Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області про визнання права власності на житлову будівлю з надвірними будівлями за набувальною давністю. На обгрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що на початку 2006 року заселилась та почала проживати в житловому будинку №52 по вул. Жмаченка у с. Поліське Коростенського району Житомирської області. Попередні особи, які проживали в будинку [PERSON], померла 30.01.1990 року та її син [PERSON], помер 24.11.1996 року. Проживає вона у вказаному будинку більше 10 років, за власні кошти робить ремонт та доглядає за житловим приміщенням, тобто добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито безперервно володіти ним.В даний час позивач бажає оформити право власності на дану будівлю, тому вимушена звернутися з позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, але представник надав заяву, в якій просив справу розглядати без їх участі в судовому засіданні та без фіксування технічними засобами, а позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача - територіальна громада в особі виконавчого комітету Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області в судове засідання не зявився, хоча повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнають, просили розглядати справу у відсутності представника. \~ \~ \~\~ Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на початку 2006 року [PERSON] заселилась та почала проживати в житловому будинку №52 по вул. Жмаченка у с. Поліське Коростенського району Житомирської області. Попередні особи, які проживали в будинку [PERSON], померла 30.01.1990 року та її син [PERSON], помер 24.11.1996 року. Проживає вона у вказаному будинку більше 10 років, за власні кошти робить ремонт та доглядає за житловим приміщенням, тобто добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном і продовжує відкрито безперервно володіти ним. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321, ст.328 Цивільного кодексу України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України "Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом". Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Відповідно до п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 Цивільного кодексу України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Оскільки позивач [PERSON] з 2006 року (більше 10 років) добросовісно,\~ безперервно, відкрито володіє чужим майном - житловим будинком, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Коростенський район, с. Поліське, вул. Жмаченка, 52,\~ за нею може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем права власності на вищевказану будівлю за набувальною давністю, отже визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved