав на зустрічну смугу, не проявив належної уваги та обережності, не прийняв своєчасних мір до зниження швидкості та зупинки автотранспорту, в наслідок чого допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які рухались по лівому краю проїжджий частині дорогі по ходу руху автомобіля, чим грубо порушив п. 2.9-А і п. 12.3 Правила дорожнього руху України. У результаті ДТП [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили їх смерть. Під час судового слідства [PERSON] повністю визнав свою вину. На підставі вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2010 року [PERSON] був визнаний винним у скоєні злочину за ст. 286 ч. 3 КК України та йому було визначено покарання у вигляді семи років позбавлення волі з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів на строк три роки. Позивачі вважають, що відповідач [PERSON] зобов'язаний відшкодувати їм моральну шкоду. Моральна шкода полягає в тому, що у зв'язку зі смертю батьків вони перенесли сильні душевні страждання, у них встановився депресійний період, вони втратили спокій, порушились нормальні життєві зв'язки. У наслідок глибокого психологічного стресу вони змушені витрачати значні кошті на придбання ліків. Сама подія здійснила негативний вплив на психологічне здоров'я неповнолітньої дитини [PERSON], змінилося його нормальне життя, порушився сон, серед ночі він прокидається з криками та плаче за батьками. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, від них до суду надійшли письмові заяви, в яких вони просять розглянути справу без їх участі, на позові наполягають та просять його задовольнити у повному обсязі. [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Так як відповідач [PERSON] відбуває покарання у місцях позбавлення волі, відповідно до вимог ст. 132 ЦПК України, він був допитаний начальником Крюковської виправної колонії в Полтавській області (№ 29) полковником внутрішньої служби С.П. Довженко, позовні вимоги визнав, будь-які пояснення щодо позовних вимог надавати відмовився. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, оглянувши кримінальну справу № 1-610/10 за обвинуваченням [PERSON] в скоєні злочину за ст. 286 ч. 3 КК України, суд приходить до наступного. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, яка заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю, відшкодовується особою, яка заподіяла його, при наявності її провини, крім випадків, установлених частиною другої даної статті. Як встановлено судом та підтверджуються матеріалами кримінальної справи № 1-610/10 за обвинуваченням [PERSON], 20 грудня 2009 року біля 16-40 год., [PERSON] без відповідного дозволу керував в стані алкогольного сп'яніння автомобілем „УАЗ-452" державний номер [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON], в районі 1 км автодороги РО-2 „Дніпропетровськ-Нікополь" в сторону с. Дмитрівка Нікопольського району виїхав на зустрічну смугу, не проявив належної уваги та обережності, не прийняв своєчасних мір до зниження швидкості та зупинки автотранспорту, в наслідок чого допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які рухались по лівому краю проїжджий частині дорогі по ходу руху автомобіля, чим грубо порушив п. 2.9-А і п. 12.3 Правила дорожнього руху України. У результаті ДТП [PERSON] та [PERSON] отримали тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили їх смерть. Під час судового слідства відповідач [PERSON] визнав себе винним у скоєні даного злочину, не заперечував той факт, що 20 грудня 2009 року біля 16-40 год. він допустив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], в результаті чого ним були спричинені тяжкі тілесні пошкодження, внаслідок яких [PERSON] та [PERSON] померли. До того ж, згідно висновку експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 70/27-942 від 14.12.2009 [PERSON] порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Він мав технічну можливість запобігти дану подію та для цього у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру (а.с.69,70 кримінальної справи № 1-610/10). На підставі вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2010 року [PERSON] був визнаний винним у скоєні злочину за ст. 286 ч. 3 КК України та йому було визначено покарання у вигляді семи років позбавлення волі з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів на строк три роки. Також, з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] було стягнуто 60 000 грн. (по 30 000 грн. на кожного) в рахунок відшкодування моральної шкоди (а.с.10-14 кримінальної справи № 1-610/10). Ухвалою судової палати по кримінальним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2011 року вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2010 року стосовно [PERSON] в частині вирішення цивільного позову про стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, був скасований, а справа була направлена на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства (а.с.7-9). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою та не підлягають додатковому доказуванню. Таким чином, суд вважає, що моральна шкода позивачам заподіяна з вини відповідача [PERSON], дії якого були неправомірними, та між ними і заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Моральна шкода, яка заподіяна позивачам, полягає в наступному. Позивачі перенесли сильні душевні страждання у зв'язку зі смертю батьків [PERSON] та [PERSON], у них встановився депресійний період, вони втратили спокій, порушились нормальні життєві зв'язки. У наслідок глибокого психологічного стресу вони змушені витрачати значні кошті на придбання ліків. Сама подія здійснила негативний вплив на психологічне здоров'я неповнолітньої дитини [PERSON], змінилося його нормальне життя та порушився сон. З урахуванням викладених обставин та залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, позбавлення позивачів можливості реалізації здібностей, ступеня вини відповідача, а також з огляду на вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивачів повинний складати 75 000 грн. (по 25 000 грн. на кожного). Згідно із ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 750,00 грн.

Outcome: partial