Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 15.01.2002 року розірвано. Від даного шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою, та продовжує навчання в університеті. Дочка навчається на денній формі навчання, немає змоги влаштуватись на роботу та самостійно отримувати заробіток. Крім цього вона оплачує за навчання згідно договору надання освітніх послуг. На підставі наведеного просила суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, яка продовжує навчання в університеті м. Вроцлав у розмірі 1600грн. щомісячно з моменту подання позовної заяви та до досягнення нею 23-річного віку, а також зобовязати відповідача частково компенсувати на користь позивача додаткові витрати на оплату навчання та проживання дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідач скористався своїм правом, подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково, вказав, що заявлений розмір аліметів позивачем не обгрунтований, доказів витрат на навчання в університеті в м. Вроцлав у розмірі 1600грн. не надано, розмір аліментів позивачем завищений, та він не має можливості сплачувати заявлений розмір аліментів. Зазначив що він не ухиляється від участі у витратах на утримання дочки, заборгованості по сплаті аліментів до досягнення нею 18-го віку він не допускав, належно виконував та виконує свої батьківські обов'язки щодо утримання дочки. Також він утримує та піклується про свою матір, 1955р.н., на даний час є зареєстрованим у шлюбі з іншою жінкою, у якої є дитина (прийомна для нього), про яку він також піклується. Відповідач не має постійного місця роботи, допомоги по безробіттю не отримує, як і не отримує жодних інших виплат та допомог. Його заробіток є непостійним та нестабільним. Крім цього позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів в її користь, в той час як норми законодавства передбачають стягнення аліментів на користь дитини. Вимога щодо зобов'язання частково компенсувати додаткові витрати на оплату навчання та проживання дитини є необгрунтованою, у обраний позивачем спосіб взагалі не передбачає компенсації додаткових витрат, є не доведеною позивачем, та не підтверджена належними доказами, оскільки нею долучено ряд письмових доказів, складених іноземною мовою без надання офіційного перекладу, без завірення вірності такого перекладу згідно вимог законодавства про нотаріат та без легалізації у встановленому порядку шляхом проставлення апостиля. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у національній валюті, проте долучені докази містять можливу вартість навчання, визначену в іноземній валюті. Розрахунок витрат у національній валюті позивачем не надано, тому вствновити розмір витрат на навчання не можливо. У зв'язку з наведеним просив позов задовольнити частково, стягувати з нього на користь дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1000грн. щомісячно протягом навчання, але не більше як до досягнення нею 23-річного віку, в задоволенні інших вимог позивача відмовити за недоведеністю. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обовязку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоровя, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в шлюбі, який 30.04.2002 року розірвано (а.с.3,4). Від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO] (а.с.5). Позивач [PERSON] працює оператором електронно-обчислювальних машин у ПАТ «Івано-Франківськгаз», та з серпня 2017 року по січень 2018 року загальна сума її доходу становить 24072,89грн. (а.с.11). Відповідач [PERSON] у відзиві зазначив, що його дохід мінливий, на даний час офіційно не працевлаштований, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.37), вказав, що у нього на утриманні перебуває його мати, що підтверджується копією пенсійного посвідчення (а.с.35,36). [PERSON] з 01.10.2017 року навчається у Вищій банківській школі у м. Вроцлав, Республіка Польща, на рівні І ступеня, інженерне, за напрямом «логістика», стаціонарна форма. Період навчання 01.10.2017 року по 28.02.2021 року (а.с.6-7,8,9,10,17,18,19,20,21,22,23,24). У відповідності з вимогами ст. 199 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України, до яких відносяться стан здоров'я та матеріальне становище дочки, сина; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує, що відповідач є працездатною особою, його стан здоров'я. Повнолітній дочці [PERSON] на даний час виповнилось 18 років, вона продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, відповідач має таку допомогу надавати, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на її утримання на час навчання. Крім зазначених обставин, суд враховує, що навчання дитини є платне, повнолітня дитина сторін навчається на стаціонарній формі навчання та не може самостійно себе утримувати, обов'язок обох батьків щодо утримання дитини, наявність на утриманні у відповідача непрацездатної матері, встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб, та вважає, що заявлений позов слід задовольнити частково та визначити розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 22.02.2018 року та до закінчення її навчання у Вищій банківській школі у м. Вроцлав, Республіка Польща, але не більш як до досягнення нею двадцяти трьох років. Щодо позовних вимог зобовязати відповідача частково компенсувати на користь позивача додаткові витрати на оплату навчання та проживання дитини, суд вважає наступне. Відповідно до ст. 185 СК України, вбачається, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У ч. 1 статті, що коментується, закріплене правило, відповідно до якого у тих випадках, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, страждає на тяжку хворобу, є калікою або відчуває потребу у додаткових витратах на неї у зв'язку з розвитком якихось її здібностей, той з батьків, з кого присуджене стягнення аліментів, і той, до кого вимога про це не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах, пов'язаних з утриманням дитини. Отже, у даному разі маються на увазі додаткові витрати, а не додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти потрібні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. Однак в окремих випадках у силу особливих обставин, про які йшлося вище, потрібні крім звичайних значні додаткові витрати. Тому розмір стягуваних додаткових витрат має визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" також зазначено, що до участі у зумовлених особливими обставинами додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися лише батьки. Оскільки йдеться про понесе ні або передбачувані витрати, вони мають визначатись у твердій грошовій сумі. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Визначення обставин, які можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду, який розглядає позов про визначення розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини або чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Зі змісту ст. 185 Сімейного кодексу України вбачається, що вона регулює правовідносини між батьками за наявності додаткових витрат на дитину. Частина 1 ст. 6 Сімейного кодексу України визначає, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Правилами ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач просила суд зобовязати відповідача частково компенсувати на її користь додаткові витрати на оплату навчання та проживання дитини, однак з копії Договору про надання освітніх послуг для студентів вищого навчального закладу - Вища банківська школа у Вроцлаві, що долучений позивачем, не можливо чітко встановити суму, яку сплатила позивач за дані освітні послуги, крім цього не конкретизувала які саме витрати на проживання дитини несе позивач, не надала підтверджуючих цьому доказів, та не конкретизувала яку саме суму додаткових витрат слід частково зобовязати відповідача їй компенсувати, у зв'язку з вищевикладеним суд вважає що такі вимоги не підлягають задоволенню. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 704грн. 80коп. з відповідача в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 182, 185, 191, 199 Сімейного кодексу України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", ст. ст. 4, 7, 10, 12, 76, 77, 81, 258, 259, 263, 265, ЦПК України , суд,-

Outcome: partial