Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що з листопада 1987 року він працював на Чорнобильскій АЕС по ліквідації наслідків аварії. У 1991 році позивач познайомився з [PERSON], яка також працювала на Чорнобильскій АЕС по ліквідації наслідків аварії. Після 2001 року [PERSON] та [PERSON] стали разом постійно проживати та вести спільне господарство за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] мала ряд захворювань в тому числі гіпертонію, цукровий діабет, тому позивач постійно піклувався про неї. [INFO] [PERSON] померла, позивач особисто займався її похованням. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входила квартира [ADDRESS]. На підставі викладеного, позивач просив суд встановити факт проживання його із [PERSON] однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття спадщини, з 01.01.2004 року по [INFO] та визнати за [PERSON], право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS]. За вказаною позовною заявою Дарницьким районним судом м.Києва 04.04.2017 року було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено. Разом з тим, за заявою відповідача КМР про скасування заочного рішення, ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 13.06.2017 року вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. Після призначення справи до розгляду у загальному порядку позивач подав до суду уточнену позовну заяву, згідно якої позивачем було змінено склад учасників справи та залучено у якості співвідповідача [PERSON], який є сином померлої [PERSON], оскільки стало відомо, що [PERSON] було складено заповіт на користь сина. Позивач зазначив, що він самостійно доглядав [PERSON], яка із сином не спілкувалась понад 25 років, тоді як [PERSON] не приїхав навіть на поховання матері, не доглядав її за життя, не допомагав матеріально, не приймав участь у похованні матері. На підставі чого, позовач вважає, що він має переважне право на спадщину після померлої [PERSON], на підставі ст.1264 ЦК України. У судовому засіданні позивач та його представник у судове засідання з"явились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача КМР позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, з підстав, вказаних в письмовому відзиві на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Третя особа: ГУЮ у м.Києві представника у судове засідання не направило, повідомлене належним чином про час та місце судового розгляду справи, від представника до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, розгляд данної справи залишив на розсуд суду. Свідки [PERSON][PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засідання пояснили, що вони знайомі з позивачем, також були знайомі з померлою [PERSON] Підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом до її смерті, вели спільне господарство, разом їздили відпочивати; [PERSON] купив у квартиру [PERSON] побутову техніку (холодильник, мікрохвильову піч, морозильну камеру, сантехніку тощо), робив у квартирі [PERSON] ремонт; позивач займався лікуванням [PERSON], а згодом і її похованням. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та додані до неї документи, вважає позов необґрунтованим і таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.02.2007 [PERSON] отримала приватну власність квартиру [ADDRESS], що вбачається із свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації житла Дарницької РДА у м.Києві. [PERSON][INFO] померла, згідно свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м.Києві Управління державної реєстрації ГТУЮ у м.Києві 14.08.2016, актовий запис №4334. Згідно наданих документів, а саме: договору-замовлення №8.8189П від 14.03.2016, додатку до вказаного договору, видаткової накладної №Л-00000065 від 15.03.2016, похованням [PERSON] займався позивач [PERSON] Під час звернення позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON], яка складається із квартири [ADDRESS], стало відомо, що 12.01.2012 [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, яке буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось заповіла сину [PERSON], [INFO]. Вказаний заповіт є чинним. Звертаючись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивач посилався на те, що померла [PERSON] вважала позивача членом сім`ї, оскільки більш близької людини у неї не було, з якою позивач проживав більше ніж п"ять років однією сім`єю та має намір прийняти після неї спадщину, так як відноситься до четвертої черги спадкування за законом. У заяві від 18.01.2017 позивач вказував, що йому відомо про складений [PERSON] заповіт. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім"єю не менш як п"ять років до часу відкриття спадщини. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоч і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. ВРАЦС Оболонського РУЮ м.Києва листом від 27.01.2018 року за №852/16-07-09 надано відповідь про відсутність актового запису про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] У той же час матеріали справи містят копію паспорту позивача, згідно якої відділом ЗАГС м.Ніжина Чернігівської області 07.08.1971 року зареєстровано шлюб [PERSON] з [PERSON], 1951 року народження, вказаний факт не заперечується позивачем, який сам у судовому засіданні підтвердив, що має офіційну дружину [PERSON], з якою перебуває у шлюбі з 07.08.1971 до теперішнього часу. Суд враховує вказані обставини, вважає щ перебування позивача у зареєстрованому шлюбі не є підставою для визнання факту проживання з іншою особою однією сімєю та не тяне за собою юридичних наслідків, визначених ст. 1264 ЦК України. В тому числі суд враховує, що доказів того, що позивач брав участь у витратах по утриманню квартири [ADDRESS] суду не надано, із наданих позивачем квитанцій неможливо встановити, що саме позивач сплачував кошти на утримання вказаної квартири, крім того, на наданих квитанціях взагалі не зазначено власника квартири, або платника комунальних послуг. Доказів, що позивач робив ремонт у спірній квартирі також надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Як відзначає Верховний Суд України у пункті 20 своєї Постанови Пленуму Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року N11 при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивач не надав обґрунтованих та беззаперечних доказів на підтвердження факту проживання однією сім'єю з [PERSON] з 01.01.2004 року по [INFO] при наявності офіційного зареєстрованогого шлюбу з [PERSON] з 07.08.1971 року по теперішній час. Заслухавши покази свідків, суд приходить до висновку, що їх свідчення є тотожними та майже не відрізняються між собою, містять лише абстрактну, загальну інформацію, при цьому жоден із цих свідків не показав, яким же чином позивач та [PERSON] вели спільне господарство та не пояснили свою обізнаність щодо існування у позивача та [PERSON] спільного бюджету, що є обов'язковими умовами при встановленні факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні з боку позивача не було надано достатніх та безперечних доказів на підтвердження факту його проживання із [PERSON] в період з 01.01.2004 року по [INFO] однією сім'єю в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити за необґрунтованістю. Позаяк решта позовних вимог позивача є похідними від вимог про встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] в період з 01.01.2004 року по [INFO] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а відтак цю частину позовних вимог суд також вважає необґрунтованими.

Outcome: dismissed