Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики . В процесі розгляду справи позивачі збільшили позовні вимоги через зміну курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ станом на 27.04.2015 року , в зв"язку з чим зазначають, що загальна сума заборгованості за договором позики, яка підлягає стягненню з відповідачки, в гривневому еквіваленті становить 449 032,00 грн. Позовні вимоги, підтримані в судовому засіданні, позивачі обґрунтовують тим, що згідно взаємної домовленості, досягнутої між сторонами, 21.09.2011 року відповідачка позичила в них грошові кошти в сумі 20 000 доларів США терміном на один місяць , тобто до 21.10.2011 року. Зокрема, у [PERSON] позивачка позичила 14 000 доларів США, у [PERSON] - 6 000 доларів США. Факт одержання відповідачкою у позику грошових коштів стверджується її власноручно написаною письмовою розпискою. Передача грошових коштів та складання розписки відбулося 21.09.2011 року в м. Коломия на квартирі [PERSON] , яку винаймав [PERSON] , куди приїхала відповідачка. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 21.10.2011 року у відповідачки виникло зобов"язання повернути позивачам позичені грошові кошти, а у позивачів - право вимоги виконання відповідачкою грошового зобов"язання в розмірі наданої позики . Відповідачка не повернула позивачам позичені в них кошти, не виконала свого зобов"язання за договором позики, що змусило позивачів звернутися із даним позовом до суду. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 526, 530, 533, 540, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України просять позов задоволити та стягнути з відповідачки на їх користь заборгованість за договором позики в загальній сумі 449 032,00 грн. , зокрема, на користь [PERSON] - 314 322,40 грн., що еквівалентно 14 000 доларів США, та на користь [PERSON] - 134 709,60 грн., що еквівалентно 6000 доларів США. Відповідачка [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, в судове засідання не прибула , незважаючи на визнання судом необхідною її явку для особистих пояснень. Тому справу слід розглянути у її відсутності, оскільки відповідачка бере участь у справі через свого представника [PERSON] В письмових поясненнях відповідачка [PERSON] зазначила, що 21.11.2012 року вона позичила у [PERSON] 22 150 доларів США та 8 625 євро на строк один місяць, про що написала розписку. На виконання договору позики приблизно через місяць вона повернула [PERSON] частину боргу, залишок боргу становив 20 000 доларів США. На пропозицію [PERSON], який мав намір провести із [PERSON] взаєморозрахунки, вона написала нову розписку про те , що начебто позичила в [PERSON] 14 000 доларів США , а у [PERSON] 6000 доларів США. В той день коштів від позивачів фактично вона не отримувала , а грошові зобов»язання виникли в неї згідно попереднього договору позики від 21.11.2012 року. Вказує, що дата 21.09.2011 року у договорі позики зазначена невірно, оскільки фактично вона написала розписку приблизно через місяць після укладення договору позики від 21.11.2012 року. Приблизно через місяць після цього вона повернула [PERSON] борг в сумі 6000 доларів, а в 2013 році повернула 10 000 доларів США після повернення їй заставних документів. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав , зазначених відповідачкою [PERSON] в письмових поясненнях, а також з тих підстав , що позивачами письмовий договір позики не надано, а розписка сама по собі не може замінювати собою письмовий договір позики, як цього вимагає ч.1 ст.1047 ЦК України, і посвідчувати факт передання грошових коштів. Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, та оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини регулюються нормами статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника , яка є доказом не лише факту укладення договору , але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 Цивільного кодексу України міститься в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13. Оглянутим в судовому засіданні оригіналом розписки та долученою до матеріалів справи копією розписки встановлено, що 21.09.2011 року відповідачка [PERSON] отримала в борг у позивачів 20 000 доларів США , що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 27.04.2015 року становить 449 032,00 грн., а саме, у [PERSON] відповідачка позичила 14 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.04.2015 року еквівалентно 314 322,40 грн., у [PERSON] - 6 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.04.2015 року еквівалентно 134 709, 60 грн. Вказані грошові кошти відповідачка отримала у борг у позивачів на строк до 21.10.2011 року , про що власноручно написала розписку. Як зазначає відповідачка [PERSON] в своїх письмових поясненнях та ствердила у судовому засіданні її представник [PERSON] , дану розписку відповідачка написала власноручно, діючи добровільно. Твердження представника відповідача про те , що розписка написана відповідачкою [PERSON] не 21.09.2011 року , а в 2012 році через місяць після укладення іншого договору позики, суд не приймає до уваги, як такі, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Отже, як виплаває із змісту розписки позичальника [PERSON] від 21.09.2011 року, між позивачами та відповідачкою було укладено договір позики та досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов цього договору і розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. ст. 1046, 1047 ЦК України та передачу грошей позикодавцями позичальнику. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Тому твердження представника відповідачки [PERSON] про те, що позивачами письмовий договір позики не надано, а розписка сама по собі не може замінювати собою письмовий договір позики, як цього вимагає ч.1 ст. 1047 ЦК України, і посвідчувати факт передання грошових коштів, суд не приймає до уваги як безпідставні і такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідачкою не заперечується факт власноручного написання боргової розписки, але вона заперечує факт отримання грошових коштів від позивачів . Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Доводи відповідачки про те , що грошові кошти під час написання нею розписки їй не передавалися , не підтверджені жодними доказами . Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається , як на підставу своїх вимог або заперечень , надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Оскільки розписка є одночасно документом, який підтверджує факт укладення договору позики та передачу грошей позикодавцем позичальнику, боргова розписка відповідачки [PERSON] від 21.09.2011 року є підтвердженням факту передання позивачами відповідачці грошових коштів в сумі 20 000 доларів . Поясненнями позивачів судом встановлено, що обов'язку щодо повернення позики відповідачка у встановлені договором строки, тобто до 21.10.2011 року, не виконала. Про невиконання умов договору позики з боку відповідачки також свідчить та обставина, що оригінал боргової розписки знаходяться у позикодавців. Наявність боргової розписки у позивачів спростовує твердження відповідачки про начебто повернення нею 6 000 доларів США боргу позивачу [PERSON] та 10 000 доларів США , які не доведені відповідними доказами . Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк( термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк( термін) . В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконаня зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом . З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки боргу за договором позики від 21.09.2011 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За таких обставин, з відповідачки на користь позивача [PERSON] слід стягнути 314 322,40 грн. ( що еквівалентно 14 000 доларів США) боргу за договором позики від 21.09.2011 року , а на користь позивача [PERSON] - 134 709, 60 грн. ( що еквівалентно 6 000 доларів США ) , що в загальній сумі становить 449 032,00 грн. Питання судових витрат по справі суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526,527, 530, 612, 1046, 1047, 1049,1050 ЦК України,

Outcome: approved