Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь борг у розмірі 4 907 грн. 52 коп. Обгрунтовуючи вимоги тим, що на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні ПФ України в м. Києві перебуває [PERSON], яка отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після проведення перевірки було встановлено, що відповідач не подала до Управління відомості про те, що вона була працевлаштована, що впливає на розмір призначеної пенсії, у зв'язку з чим виникла переплата пенсії за період з 01.09.2016 року по 31.12.2016 року у розмірі 4 907 грн. 52 коп. 24.03.2017 року відповідачу було направлено лист, в якому вона запрошувалась до Управління з метою досудового врегулювання спору по даному питанню та сплати нею суми боргу в добровільному порядку, проте даний лист було проігноровано відповідачем, що змушує позивача звернутись із даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2018 року замінено позивача Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві у цивільній справі за позовом Лівобережного об'єднання управління Пенсійного фонду України в м. Києві до [PERSON] про стягнення грошових коштів. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила, що відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідач у судове засідання не з'явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, процесуальним правом надати відзив по суті предмету спору не скористалась. Із заявами про розгляд справи у її відсутності відповідач до суду також не зверталась. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 січня 2015 року [PERSON] звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила призначити їй пенсію за вислугою років, як непрацюючому пенсіонеру відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до пам'ятки пенсіонеру, з якою відповідач ознайомлена 14 січня 2015 року, [PERSON] зобов'язувалась повідомляти органи Пенсійного фонду про обставини, що можуть вплинути на її пенсійне забезпечення, про вступ на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або зняття з обліку як фізичної особи-підприємця (а.с. 9). Згідно протоколу №367 від 22 січня 2015 року [PERSON] з 14 січня 2015 року була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 4). Як убачається із витягу з наказу від 17 серпня 2016 року №157 "к" [PERSON] з 01 вересня 2016 року була прийнята на роботу вихователем дошкільного навчального закладу №655 Управління освіти Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та встановлено посадовий оклад згідно тарифного розряду 12 (а.с. 6). Проте, відповідач про факт працевлаштування не повідомила органи Пенсійного фонду України. На підставі розпорядження Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києва №3023 від 26 грудня 2016 року, Лівобережному об'єднаному управлінню ПФ України в м. Києві запропоновано вирішити питання про утримання переплати пенсії пенсіонера [PERSON] за період з 01 вересня 2016 року по 31 грудня 2016 року в сумі 4907,52 грн. у зв'язку з працевлаштуванням (а.с. 7). 24 березня 2017 року позивач на адресу відповідача направив лист щодо добровільної сплати переплати пенсії у розмірі 4907,52 грн. та попереджено, що у разі невиконання даної вимоги орган Пенсійного фонду звернеться до суду для примусового стягнення суми переплаченої пенсії (а.с. 8). Відповідно до частини 3 Порядку повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21.03.2003, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15.05.2003 № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014), суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку. Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом з тим, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін, та, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Виходячи із аналізу ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч.1 вказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Частиною 2 ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Відповідно до п. 2.5. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, у разі працевлаштування (навчання) особи, якій призначено пенсію, такою особою протягом 10 днів надається органу, що призначає пенсію, довідка про прийняття на роботу (навчання). Крім того, відповідно до п. 2.21 Порядку у разі працевлаштування (початку діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) після призначення пенсії особа повідомляє орган, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, про дату працевлаштування (початок діяльності, пов'язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування), вид зайнятості (укладення трудового договору, цивільно-правового договору, реєстрація як фізичної особи - підприємця, провадження незалежної професійної діяльності) шляхом подання заяви. Таким чином, відповідач зобов'язана була повідомити Управління про факт свого працевлаштування. Як встановлено судом, відповідачем було здійснено переплату пенсії відповідачу з причини недобросовісності набувача грошових сум. Приймаючи до уваги пояснення представника позивача, які узгоджуються із дослідженими у справі доказами, враховуючи, що її доводи не спростовані відповідачем у судовому засіданні, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог щодо факту неповідомлення [PERSON] про її працевлаштування з 01 вересня 2016 року. Враховуючи викладене, вимоги діючого законодавства, недобросовісну поведінку одержувача коштів [PERSON], доведеність позивачем того факту, що перерахування пенсії сталося з причин, пов'язаних із зловживанням з боку пенсіонера, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню із відповідача в дохід Держави в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved