Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача про захист прав споживачів,\~посилаючись на\~те,\~що у\~ березні 2021 року вона дізналась про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №20946 від 03 лютого 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал» грошових коштів в розмірі 102007,03 грн за кредитним договором №500504651 від 28 липня 2014 року, укладеним нею з АТ «Альфа Банк», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Однак, рішенням суду від 10 березня 2016 року з неї була стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 52745,22 грн, яка була перерахована нею добровільно на користь АТ «Альфа Банк». Тобто виконавчим написом приватного нотаріуса з неї повторно стягнута заборгованість, яка була стягнута за рішенням суду на користь первинного кредитора. Також вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, оскільки нотаріус не з?ясував, чи існує заборгованість на момент звернення, чи не пропущено заявником строку позовної дасності, не перевірено отримання боржником письмової вимоги про погашення суми заборгованості. Просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. На підставі ухвали від 14 квітня 2021 року відкрито провадження у данній справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів від третьої особи - приватного нотаріуса Горай О.С. 26 травня 2021 року до суду надійшли документи в порядку виконання ухвали в частині витребування доказів. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подано, крім того, позивач не надав заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі. Треті особи своїх пояснень щодо позову не надали. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного. 28 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500504651, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 50207,20 грн шляхом безготівкового перерахування на картковий рахунок позичальника зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 10,99 річних та комісійної винагороди за управлінням кредитом. Відповідно до п.2.3 договору остаточна дата повернення кредиту 29 липня 2018 року, яка вважається датою припинення нарахування процентів та нарахування комісій. Згідно з положеннями\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526,\~530 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. 03\~лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №20946 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №500504651 від 28 липня 2014 року в розмірі 101357,03 грн. У виконавчому написі зазначено строк, за який проводиться стягнення: 16 січня 2019 року по 22 жовтня 2020 року. Плата за вчинення виконавчого напису - 650,00 грн. 22 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. відкрито виконавче провадження ВП №64593208 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису №20946 від 03 лютого 2020 року. В межах виконавчого провадження 11 березня 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Як вбачається із копій документів, направлених до суду приватним нотаріусом Гораєм О.С., підставою вчинення ним виконавчого напису №20946 від 03 лютого 2021 року стала заява представника ТОВ «Вердикт Капітал» від 29 жовтня 2020 року про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі №500504651 від 28 липня 2014 року, укладеному між [PERSON] і ПАТ «Альфа Банк». В заяві зазначає, що правонаступником всіх прав та обов`язків кредитора на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 21 червня 2016 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 26 грудня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 16 січня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». Однак в переліку додатків до даної заяви про видачу виконавчого напису копії жодного із перелічених договорів відступлення прав вимоги не вказано. Згідно заяви про вчинення виконавчого напису до заяви були додані: кредитний договір №500504651 від 28 липня 2014 року; копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості, копія довіреності представника заявника. Однак при виконанні приватним нотаріусом Горай О.С. вимог ухвали суду від 14 квітня 2021 року в частині витребування доказів, суду не надано копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, а тому не можливо встановити чи надавались такі фактично для вчинення виконавчого наспиу та чи попереджався боржник про необхідність сплати заборгованості. Із виписки з особового рахунка за кредитним договором боржника [PERSON] слідує, що її заборгованість перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором №500504651 від 28 липня 2014 року складає 101357,03 грн, яка не погашена, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 44370,76 грн, прострочена заборгованість за процентами 10105,92 грн, строкова заборгованість за процентами 38428,43 грн, сторокова заборгованість за штрафами і пенями 8451,92 грн. Статями\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно\~ст.18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Частиною першою\~статті 39 вказаного Закону передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до\~ст.87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст.\~88\~вказаного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України "Про нотаріат"\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з пунктом 1 вказаної постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172 стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з правового аналізу вказаних норм можна стверджувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на вказане та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що правовідносини між позивачем і Акціонерним товариством "Альфа-Банк", правонаступником якого став відповідач ТОВ «Вердикт Капітал», виникли на підставі кредитного договору №500504651 від 28 липня 2014 року. Виконавчий напис вчинено 03 лютого 2021 року. Дослідивши зміст наданого стягувачем нотаріусу виписки з особового рахунка за кредитним договором №500504651, суд приходить до висновку, що він не відповідає вимогам до первинних документів (виписки по рахунку), оформленим у відповідності до\~ст.9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»\~та Переліку документів, визначених п.2\~Постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172, оскільки хоч заявник і зазначив, що надає нотаріусу «Виписку з особового рахунка із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором, однак ця виписка не містить строків погашення заборгованості, щомісячне нарахування\~суми простроченого\~тіла кредиту\~та заборгованості\~за процентами,\~на стягнення\~яких вчинено\~виконавчий напис.\~А тому\~така виписка\~з рахунку\~ не може вважатися обов`язковим документом, дослідивши який нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості в безспірному порядку. Період стягнення заборгованості, який вказаний у виконавчому написі, значиться з 16 січня 2019 року по 22 жовтня 2020 року та ніяким іншим документом не підтверджено. З огляду на вказане, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав можливості з поданих стягувачем документів перевірити факт наявності заборгованості, дату її виникнення, період стягнення боргу. Також в матеріалах нотаріальної справи відсутні докази направлення боржнику повідомлення - письмової вимоги\~про усунення\~порушень,\~а тому\~не підтверджено\~обізнаність позивача про розмір заборгованості. Крім того, у оспорюваному виконавчому написі вказано, що підставою його вчинення є, зокрема,\~постанова КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, яка в редакції чинній на дату вчинення оскаржуваного виконавчого напису, передбачала лише стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Однак, укладений між [PERSON] і АТ «Альфа-Банк» кредитний договір №500504651 від 28 липня 2014 року, не був нотаріально посвідчений. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, було встановлено, що заборгованість є безспірною та з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1,\~ч.5\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами. Позивачем на обґрунтування своїх доводів щодо стягнення з неї за судовим рішенням суми заборгованості за кредитним договором, подане знеособлене рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року у справі №197/1227/15-ц, з якого не можна встановити хто був відповідачем у справі та з кого стягнуто суму заборгованості. Тому суд не приймає вказаний доказ як належний. Клопотань про витребування чи долучення інших доказів до суду не надходило. У зв?язку з вищевказаним, суд не визнає як підставу для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, наявність судового рішення про стягнення з [PERSON] суми боргу за кредитним договором №500504651. Отже, твердження позивача про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений в порушення вимог законодавства, а тому не підлягає виконанню, слід вважати доведеним через відсутність документів, які б підтвердили зворотнє та відсутність спростування цього твердження відповідачем. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи, відповідно до \~ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження, є обгрунтовантими та такими, що підлягають задоволенню. Доказів про вжиття судом заходів забезпечення позову позивачем не надано. Такого клопотання під час розгляду даної справи не заявлено. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. Оскільки дана позовна заява містить вимоги немайнового характеру, тому судовий збір повинен бути сплачений за ставкою, встановленою Законом України «Про судовий збір» - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,00 грн. Встановлено, що позивачем при подачі позову до суду було сплачено 1020,07 грн. Оскільки суд вирішив про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збору у розмірі 908,00 гривні. Зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню в порядку встановленому ст. 7 Закону України за клопотанням особи, яка його сплатила. На підставі викладеного,

Outcome: approved