Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: визнати заставу транспортного засобу IVECO MAGIRUS (VIN код [NUMBER]) припиненою; вилучити в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з запис № 13112079 відомості про заставу транспортного засобу IVECO MAGIRUS (VIN код [NUMBER]), який належить на праві приватної власності позивачу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 10.07.2013 він придбав автомобіль IVECO MAGIRUS (VIN код [NUMBER]). 25.07.2019 позивач, перебуваючи у сервісному центрі МВС № 3245 та отримавши Витяг з реєстру обтяжень рухомого майна, дізнався про те, що його транспортний засіб знаходиться у заставі АТ «ВТБ Банк». Позивач зазначає, що відомості про наявність застави цього транспортного засобу були внесені до Реєстру обтяжень рухомого майна лише 12.10.2012, на підставі договорів застави від 28.02.2006 № 17/z-2, договору про внесення змін №1 від 01.03.2006 та договору про внесення змін №2 від 30.03.2006, які ні позивач, ні попередній власник автомобіля [PERSON] не укладали. При цьому, на момент внесення обтяжень до Реєстру автомобіль належав [PERSON] . Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву просив суд відмовити в задоволені позову, зазначивши, що мiж АТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БУДІНВЕСТХОЛДНГ» було укладено Кредитний договір № 17 від 23.02.2006. В якості забезпечення зобов`язань з Приватним підприємством «Консул» було укладено Договір застави № 17/2-z від 28.02.2006, де предметом є ряд автомобілів, в тому числі рухоме майно IVECO MAGIRUS, синій, тип вантажний самоскид, номер кузова [NUMBER] . Згідно п. 8 Договору застави, обтяження Предмету застави реєструється в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Згідно Договору застави п. 9.2 розпоряджатися предметом застави в т.ч. (але не виключно) відчужувати, передавати з будь-яких підстав іншим особам знімати з обліку в ДАI, змінювати місцезнаходження Предмету застави тільки з письмового дозволу заставодержателя. Слід вказати, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.05.2009 №229/09 було задоволено позовні вимоги АТ «ВТБ Банк» до приватного підприємства «Консул» та звернуто стягнення на предмет застави, в тому числі на рухоме майно IVECO MAGIRUS модель 260ЕН, 1996 року випуску, колір синій, тип вантажний самоскид, номер кузова [NUMBER] . АТ «ВТБ Банк» не надавало згоди на реалізацію майна, а саме: автомобіль IVECO MAGIRUS модель 260ЕН, 1996 року випуску, колір синій, тип вантажний самоскид, номер кузова [NUMBER] , а тому приватне обтяження є дійсним в силу того, що зобов`язання не є припиненим. Позивач, у відповіді на відзив, посилався на ч. 5 ст. 28 Закону України «Про заставу», де вказано, що застава припиняє свою дію при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави. Крім того, позивач вважає доводи відповідача про незаконне набуття ним права власності на автомобіль необґрунтованими, оскільки, [PERSON] (теперішній власник транспортного засобу з 10.07.2013) та [PERSON] (попередній власник транспортного засобу з 14.10.2009 по 10.07.2013) при ресєтрації транспортного засобу не отримали жодних відомостей про перебування автомобіля в заставі, можна зробити висновок, що АТ «ВТБ БАНК» взагалі не внесли відомості (на той час) до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, тим самим не виконавши умови п. 8 договору застави Ne 17/2-z від 28.02.2006, адже відповідач не надав до додатків відзиву письмового підтвердження того, що відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна були внесені відразу, як того вимагає договір застави. Звісно, адже лише 12.10.2012 відбулася первісна реєстрація застави в Державному ресстрі обтяжень рухомого майна (у цей час спірний автомобіль не належав заставодавцю ПП "Консул", а був зареєстрований на праві особистої приватної власності за гр. [PERSON] ); 20.09.2017 року відбулося внесення змін до реестраційного запису про заставу в Державному реестрі обтяжень рухомого майна (у цей час транспортний засіб не належав заставодавцю ПП «Консул», а був зареєстрований на праві особистої приватної власності за гр. [PERSON] ). Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив посилався на викладені у відзиві підстави неправомірності набуття у власність [PERSON] транспортного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. 