Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач, звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, в якому просив суд, встановити факт, того що він протягом двох років до смерті [PERSON], померлої [INFO], знаходився на утриманні останньої. Встановити факт, що [PERSON], фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Визнати за [PERSON], право власності на земельну ділянку, площею 3,70 гектарів в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, кадастровий номер: [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що його прабабуся - [PERSON], померла [INFO]. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки. [PERSON] є таким що прийняв спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], так як вступив у фактичне володіння спадковим майном. Хоча позивач і прийняв спадщину після смерті [PERSON], проте не має змоги оформити своїх спадкових прав у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Через вищевказані обставини Позивач позбавлений можливості нотаріально оформити свої спадкові права, тому вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне право Позивача підлягає захисту судом шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно. У судове засідання від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивач позовні вимоги підтримав, відповідач позов визнав. Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Прабабуся Позивача - [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 15 грудня 1993 року (а.с.8). Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки, площею 3,70 гектарів в межах згідно з планом, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області, кадастровий номер: [NUMBER]. Право власності померлої [PERSON] на вищезазначену земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який виданий на підставі рішення Чугуївської райдержадміністрації від 10 грудня 2002 року №333 (а.с.9). Згідно статті 529 Цивільного кодексу УРСР: при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до статті 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. На момент смерті [PERSON], [PERSON] фактично проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Фактично з 1991 року по час смерті [PERSON] [PERSON] знаходився на її утриманні та постійно проживав разом з нею. Відповідно до статті 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину шляхом вступу у володіння спадковим майном, а саме після смерті [PERSON] Позивач продовжив користуватися речами, які залишились після смерті спадкодавиці, в тому числі особистими побутовими речами померлої та продовжив проживати в будинку, в якому він проживав разом з померлою. Отже, [PERSON], є таким що прийняв спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], так як вступив у фактичне володіння спадковим майном. Згідно статей 525, 548 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця; прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідач - онук померлої [PERSON] - [PERSON], з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, в управління або володіння спадковим майном не вступав. Відповідно до п. 8 постанови Пленум Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст. 531 Цивільного кодексу України (ЦК)) не менше одного року. Утриманці - це особи, які перебувають на повному утриманні іншої особи або одержують від неї допомогу, що є постійним і основним джерелом засобів їхнього існування. Відповідно до п. 114 Інструкції Мінюсту від 14.06.1994, № 18/5 "Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (інструкція на даний час втратила чинність), яка діяла на час відкриття спадщини, факт перебування на утриманні підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили, про встановлення факту перебування непрацездатної чи неповнолітньої особи на утриманні. Отже, [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], проте не має змоги оформити своїх спадкових прав у зв'язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом визнання прав. Відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельну ділянку є перешкодою позивачеві в нотаріальному оформленні його спадкових прав. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved