Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

позивач подав до суду позов та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи, на те що на підставі договору дарування позивач став власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. 25.07.2013 року позивач за усною домовленістю з відповідачкою тимчасово зареєстрував її на один рік, щоб вона мала можливість оформити собі закордонний паспорт. У зв'язку з тим, що відповідач фактично не проживає у даному будинку та не сплачує комунальні послуги, що порушує права позивача, як власника, позивач звернувся з вказаним позовом до суду та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою : [ADDRESS]. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судові засідання неодноразово не з'являлася, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчать матеріали справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У відповідності ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Так на підставі договору дарування ВАК № 697806 від 12.07.2003 року позивач [PERSON] став власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається із довідок, наданих відділом адресно-довідкової роботи від 12.06.2017 року , відповідач зареєстрована за адресою: : [ADDRESS]. Відповідно до акту від 21.04.2017 року, за підписом [PERSON], [PERSON], які проживають : [ADDRESS], та є сусідами позивача, відповідач, [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] з 2014 року. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.3.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, який затверджено Наказом МВС України від 22.11.2012 року:" Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою". Зазначені вище положення дублюються також у ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача у домоволодінні, власником якого є позивач, порушує його права на вільне володіння та користування приватною власністю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: : [ADDRESS]. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved