Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території та спожиті комунальні послуги по [ADDRESS] в розмірі 24 539,99 грн., 3 % річних - 2 210,44 грн. та витрати по сплаті судового збору - 267,00 грн. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачем, як власником квартири [ADDRESS], несвоєчасно оплачуються спожиті житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 24 539,99 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2012 року ТОВ «Житло-Сервіс» відмовлено у видачі судового наказу, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду в порядку позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та позов просив задовольнити. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у його задоволенні з тієї підстави, що згідно Договору дарування квартири від 22 грудня 2007 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS], а відтак не має відношення до заборгованості, що виникла внаслідок несплати за надані житлово-комунальні послуги, утримання будинку та при будинкової території, паркомісця. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Між позивачем та відповідачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до Довідки форми №3 особовий рахунок відкрито на ім`я [PERSON]. Згідно розрахунку заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, комунальні послуги, заборгованість по [ADDRESS] за період з квітня 2011 року по березень 2014 року складає 24 539,99 грн. За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Споживач, згідно ст. 1 цього Закону, це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Частина 1 ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачає, що договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як убачається з Договору дарування квартири від 22 грудня 2007 року [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] з моменту передачі квартири набувачеві не отримує зазначені комунальні послуги та більше не має наміру їх отримувати, не є ні власником, ні споживачем комунальних послуг, а тому не є учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг. Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. Відповідного клопотання про заміну відповідача позивачем у судовому засіданні заявлено не було. Враховуючи, що позов пред'явлено до неналежного відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed