Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 19 березня 2019 року звернувся в Ленінський районний суд м. Полтави з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. В поданій до суду позовній заяві позивач посилався на те, що відповідачам надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру [ADDRESS] , за період з 01 жовтня 2011 року по 01 лютого 2019 року існує заборгованість в розмірі 37144,23 грн. Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачі мають сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. Просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за отримані послуги за період з 01 жовтня 2011 року по 01 лютого 2019 року з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 50793,20 грн. Згідно з ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 03 травня 2019 року матеріали справи за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд до Київського районного суду м. Полтави. 23 травня 2019 року матеріали справи надійшли до Київського районного суду м. Полтави. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2019 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду. Відповідач [PERSON] 18 червня 2019 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження фактичного надання послуг відповідачам, в квартирі [ADDRESS] відсутнє водяне опалення, отже, послуги не надавалися. Окрім того вважає, що позовні вимоги пред`явлено з пропуском строку позовної давності. Представники позивача в судовому засіданні повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, обґрунтовуючи свою позицію тим, що послуги відповідачами не отримувалися. Суд, заслухавши представників учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01 жовтня 2011 року по 01 лютого 2019 року (межі позовних вимог) надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , але плата за послуги споживачами не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 37144,23 грн. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 04 листопада 1993 року, виданого відділом приватизації житла Полтавської дистанції цивільних споруд, є співвласником квартири [ADDRESS] . Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідач [PERSON] станом на час вирішення справи судом (а.с. 63), у встановленому законом порядку зареєстрував своє постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , будучи власником квартири, в силу норм п. 6) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживач житлово-комунальних послуг. [PERSON] , як особа, яка користується житлом за вказаною адресою, в силу норм п. 6) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також є споживачем житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Оскільки відповідачі покладені на них як споживачів обов`язки належним чином не виконують, за отримані послуги не сплачують, суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання. Нормами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Тому сума заборгованості підлягає стягненню з відповідачів в солідарному порядку. Посилання відповідачів на ту обставину, що в квартирі [ADDRESS] відсутнє водяне опалення, що фактично послуги не отримуються, судом оцінюється критично. Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Крім того наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 169 від 06 листопада 2007 року було внесено зміни до Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому. Як встановлено судом, багатоквартирний будинок по [ADDRESS] підключено до мереж централізованого опалення, яке надається в будинок. Окрім того, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 05 липня 2010 року в справі № 2-898/10, яке вступило в законну силу, зобов`язано [PERSON] відновити централізоване теплопостачання в квартирі [ADDRESS] . Посилання представника відповідача в судовому засіданні на ту обставину, що відповідачі не проживають в квартирі, не звільняє останніх, як споживачів від сплати заборгованості, оскільки як встановлено судом, послуги позивачем надавалися. Вирішуючи питання про розмір суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів, суд виходить з такого. Позивачем пред`явлені позовні вимоги до відповідачів за період з 01 жовтня 2011 року по 01 лютого 2019 року за надані послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 37144,23 грн. За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Відповідачі жодних оплат за отримані послуги за вказаний період не вносили, отже, не вчиняли дій, які свідчать про визнання ними позову. Окрім того, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Подання особою заяви про видачу судового наказу перериває позовну давність (Ухвала ВССУ від 23 вересня 2015 року в справі N 6-18668св15). Встановлено, що позивач звертався з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з відповідачів в червні 2014 року до Ленінського районного сулу м. Полтави (справа № 553/1936/14-ц). За заявою [PERSON] та [PERSON] ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2014 року судовий наказ було скасовано. Отже, позовна давність була перервана в червні 2014 року, але з даним позовом позивач звернуся до суду лише 19 березня 2019 року, тобто, з пропуском строків позовної давності після дати переривання такого строку. Тому суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за отримані послуги з теплопостачання в межах строків позовної давності за період з 01 березня 2016 року по 01 лютого 2019 року в розмірі 25440, 55 грн. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних в межах строків позовної давності. Тому позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягають частковому задоволенню, необхідно стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 березня 2016 року по 01 лютого 2019 року в розмірі 25440 грн 55 коп., інфляційні втрати в розмірі 6370 грн. 86 коп., три відсотки річних в розмірі 2529 грн 38 коп., а всього - 34340 грн 79 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 1921 грн., а саме - з кожного в сумі по 960 грн 50 коп.

Outcome: partial