10.07.2013 позивач придбав автомобіль IVECO MAGIRUS (VIN код [NUMBER]). Мiж АТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «БУДІНВЕСТХОЛДНГ» було укладено Кредитний договір № 17 від 23.02.2006. В якості забезпечення зобов`язань з Приватним підприємством «Консул» було укладено Договір застави № 17/2-z від 28.02.2006, де предметом є ряд автомобілів, в тому числі рухоме майно IVECO MAGIRUS, синій, тип вантажний самоскид, номер кузова [NUMBER] . Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 28.05.2009 №229/09 було задоволено позовні вимоги АТ «ВТБ Банк» до приватного підприємства «Консул» та звернуто стягнення на предмет застави, в тому числі на рухоме майно IVECO MAGIRUS модель 260ЕН, 1996 року випуску, колір синій, тип вантажний самоскид, номер кузова [NUMBER] . 12.10.2012 відбулася первісна реєстрація застави в Державному ресстрі обтяжень рухомого майна (у цей час спірний автомобіль не належав заставодавцю ПП "Консул", а був зареєстрований на праві особистої приватної власності за гр. [PERSON] ); 20.09.2017 року відбулося внесення змін до реестраційного запису про заставу в Державному реестрі обтяжень рухомого майна (у цей час транспортний засіб не належав заставодавцю ПП «Консул», а був зареєстрований на праві особистої приватної власності за гр. [PERSON] ) копією листа підтверджуеться за № 2059/26-09 від 01.11.2019 від Державного підприємства «Національні інформаційні системи» з додатками: Заявою про реєстрацію обтяження рухомого майна та Заявою про реестрацію змін обтяження рухомого майна. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала цемайно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Як вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб вибув із володіння приватного підприємства «Консул » 10.10.2008, а внесення відомостей про обтяження даного рухомого майна було здійснено лише 12.10.2012. Статтею 609 ЦК України передбачено, щозобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Пунктом 2 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українивід 05.07.2004 р. № 830, визначено, що державний реєстр обтяжень рухомого майна (далі - Реєстр) - єдина комп`ютерна база даних про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження; держатель Реєстру - Мін`юст, що забезпечує ведення Реєстру; адміністратор Реєстру - державне підприємство, що належить до сфери управління Мін`юсту, що відповідає за технічне, технологічне та програмне забезпечення Реєстру, збереження та захист даних, що містяться у Реєстрі; реєстратори - суб`єкти, уповноважені держателем Реєстру надавати послуги з державної реєстрації відомостей про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також звернення стягнення на предмет обтяження, приймати заяви, видавати завірені витяги з Реєстру та виконувати інші функції, передбачені цим Порядком. Підставою для внесення запису про припинення обтяження до Реєстру відповідно до ст.ст. 43 та 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, є заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. Обтяжувач чи уповноважена ним особа має право в будь-який час подати заяву про припинення обтяження і виключення запису з Реєстру чи про продовження строку дії реєстрації не більш як на п`ять років. Після припинення обтяження обтяжувач самостійно, на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати реєстратор узаяву про припинення обтяження і виключення його з Реєстру. Відомості про припинення публічного обтяження підлягають державній реєстрації протягом п`яти днів після його припинення. Проведення реєстрації відомостей про припинення публічного обтяження покладається на уповноважений орган чи на уповноважену ним особу. Записи про обтяження, які втратили чинність, підлягають виключенню з Реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, оскільки на момент накладення обтяження автомобіль уже перебував у власності добросовісного набувача, при цьому позивач не є стороною договору застави, а тому вимоги в частині визнання застави припиненою задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки позивачем не надано детального опису та доказів, які підтверджують здійснення витрат на правничу допомогу, дані вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial