Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в інтересам неповнолітньої [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне. 28 травня 2012 року відповідач [PERSON] о 17:20 годині у світлий час доби керував автомобілем марки «ВАЗ 21043» реєстраційний номер [NUMBER], який належить згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу його матері - відповідачу [PERSON] Рухаючись вулицею Кірова зі сторони вулиці Куйбишева в напрямку пр. Ленінського в Ленінському районі міста Донецька, на ділянці дороги в районі будинку № 33 по вулиці Кірова скоїв наїзд на неповнолітню [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 31 травня 2012 року за даним фактом було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Внаслідок зазначеного ДТП, згідно судово-медичної експертизи № 535 від 11.09.2012 року неповнолітній [PERSON] були завдані тілесні ушкодження, а саме перелом лівої стегнової кістки в середній третині - нижній третині зі зміщенням, косий перелом лівої малогомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням, перелом ліктьового відростка лівої ліктьової кістки без зміщення, струс головного мозку, садна області лівого ліктьового суглоба, що відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров'я понад 21 день. 03 жовтня 2012 року дана кримінальна справа була закрита на підставі ст. 6 п. 2 КПК України. Зазначені вище факти підтверджуються постановою про закриття кримінальної справи від 03 жовтня 2012 року (копія додається). В результаті скоєння ДТП, неповнолітню [PERSON], було госпіталізовано до обласної травматологічної лікарні м. Донецька, де вона знаходилась на стаціонарному лікуванні до 30.11.2012 року, про що, свідчить виписаний епікриз. У період проведення першої операції та лікування, позивачем було придбано лікарських засобів на суму більше ніж 15 000.00 грн., це не враховуючи витрати на проведення операцій, утримання після операційного періоду, стороннього догляду, посиленого харчування та витрати на наймання транспорту для поїздок до лікувального закладу та назад. На час коли, стосовного відповідача [PERSON] було відкрито кримінальне провадження, він йшов на контакти, надавав матеріальну допомогу на лікування [PERSON] Загальна сума наданих коштів складає приблизно 9 000.00 грн., але всіх цих коштів не вистачало на повне та нормальне лікування. Після того, як кримінальна справа була закрита, відповідач [PERSON] категорично відмовився надавати допомогу і повідомив, що всі питання будуть вирішуватися через суд та добровільно зазначену суму відповідачі відшкодувати позивачеві та [PERSON] відмовляється. Загальна сума витрат пов'язаних з лікуванням складає понад 32 000.00 грн. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Також, відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1195 ЦК України, фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим пошкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, які викликані необхідністю посиленого харчування, санаторного-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Внаслідок зазначеного ДТП, [PERSON] було зроблено операцію на нозі, але через деякий час її знову було госпіталізовано та зроблено репозицію перелому з усуненням деформації та додаванням блокуючого стержня. У зв'язку з цим, на нозі залишилися помітні шрами. Все лікування потягло за собою ризке обмеження руху, що порушило її нормальні життєві устої. Враховуючи те, що на сьогоднішній день лікування та реабілітаційний період не закінчено, а саме, найближчим часом планується операція з вилучення спиці з тазостегнової кістки та проведення кілька послідуючих операцій, рекомендованих хірургами, по висіченню рубців і пластики місцевими тканями, а також лазерної шліфовки результуючих рубців, всі ці обставини також вимагають придбання лікарських засобів, що потребує значних фінансових витрат, що підтверджується довідкою з клініки естетичної медицини. На сьогоднішній день [PERSON] відчуває фізичний біль у нижніх кінцівках, викликану заподіяними тілесними ушкодженнями. Вона перенесла важкі душевні страждання у зв'язку з травмами, заподіяними їй, переживання з приводу можливих подальших ускладнень здоров'я, хвилювання і боязнь, що вона втратила нормального життя та втратою нормальних життєвих зв'язків. Також, беручи до уваги, що [PERSON] ще навчається у середньо-освітній школі, вона боїться відвідувати навчальний заклад, тому що очолюючи учні постійно звертають на неї увагу та вважають її калікою. Вона дуже сильно хвилюється, що вона у зв'язку з цим не зможе знайти роботу та отримувати стабільний заробіток. Їй дуже важко пересуватися, дуже важко присісти, вона зазнає болю при виконанні будь-яких рухів. Все це викликало в неї дуже сильні душевні страждання, вона втратила спокій та спокійний сон, з'явились психологічні страхи. З'явилася боязнь пересування в автомобільному транспорті, боязнь звуків розбитого скла, скрипу і вереску гальм проїжджаючих повз неї автомобілів. Він був вимушений звернутися за допомогою його доньки - [PERSON], до психотерапевту. В результаті отриманих травм погіршився загальний стан здоров'я, що виражається в гострих головних болях, біль у нижніх кінцівках при зміні погодних умов, нервових і фізичних навантаженнях. У зв'язку з заподіяними травмами, з'явилися необхідні медичні обмеження у вигляді заборони заняття спортом та активного відпочинку. Психологічна обстановка в сім'ї стала складною, у зв'язку з безперервним болем, сльозами, хвилюванням і постійними переживаннями. Відповідно до частини першої ст. 1187 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншім пошкодженню здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або будь-яким іншим способом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Вказав, що при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка заподіяла, якщо шкода заподіяна каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У зв'язку з вищевказаним, вважає, що його сім'ї та його дитині - [PERSON] було завдано моральної шкоди, яку він розцінює у 150 000.00 грн. З огляду на викладене, просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON], на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі - 32 000.00 грн.; стягнути з [PERSON], на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі - 100 000.00 грн.; стягнути з [PERSON], на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі - 50 000.00 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі, надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні підтримав позицію свого довірителя, додатково зазначивши наступне. Неповнолітня [PERSON] після дорожньо-транспортної пригоди три тижні лежала на розтяжці у лікарні, їй кололи ліки зі змістом наркотиків через нестерпний біль у тілі. На теперішній час вона стала замкнутою і дратівливою, подію ДТП згадує з душевним болем і сльозами на очах, постійне лікування дуже її засмучує. Крім того, перебуваючи на лікуванні, [PERSON] була позбавлена можливості як перекладач приймати участь у Чемпіонаті «Євро 2012», святкувала дні свого народження у лікарні, на шкільному випускному вечері дівчинка не танцювала, сукню може одягти лише певної довжини, оскільки соромиться шрамів на своєму тілі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] доводиться їй донькою. Подія ДТП для дівчинки стала переломним етапом у житті, вона пережила багато операцій, впродовж шести місяців знаходилася у лікарні, що значно вплинуло на душевний стан дитини. Будь-які згадування про необхідне лікування, операції викликає у [PERSON] страх, паніку. Згадування про ДТП призводить її до відчаю, вона стала замкнутою, скритою, у неї постійно змінюється настрій, навчатися у школі стала значно гірше, обмежила коло друзів. У судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що дуже добре знає родину [PERSON], дружить з ними. З [PERSON] спілкується з самого народження, може її охарактеризувати як веселу, жваву дівчинку. Але, після того, як вона потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, дитина вкрай змінилася, стала замкнутою, морально подавленою. Шрами на ногах дівчинки викликають у неї відчай, вона соромиться одягати короткі спідниці, постійно згадує про подію, що з нею сталася і з цього приводу плаче. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що дружить з родиною [PERSON], є хрещеною [PERSON]. Після ДТП життєрадісна дівчинка змінилася, часто плакала, переживала. Тривале лікування у лікарні, вдома, завдало їй багато страждань, вона перенесла операції, багато уколів, приймала ліки. На теперішній час [PERSON] стала замкнутою, менше спілкується з друзями, соромиться шрамів на своєму тілі, стала трохи кульгати, що у свою чергу, викликає у неї певний дискомфорт. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи і наявні у ній докази, дійшов наступних висновків. 28 травня 2012 року в Ленінському районі м.Донецька мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю водія транспортного засобу ВАЗ 21043, д/н. [NUMBER] [PERSON] та пішохода [PERSON], внаслідок якої остання була травмована, що встановлено із матеріалів кримінальної справи №81-12-03-1232, отриманої за запитом суду, що також не оспорювалося сторонами по справі. Постановою старшого слідчого з особливо важливих справ відділу з розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Донецькій області, Макаренка О.Б. від 03.10.2012р. кримінальна справа за ст. 286 ч.1 КК України за фактом порушення [PERSON] правил безпеки дорожнього руху закрита у зв»язку із відсутністю складу злочину. Згідно ст.1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, якщо вона не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, що завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода заподіяна не по її провині. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювач шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відповідно до п.4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Таким чином, суд вважає, що вина водія транспортного засобу ВАЗ 21043, д/н. [NUMBER] - відповідача [PERSON] для цивільно-правової відповідальності доведена. Відповідно до п.7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. Разом з тим, судом встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортною пригоди цивільно - правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ 21043, д/н. [NUMBER] була застрахована полісом АА5287244 у страховій компанії «Універсальна». Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником та страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику, або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі настання страхового випадку. Згідно роз»ясень Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», викладених у п.16, непред»явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до заподіювача шкоди у відповідному розмірі. При пред'явленні позовних вимог безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст.33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію, яка застрахувала відповідальність володільця транспортного засобу. У судовому засіданні позивач та представник позивача категорично заперечували проти залучення до участі в справі як відповідача, співвідповідача - страхову компанію «Універсальна». Вважають, що відповідати за заподіяну шкоду повинні саме відповідачі, зазначені ними у позовній заяві, а саме - [PERSON] та [PERSON] На підставі викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення частини позовних вимог [PERSON], який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] про стягнення у солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на його користь 32 000 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне задовольнити їх частково з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Крім того, згідно ч.22.3 ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більш ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодовування, визначеною судом та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Згідно роз'яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ", розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. З урахуванням вказаних вимог закону, суд приймає до уваги, що факт завдання шкоди здоров»ю [PERSON] доведений наявними у справі медичними довідками і чеками (а.с.9-24), внаслідок цього остання перенесла моральні страждання, оскільки отримала фізичний біль від травм, змінилися її життєві відносин та звичайний спосіб життя, що підтверджено показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також висновком судової - психологічної експертизи №5089/31 від 07.02.2014 року (а.с.82-91). Разом з тим, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи, що моральна шкода також підлягає відшкодуванню страховою компанією у розмірі не більш ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у п.9.3 ст.9 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає, що сума у розмірі 10 000 грн. є достатньо обґрунтованою та підлягає стягненню з [PERSON], [INFO], ІН[NUMBER] на користь [PERSON] в інтересах якої діє законний представник [PERSON]. Також суд вважає, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України факт завдання моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень [PERSON] не доведений жодними доказами і не обґрунтований доводами позивача, як у позовній заяві так і у судовому засіданні. У зв»язку із чим, суд залишає вказану частину позовних вимог без задоволення. Таким чином, суд частково задовольняє позовну заяву [PERSON], який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. На підставі ст.ст. 23, 985, 1166, 1167,1187,1193 ЦК України, ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» п.4, п.7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ",

Outcome: partial