Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач, як юридична особа, є новим кредитором за зобов`язанням відповідача і при зверненні до суду сплатив судового збору в розмірі 2 270 гривень (а.с.1, 9-20, 25-26). 31 липня 2014 року між ПАТ "ОТП БАНК" та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого позивач надав у платне строкове користування відповідачеві грошові кошти в розмірі 37 186,65 гривень. Термін дії договору 36 місяців по 31 липня 2017 року (а.с.5-6). 18 лютого 2018 року позивач скеровував на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості за зобов`язанням з описом вкладення (а.с.7). Доказів вручення такої вимоги суду надано не було. 5 лютого 2021 року позивачем проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого загальний розмір заборгованості становить 41 814, 64 гривень, з них 32 016,13 гривень сума простроченого основного боргу та 9 798,51 гривень загальна заборгованість за основною заборгованістю за нарахованими доходами (%) (а.с.8), інфляційне збільшення боргу 16 782, 06 гривень (а.с.21,22). Відповідач має зареєстроване місце проживання на території Житомирського району Житомирської області з 2014 року (а.с.30). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Загальні норми права щодо кредитних зобов`язань, змагальність, позовна давність. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). В правовому висновку, викладеному Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, зазначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань. Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проаналізував фактичні обставини справи та норми законодавства, якими врегульовані дані правовідносини, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог. До такого висновку суд дійшов враховуючи наступне. Суд вважає, кредитний договір між сторонами легітимний, укладений компетентними сторонами в порядку та спосіб, передбачений законодавством України станом на час укладення. Одночасно, позивач є новим кредитором і зазначені раніше матеріали, на переконання суду, повністю це підтверджують. Звідси доводи позивача є аргументованими. Так само, суд погоджується з доводами позивача щодо обсягу проведених нарахувань по заборгованості станом на день звернення до суду. Такі нарахування проведені у відповідності до досягнутих зобов`язань між сторонами та ґрунтуються на законодавстві України. Доводи відповідача у даній частині суд також вважає голослівними, оскільки вони не підтверджені жодними доказами. Звідси, покладати в основу судового рішення такі твердження боржника по зобов`язанню у суду не має підстав. Однак, правомірно звернувшись за захистом порушених прав, позивач пропустив строк для їх захисту і поважних причин такого суду не навів. Відповідач, в свою чергу, просив застосувати такі наслідки пропуску строку позовної давності. Приймаючи рішення в даній частині, суд зазначає наступне. Кредитний договір між відповідачем та ПАТ "ОТП БАНК" укладено 31 липня 2014 року із строком його дії до 31 липня 2017 року. Правонаступник кредитора звернувся до суду за захистом порушених прав 10 лютого 2021 року. Загальний строк позовної давності, що застосовується до даних правовідносин сплив у лютому 2020 року. Доказів переривання, зупинення перебігу строку позовної давності суду ні наведено, ні підтверджено не було. Посилання позивача на те, що мало місце у свій час здійснення видачі виконавчого напису нотаріусу і, в подальшому, скасування таких дій судом будь-якими доказами суду не підтверджено і не може бути прийнято судом до уваги. Так само, суду не надавались докази наявності поважних причин пропуску такого строку. За таких обставин, суд вважає, що обґрунтований та доведений позов задоволеним бути не може через пропуск строку позовної давності. Результати вирішення спору не дають підстав для подальшого розподілу судових витрат позивача. Судові витрати відповідача не декларувались. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed