Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області про стягнення компенсації у відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої невиконанням рішення суду. В позовній заяві посилався на те, що постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2011 року залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року, Управління праці та соціального захисту населення Решетилівської районної державної адміністрації зобов'язано здійснити перерахунок та виплату [PERSON] одноразової компенсації як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС при встановленні 2 групи інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати та щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік як інваліду 3 групи в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат на момент виплати відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, з урахуванням проведених виплат. На даний час вказане судове рішення не виконано, державним виконавцем не вжито необхідних заходів для примусового виконання рішення, у зв'язку з чим йому завдано значної матеріальної та моральної шкоди. Тому в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог позивач просив суд стягнути з управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області 20000 грн. на відшкодування завданої матеріальної та 1734 грн. - на відшкодування моральної шкоди. У зв'язку з невідповідністю позовної заяви вимогам ст. 119 ЦПК України ухвалою судді від 24 січня 2014 року позов було залишено без руху, а позивачу надано строк тривалістю три календарні дні з дня одержання копії ухвали суду для усунення недоліків позовної заяви. Оскільки недоліки позовної заяви позивачем усунуті не були, ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 10 лютого 2014 року позовна заява вважалася неподаною, прийнято рішення про її повернення позивачу. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2014 року наведена ухвала судді Київського районного суду м.Полтави скасована, а матеріали справи направлені до Київського районного суду м.Полтави для вирішення питання про відкриття провадження. При цьому в ухвалі апеляційного суду Полтавської області від 17 березня 2014 року зазначено, що позивачем недоліки позовної заяви усунено в межах встановленого процесуального строку. Таким чином з наведеної ухвали вбачається, що пред'явлення позову до структурного підрозділу юридичної особи, який не має статусу юридичної особи, не є перешкодою для відкриття провадження у справі. Ухвала апеляційного суду Полтавської області є обов'язковою для виконання, у зв'язку з чим ухвалою від 15 квітня 2014 року відкрито провадження у даній справі за позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою від 29 квітня 2014 року судом відмовлено [PERSON] в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості належного відповідача управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Полтавській області, оскільки дане управління також не є юридичною особою. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримував в повному обсязі та просив його задовольнити. Клопотань щодо залучення належного відповідача чи співвідповідача позивач суду не заявляв, і після роз'яснення йому судом змісту ст.33 ЦПК України. Усвідомлюючи, що суд за власною ініціативою позбавлений можливості залучати будь-яких осіб в якості відповідачів, позивач продовжував підтримувати свій позов до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області. На підставі викладеного справа розглядалась судом в межах позовних вимог. Представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не з'явився. Враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 11 квітня 2011 року залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2011 року, Управління праці та соціального захисту населення Решетилівської районної державної адміністрації зобов'язано здійснити перерахунок та виплату [PERSON] одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при встановленні 2 групи інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат на момент виплати та щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік як інваліду 3 групи в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат на момент виплати відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік, з урахуванням проведених виплат. За вказаним судовим рішенням Решетилівським районним судом 28 листопада 2012 року видано виконавчий лист, який стягувачем пред'явлено до примусового виконання (а.с.4). Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській від 03 березня 2012 року за вказаним виконавчим документом відкрито виконавче провадження (а.с.5). Постановою державного виконавця від 27 квітня 2012 року вказане виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на те, що виплати по рішенню суду не проведені через відсутність відповідного фінансового ресурсу бюджету. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2012 року дії державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області визнані неправомірними, постанова про закінчення виконавчого провадження серії ВП№31494025 від 27 квітня 2012 року з примусового виконання виконавчого листа №2а-8/11 від 28 лютого 2012 року скасована (а.с.7-8). На виконання зазначеної постанови Харківського апеляційного адміністративного суду 31 січня 2013 року постановою Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області відновлено виконавче провадження ВП№31494025 з виконання виконавчого листа, виданого Решетилівським районним судом Полтавської області 28 лютого 2012 року (а.с.9). Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області від 28 листопада 2013 року вказане виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" з посиланням на те, що виплати по рішенню суду не проведені через відсутність відповідного фінансового ресурсу бюджету (а.с.12). Таким чином на даний час постанова Решетилівського районного суду від 11 квітня 2011 року не виконана. Вважаючи, що державним виконавцем не було вжито ефективних заходів для примусового виконання судового рішення, чим йому завдано матеріальної та моральної шкоди, позивач просить стягнути таку шкоду саме з управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області. Зазначена позиція позивача не ґрунтується на нормах цивільного права. Так, згідно ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення ї цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як вбачається з постанови Решетилівського районного суду від 11 квітня 2011 року, право позивача на одержання одноразової компенсації учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС при встановленні 2 групи інвалідності внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 45 мінімальних заробітних плат та щорічної грошової допомоги на оздоровлення за 2010 рік як інваліду 3 групи в розмірі 4-х мінімальних заробітних плат було порушено Управлінням праці та соціального захисту населення Решетилівської районної державної адміністрації, а не органами Державної виконавчої служби України. Судом не встановлено будь-яких матеріальних збитків позивача, що були б йому спричинені відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, вини державного виконавця або органу державної виконавчої служби у заподіянні позивачу таких збитків. Відповідно, відсутній склад цивільного правопорушення, який би надавав підстави для цивільно-правової відповідальності органу ДВС. В судовому засіданні позивач пояснив, що розмір матеріальної шкоди в сумі 20000 грн. ним визначений, виходячи з практики Європейського суду з прав людини по аналогічних справах про стягнення компенсації за тривале невиконання судового рішення. Таке визначення шкоди позивачем суперечить нормам ч.2 ст.22 ЦК України, згідно якої збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або має зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Не встановлено судом і факту завдання позивачу відділом примусового виконання рішень чи управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області моральної шкоди. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Позивач в даній справі вказав відповідачем відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області, звертався до суду з клопотанням про залучення в якості належного відповідача управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області. Але ні відділ примусового виконання рішень, ні управління ДВС не є юридичними особами, та, відповідно, не тільки не можуть бути належними відповідачами, але і не можуть мати процесуальний статус відповідача взагалі. На підставі наведеного в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до п.10 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач як особа, віднесена до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, від сплати судового збору звільнений, у зв'язку з чим судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed