Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом в якому зазначив, що відповідно до умов Договору про відступлення прав вимог №1 від 25.12.2008 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Колекторське Агентство Фактор», Позивач набув право вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за кредитним договором № 11-3806-077ФД від 20.07.2007 р. Відповідно до укладеного кредитного договору № 11-3806-077ФД від 20.07.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], останній 20.07.2007 року отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,0001% та терміном користування до 19.07.2010 р. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки №11-3806-077П від 20.07.2007 року, згідно до умов якого [PERSON] зобов'язався відповідати перед первісним кредитором за порушення обов'язків за Кредитним договором як солідарний боржник. Відповідно до умов договору поруки [PERSON] як поручитель, поручається за виконання [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі договору. Відповідачі зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконали. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 23420,65 грн. Просить суд стягнути заборгованість з відповідачів в розмірі 23420,65 грн. за вищезазначеним кредитним договором від 20.07.2007 року та судовий збір. Позивач у судове засідання не з'явився, суду надав заяву, просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення проти позову, посилаючись на недоведеність розміру заборгованості, просив застосувати строк позовної давності, та заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.07.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11-3806-077ФД, згідно з яким останній 20.07.2007 року отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,0001% та терміном користування до 19.07.2010р. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки №11-3806-077П від 20.07.2007р., згідно до умов якого [PERSON] зобов'язався відповідати перед первісним кредитором за порушення обов'язків за Кредитним договором як солідарний боржник. Відповідно до умов договору поруки [PERSON] як поручитель, поручається за виконання [PERSON] обов'язків, які виникли на підставі договору. 25.12.2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Колекторське Агентство Фактор» був укладений Договір про відступлення прав вимог №1 від 25.12.2008 року, відповідно до якого Позивач набув право вимоги до боржника реального та належного виконання обов'язків за кредитним договором № 11-3806-077ФД від 20.07.2007 р. Відповідачам направлялась вимога позивачем від 25.12.2008 р. про необхідність погасити заборгованість за кредитним договором, яка залишилась без виконання. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Так, відповідно до вимог ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст.526 цього Кодексу. За правилами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно зі ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи. Позивач в своїй позовній заяві зазначив, що у Відповідачів існує заборгованість у розмірі 23420,65 грн., із яких 12326,66 грн. - тіло кредиту, 0,00 грн. - відсотки за комісійні доходи, 11093,99 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків (останні 90 днів). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». На численні вимоги суду Позивач так і не надав банківських виписки з рахунку та будь-які інші докази, які б підтверджували факт наявності заборгованості за вказаним кредитним договором та її розмір, не навів жодних розрахунків цієї заборгованості та не зазначив про наявність цих доказів у позовній заяві. З приводу строків позовної давності суд приходить до наступного: На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Отже, у позивача настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Згідно з пунктом 3.5. кредитного договору позичальник зобов'язаний повернути кредитні кошти протягом 3 календарних днів з дня отримання вимоги. Позивач використав своє право на дострокове повернення кредиту та змінив строк виконання зобов'язання по поверненню кредиту, встановив новий строк виконання зобов'язання, у зв'язку з чим до Відповідачів була звернута вимога про дострокове повернення кредиту від 25.12.2008 р. Однак, відповідачами зазначена вимога виконана не була Також згідно з п. 3.3 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит банку щомісячно до 10 числа кожного місяця, згідно з графіком погашення заборгованості за кредитним договором (додаток № 1). Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Зазначене суттєво впливає на початок строку виконання зобов'язання. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), зазначене вище правило застосовується й до додаткових вимого банку (іншої фінансової установи). Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. При цьому, враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", за якими у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити Позивачу у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю позову та у зв'язку з пропуском ним строку позовної давності.

Outcome: dismissed