Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом щодо стягнення на користь Повного Товариства «Ломбард Експерт, ТОВ «Фінспорт» і компанія», ЄДРПОУ 37745830, з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], заборгованості за Договором позики №30/09 від 30 вересня 2015 року 13000 грн. та пені 10400 грн. В обґрунтування позовних вимог у позові, зокрема зазначено, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики №30/09 від 30 вересня 2015 року (далі Договір), зобов'язання за яким позивач виконав повністю - 30 вересня 2015 року надав відповідачу позику на суму 13000 грн. за умови її повернення до 31 жовтня 2015 року, а відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином, а саме не повернув позивачу вказану грошову суму, у зв»язку з чим, за 80 днів прострочення виконання вказаного зобов»язання заборгованість відповідача перед позивачем складається з суми позики за Договором 13000 грн. та пені згідно з п.3.2 Договору у розмірі 10400 грн. - 1% від суми позики за кожен з 80 днів затримки повернення позики. У письмовій заяві представник позивача просив задовольнити позов. При цьому, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст.1046 ЦК України: за договором позики одна сторона - позикодавець передає у власність другій стороні - позичальникові грошові кошти, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до положень ст.526, п.1 ст.530 ЦК України, зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, в тому числі, у встановлений в ньому строк. Відповідно до положень ст.ст.549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання, при цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов"язання. Проаналізувавши наведені дані, положення ч.2 ст.64 ЦПК України, всі матеріали справи, в тому числі, копію вказаного договору позики та видаткового касового ордеру (а.с.2, 4), суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики №30/09 від 30 вересня 2015 року (далі Договір), зобов'язання за яким позивач виконав повністю -30 вересня 2015 року надав відповідачу позику на суму 13000 грн. за умови її повернення до 31 жовтня 2015 року, а відповідач свої зобов'язання не виконав належним чином, а саме не повернув позивачу вказану грошову суму, у зв»язку з чим, за 80 днів прострочення виконання вказаного зобов»язання заборгованість відповідача перед позивачем складається з суми позики за Договором 13000 грн. та пені згідно з п.3.2 Договору у розмірі 10400 грн. - 1% від суми позики за кожен з 80 днів затримки повернення позики. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі у виді судового збору належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved