Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором F б/н від 01.09.2012 року. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на те, що 01.09.2012 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір F б/н, згідно умов якого останньому було надано кредит в сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Оскільки відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, станом на 31.05.2018 року у останнього утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 67434 грн. 97 коп., яка складається з наступного: 286,22 грн. F заборгованість за кредитом; 57974,96 грн. F проценти за користування кредитом; 5486,41 грн. F заборгованість за пенею; а також штрафи 500,00 грн. F штраф (фіксована частина), 3187,38 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати по справі в розмірі 1762 грн. У судове засідання представник позивача не зFявився. До поданої заяви додав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не зFявився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце судового засідання, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (позивач проти цього не заперечує). Відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зFявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. 01.09.2012 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] було укладено кредитний договір F б/н, згідно умов якого останньому було надано кредит в сумі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка складають між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов'язання по вищезазначеному договору виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, - грошові кошти в сумі 300,00 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов такого договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовFязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовFязання за вказаним договором не виконав. У звFязку з зазначеними порушеннями зобовFязань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2018 року згідно наданого позивачем розрахунку має заборгованість: 67434 грн. 97 коп., яка складається з наступного: 286,22 грн. F заборгованість за кредитом; 57974,96 грн. F проценти за користування кредитом; 5486,41 грн. F заборгованість за пенею; а також штрафи 500,00 грн. F штраф (фіксована частина), 3187,38 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовFязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовFязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ст. ст. 1046-1053 цього Кодексу, якщо інше не встановлено параграфом 2 Глави 71 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовFязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача: 286,22 грн. F заборгованості за кредитом; а також штрафів: 500,00 грн. F штраф (фіксована частина), 3187,38 грн. - штраф (процентна складова) є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, судом встановлено наступні правовідносини. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. За таких обставин, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, позивач не мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Така позиція закріплена у постанові Верховного Суду по справі F444/9519/12 від 28 березня 2018 року та у постанові Верховного Суду по справі F175/4753/15-ц від 06 лютого 2019 року. Крім того, висновки про те, що вимоги банку про стягнення процентів після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі F14-10цс18. Тому, враховуючи при застосуванні норм права до спірних правовідносин, у відповідності до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, вищезазначені висновки, суд вважає безпідставними заявлені позовні вимоги в частині нарахування процентів відповідно до умов договору після закінчення строку кредитування, тобто після квітня 2016 року. Суд відхиляє як доказ розрахунок заборгованості за договором від 01.09.2012 року, укладеним між ПриватБанком та [PERSON] станом на 31.05.2018 року, наданий позивачем в частині нарахування відсотків після квітня 2016 року. Зокрема нарахування процентів здійснювалося після закінчення строку кредитування. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково. Визначаючи розмір заборгованості відповідача по відсотках, суд враховує лише відсотки нараховані до квітня 2016 включно. Відтак заборгованість відповідача по відсотках за період до 30 квітня 2016 року складає 7541,89 гривень. Щодо позовних вимог про стягнення пені, судом встановлено наступні правовідносини. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення F строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, представником позивача в порушення ст.61 Конституції України неправомірно застосовано два види однієї цивільно-правової відповідальності за порушення умов кредитного договору у зв'язку з порушенням строків виконання грошових зобов'язань, відповідно суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки, окрім заборгованості по штрафу, слід відмовити. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 300 грн. 77 коп. На підставі викладеного, суд,

Outcome: partial