Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд позбавити відповідача, батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 25.02.2015 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської шлюбу розірвано.\~\~25.02.2015 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1 200 грн. щомісяця, починаючи з 24.11.2014 року і до досягнення дитиною 18-літнього віку. Відповідач жодних обов`язків щодо виховання, розвитку та утримання сина, покладених на нього діючим законодавством, не виконує і не бажає виконувати. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, здоров`ям та життям дитини не цікавиться, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина [PERSON] , злісно ухиляється від виконання ним батьківських обов`язків по відношенню до сина. Заборгованість по сплаті аліментів, які не сплачені відповідачем станом на 27.09.2019 становить 69\~760 грн.\~За результатом розгляду подання державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області\~ про оголошення розшуку боржника [PERSON] . Ухвалою суду від 02.01.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та\~відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.\~ Ухвалою суду від 03.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач, в судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями, повернутими на адресу суду у зв`язку зі закінченням встановленого терміну зберігання, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради Іванова О.В.. в судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв`язку з належним повідомленням відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди представника позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з таких мотивів. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, яка стосується захисту інтересів малолітньої дитини, категорію та складність справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за таких підстав. Згідно з ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; є хронічним алкоголіком або наркоманом, тощо. Положеннями ст.165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Так, судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , матір`ю дитини є [PERSON] , батьком [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1160. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року шлюб зареєстрований 26.03.2010 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №77, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Окрім того, згідно виконавчого листа від 26.02.2015 року виданого Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області справа №214/9597/14-ц (провадження 2/214/686/15), стягнуто з [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1\~200 гривень щомісячно, починаючи з 24.11.2014 року і до досягнення 18-літнього віку. 15 жовтня 2019 року ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за поданням державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального правління юстиції у Дніпропетровській області Вишнякова В.М. оголошено у розшук. Як видно з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] за №10/39-966 від 24.02.2020 року виконком Саксаганської районної у місті рада, вважає доцільним позбавити батьківських прав останнього у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд\~з прав\~людини в\~рішенні у справі\~«Хант проти\~України» від\~07.12.2006\~року та\~рішенні у\~справі «Олссон\~проти Швеції»\~від 27.02.1992\~року зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага,\~і,\~дотримуючись такої\~рівноваги,\~особлива увага\~має бути\~до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Відповідно до\~ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як визначено положеннями ст.ст.141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що відповідач не\~спілкується з\~дитиною,\~не приймає\~участі в\~її житті,\~син проживає\~разом з\~нею та\~знаходиться на\~її повному\~утриманні,\~а [PERSON] \~нехтує своїми\~батьківськими обов`язками,\~при тому,\~що жодних\~перешкод у\~цьому відповідачу\~не чиниться,\~у зв`язку\~з чим\~вважає,\~що він\~свідомо ухиляється\~від виховання\~дитини. Перевіряючи обґрунтованість таких вимог позивача, в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з наступного. Так, під час вивчення матеріалів справи судом не встановлено жодних обставин чинення позивачем перешкод в спілкуванні відповідача з дитиною, оскільки відсутні будь-які письмові докази, як б свідчили про спроби [PERSON] протягом всього періоду часу проживання дитини з матір`ю, вирішити вказане питання, визначити порядок участі батька у вихованні сина. Зазначені обставини в їх сукупності суд розцінює, як свідчення відсутності прояву уваги до дитини з боку відповідача, його незацікавленість життям, здоров`ям, благополуччям та майбутнім доньки, адже відсутність спроб налагодити контакт з дитиною, визначити порядок участі у його вихованні, стабільному спілкуванні є наслідком самоусунення від виконання батьківських обов`язків та легковажного відношення до їх виконання. Окрім того, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.ст.141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України та Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Так, як видно з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №10/39-966 від 24.02.2020 року, служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, вважає, за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав, оскільки веде аморальний спосіб життя, не цікавиться навчанням та розвитком дитини. В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Отже, з урахуванням вимог зазначеної вище правової норми та положень ст.89 ЦПК України, суд погоджується із вказаним висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки в ході судового розгляду знайшли підтвердження факти неналежного виконання ним батьківських обов`язків, які виражається у його пасивній поведінці по відношенню до дитини, відсутності з його боку піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не прийняття участі в її житті. При цьому, така поведінка відповідача [PERSON] , на переконання суду, є винною та свідомою. Так, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, на думку суду, позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. При вирішенні справи, суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Окрім того, Європейський суд з прав людини в п.49 рішення №39948/06 у справі «Савіни проти України» зазначив, що розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved