Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Представник позивача - адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що позивач працювала з 20.06.1994 по 13.01.2016 машиністом конвеєра, з 25.04.2016 по 25.07.2016 мотористом вентиляційної установки, весь час виконувала роботу в умовах фізичного перевантаження, показники котрого перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця. Загальний стаж роботи [PERSON] на Приватному акціонерному товаристві "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", в умовах впливу шкідливих факторів складає 22 роки та 3 місяці. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці позивачем отримано хронічне професійне захворювання з діагнозом: Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 (стан після операції -інгерламінарна дискектомія, медіанна фасетектомія L5-S1 зліва - 17.09.2015 р.) та шийна С6, С7, С8, рецидивуючий перебіг, на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико- динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня з порушенням функції ходи) суглобів. За висновками медико-соціальних експертних комісій позивачу визначено 50% втрати професійної працездатності та встановлено 3 групу інвалідності від профзахворювання, з наступним переоглядом 01.07.2020. Вважає винним в її профзахворюванні ПрАТ «ІнГЗК» та просила стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 187785 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Провадження у справі відкрито ухвалою від 01 жовтня 2019 року, справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві, просив задовольнити. Відповідач в установленому порядку подав відзив на позовну заяву, який представник відповідача в судовому засіданні підтримала, проти позову заперечує, вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників, тобто наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Додав, що праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці». Крім того, Відповідач вважає, що тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, але позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я. Відповідач зазначає, що існує причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням і діями самого Позивача, які виражаються у тривалому продовженні ним роботи в шкідливих умовах праці, а не діями Відповідача, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці, тобто у виникненні професійного захворювання є вина і самого Позивача. Заперечуючи проти позову, представник Відповідача зазначила, що Позивач є застрахованою особою і відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» може скористатися своїм правом, передбаченим цим Законом, та отримувати страхові виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків. Крім цього, Представник відповідача просила суд взяти до уваги, що Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність самого тільки факту роботи Позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача, Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та довідок МСЕК, не є підтвердженням моральних страждань, а відповідно і не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки в довідці МСЕК відсутні дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав потерпілий в результаті професійного захворювання. А отже, довідка МСЕК, на яку посилається Позивач, також не може бути взята як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки вона надає Позивачу право на отримання одноразової допомоги та виплату щомісячних страхових виплат, які здійснює відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування. Також відповідач вважає, що 50% втрати професійної працездатності Позивача - це 50% зниження здатності виконувати ним трудові обов`язки за професією, за якою він працював в останні роки. Тобто, втрата певного проценту працездатності ніяк не є доказом втрати здатності вести звичний спосіб життя. Щодо розміру моральної шкоди, представник відповідача зазначає, що моральна шкода в розмірі 187785,00 грн. є необґрунтованою, оскільки на цей час не визначено методу розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди, не передбачено і не існує жодної формули чи моделі, яка б допомогла об`єктивно встановити її розмір. З врахуванням всього викладено, Відповідач просив у позові відмовити в повному обсязі. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові матеріали в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач працювала на підприємстві відповідача машиністом конвеєра та мотористом вентиляційної установки з 20.06.1994 по 13.01.2016, та з 25.04.2016 по 25.07.2016 відповідно, загальний стаж роботи позивача - 22 роки та 3 місяці, весь час виконувала роботу в умовах фізичного перевантаження, показники якого перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця. Як вбачається з довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності та довідки до акта огляду МСЕК від 30.07.2019, позивачу встановлено 50 % втрати працездатності та третя група інвалідності з 16 липня 2019 року до 01 серпня 2020 року, дата переогляду 01.07.2020. Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.05.2019, професійне захворювання з діагнозом: Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 (стан після операції-інгерламінарна дискектомія, медіанна фасетектомія L5-S1 зліва- 17.09.2015 р.) та шийна С6, С7, С8, рецидивуючий перебіг, на фоні полісегментарної дископатії з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня з порушенням функції ходи) суглобів, виникла у позивача під час роботи з 25.04.2016 по 25.07.2016 мотористом вентиляційної установки на виробничій дільниці №1 (підземний тракт), Дробильної фабрики ПрАТ "Інгулецький ГЗК", виконувала роботи в умовах фізичного перевантаження, показники якого перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, а з 20.06.1994 по 01.06.2007 - машиністом конвеєра на виробничій дільниці №1 (підземний тракт) ДФ ПрАТ «ІнГЗК»; з 01.06.2007 по 13.01.2016 - машиністом конвеєра на виробничій дільниці №3 ДФ ПрАТ «ІнГЗК», де вона виконувала роботи в умовах фізичного перевантаження, показники якого перевищували нормативні значення. Причиною виникнення профзахворювання є робоча поза більше 30 %, нахили корпусу 500 разів за зміну при нормативному значенні 51-200 разів, маса вантажу, що переміщується вручну 20-25 кг при допустимих 7 кг, переміщення у просторі - 12 км при нормативному значенні 8 км, зовнішнє фізичне динамічне навантаження, яке перевищує нормативні показники. При цьому акт відповідачем оскаржено не було. А отже, суд вважає, що підтверджується причинний зв`язок між працею позивача в ПрАТ «ІнГЗК» та ушкодженням його здоров`я. З виписок із історії хвороби, виписок із медичних карток амбулаторного та стаціонарного хворого, наданих суду епікризів, встановлено, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, неодноразово протягом 2015-2018 років перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 17» ДОР, ТОВ «Медиком»-4, у Клініці Українського науково-дослідного інституту промислової медицини. Відповідно до медичних документів лікарями встановлено рекомендації: спостереження лікарів, прийом медикаментів, фізіотерапія, санаторно-курортне лікування, нагляд у лікарів - невропатолога, терапевта, ендокринолога, протипоказана робота в умовах дії переохолодження, тяжка фізична праця, вимушена робоча поза, рекомендовано оздоровлення в санаторії - профілакторії неврологічного профілю, санаторно-курортне лікування. Статтею ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи. Вивчивши надані сторонами докази, судом встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних і фізичних стражданнях через втрату професійної працездатності на 50 %, отримання професійного захворювання, 3 група інвалідності. Позивач вимушений систематично проводити курси медикаментозного лікування, витрачати кошти на ліки. Суд критично відноситься до твердження представника відповідача, що їх вини у професійному захворюванні позивача немає. Суд зазначає, що відповідно до вказаного акту, професійне захворювання позивача виникло внаслідок роботи позивача на підприємстві відповідача, та внаслідок не забезпечення останнім належних умов праці, оскільки шкідливі показники перевищували норми. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до статті 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Як визначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р., ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1). Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним, що через шкідливі умови праці на підприємстві, правонаступником якого є відповідач - позивач втратила 50% професійної працездатності та отримала 3 групу інвалідності. В результаті дії шкідливих умов праці на підприємстві відповідача, через отримане професійне захворювання, позивач вимушений постійно лікуватись, проходити курси лікувань, що не ставиться під сумнів та визнано сторонами. Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частина 1 статті 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. На підставі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За положеннями ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання, позивачеві [PERSON] заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу життя останньої, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від неї додаткових зусиль для його організації, моральні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я. порушення душевної рівноваги, постійну присутність почуття тривоги, розпачу, дратівливості, психологічного дискомфорту. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої Позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягають з`ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода. Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: актом розслідування причин профзахворювання, медичними документами, довідкою МСЕК тощо. Таким чином, суд вважає доведеним спричинення відповідачем позивачу шкоди здоров`ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винною поведінкою відповідача та настанням у позивача негативних наслідків, а звідси й завдання їй моральної шкоди. Водночас, відповідач іншого не довів. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із того, що вина відповідача у спричинені моральної шкоди доведена, тривалість трудових відносин, що мали місце між сторонами у справі, ступінь втрати працездатності, і відповідач має нести відповідальність за не створення безпечних умов на робочому місці, те, що до професійного захворювання призвела робота в шкідливих умовах позивача на підприємстві відповідача протягом 22 років та 3 місяців. Разом з тим, суд враховує, що група інвалідності встановлена позивачу тільки у липні 2019 року, первинно, з призначенням чергового переогляду у липні 2020 року, тому, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 70 000 гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час. З огляду на вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати яких згідно з законом позивач звільнений.

Outcome: partial