Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначає, що з 16.10.2015 року на первинному обліку у службі у справах дітей Дружківської міської ради перебувають малолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мають статус дітей позбавлених батьківського піклування. Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 20.01.2016 року малітні відібрані від матері [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав. Відомості про народження дітей записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. У жовтні 2015 року до служби у справах дітей надійшло повідомлення про двох знайдених бездоглядних дітей, у зв'язку з чим складено акт органу внутрішніх справ України, закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 07.10.2015 року. Діти були знайдені за адресою: [ADDRESS]. На момент виявлення протягом доби перебували без піклування батьків. Була проведена певна робота щодо з'ясування відомостей про дітей, їх батьків, в результаті чого було встановлено, що матір'ю дітей є [PERSON], [INFO], яка самостійно виховує двох малолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] [PERSON] зареєстрована у будинку за адресою: [ADDRESS], в якому відсутні будь-які умови для проживання і утримання малолітніх дітей. Фактично жінка з дітьми та співмешканцем проживала [ADDRESS]. Зі слів сусідів, в сім'ї часто збиралися різноманітні люди, розпивалися спиртні напої, відбувалися сварки та бійки. Дівчатка були недоглянутими, часто плакали, на прогулянку їх ніхто не виводив. При цьому [PERSON] є дитиною-інвалідом дитинства (ДЦП), самостійно не пересувається, а [PERSON] перебуває у тому віці, коли не може повною мірою самостійно доглядати за собою. Вранці, 07.10.2015 року, через сварку зі своїм співмешканцем жінка пішла з дому залишивши дітей напризволяще. Оскільки діти плакали, то о 22-00 сусіди викликали працівників поліції, які і забрали дітей. Дівчаток було влаштовано до Комунальної лікувально-профілактичної установи «Дружківська міська лікарня № 2», де вони деякий час і перебували. Через кілька днів після виявлення дітей [PERSON] з'явилася до служби у справах дітей, повідомила, що забирати дітей їй нікуди, оскільки вона не має постійного місця проживання і для вирішення своїх життєвих труднощів планує виїхати на заробітки за межі країни. Їй було запропонована поміч у вирішенні житлового питання, проте вона від неї відмовилася, мотивуючи це тим, що їй необхідно виїхати з міста. Жінка написала заяву про вирішення питання щодо відібрання малолітніх дітей без позбавлення її батьківських прав, тимчасового їх влаштування. З 11.11.2015 і по теперішній час малолітня [PERSON] перебуває у комунальній установі охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка», куди влаштована на підставі рішення виконкому Дружківської міської ради від 04.11.2015 № 510. Оскільки [PERSON] є дитиною-інвалідом, має діагноз дитячий церебральний параліч із затримкою психофізичного розвитку та відсутністю функції самостійної ходьби, вона потребувала влаштування до спеціалізованого дитячого закладу. 25.03.2016 року дівчинку було передано до комунального закладу «Дніпропетровський дитячий будинок-інтернат», вихованкою якого вона на теперішній час і являється. За весь час перебування дітей у державних закладах [PERSON] їх жoдного разу не відвідувала, долею та життям дочок не цікавилася, матеріальної допомоги утримання не надавала, до служби у справах дітей з питанням про можливість повернення дітей в сім'ю не зверталася. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 06.02.2017 року, розглянуте питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Вона повідомила членам комісії, що протягом року проживала у м. Одеса, неофіційно працювала, однак житлове питання не вирішила, коштів на утримання дітей не має, потребує додаткового часу та допомоги у вирішенні життєвих труднощів. За клопотанням директора центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, яка запропонувала їй допомогу, комісією було прийняте рішення відкласти розгляд зазначеного питання на пів року, дати жінці можливість вжити заходів щодо повернення їй на виховання її малолітніх дітей. Після засідання комісії [PERSON] з представниками служби та центру не спілкувалася, запропонованою їй допомогою не скористалася, своїх дочок жодного разу так і не відвідала. Відповідач народила третю дитину, мешкає з сином та новим співмешканцем у м.Дружківка, про старших дітей не згадує. 03.08.2017 питання про доцільність позбавлення її батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було повторно розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Комісією прийняте рішення рекомендувати органу опіки та піклування Дружківської міської ради підготувати та надати до суду позов про позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до дочок. Просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав зазначених в позові. Пояснила, що відповідач для повернення дітей нічого не робить . Бажання матері змінити життя відстунє. Їй пропонували вирішити житлове питання, але вона виїхала до м.Одеси. В січні 2017 року повернулась до м.Дружківки, але нічого не зробила для повернення дітей. Аліменти на сплачує. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач під час розгляду справи позовні вимоги не визнала. Пояснила, що вона вирішила житлове питання, проживає разом зі співмешканцем, батьком своєї третьої дитини, в його квартирі. Але свої шлюбні відносини вони не оформили. Батько дитини, офіційно не зареєстрував себе батьком, а тому вона є матір"ю одиначкою. Фактично вона зареєстрована [ADDRESS], але там не проживає, оскільки на її думку будинок не придатний для проживання. В квартирі, де вона зараз мешкає, є всі умови для проживання і утримання дітей. Вона бажає зараз повернути [PERSON], а що стосується [PERSON], то вона на даний час не має можливості створити необхідні для неї умови. Визнає той факт, що дітей не відвідувала протягом всього часу. Орган опіки рекомендував їй відвідувати дітей, але вона не має матеріальної можливості це зробити. Вона дійсно виїзджала з міста Дружківки в м.Одесу на заробітки. Працювала без оформлення трудових відносин, офіціантом. Заробітки були не великі. Їй тільки вистачало на проживання, та харчування. Приїхала з Одеси , вже була вагітна. Бажала повернути дітей, але орган опіки їй не повернув, оскільки вона не зареєстрована в квартирі, в якій проживає зі співмешканцем, просили надати довідку про доходи. Вона не могла надати довідку , оскільки не працювала. В судове засідання, призначене на 02.11.2017 року відповідачка не з'явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задовленню. Відповідно до ст. 11 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 14 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Судом встановлено, що відповідач є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.3-4). Відомості про батька в актових записах про народження кожної дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). (а.с.6-7). Згідно Акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 07.10.2015 року, в квартирі [ADDRESS], сусідкою з квартири № 25 [PERSON], було виявлено 2 дитини жіночої статі, з якими знаходився батько у стані сильного сп'яніння. Стан здоров'я дітей- задовільний (а.с.12). Згідно повідомлень про дитину, позбавленої батьківського піклування від 08.10.2015 року дітей [PERSON] та [PERSON] було розміщено до комунальної лікувально- профілактичної установи «Дружківська міська лікарня № 2» (а.с.10-11). Відповідно до висновку служби у справах дітей Дружківської міської ради від 15.10.2015 року повернення матері [PERSON] дітей [PERSON] та [PERSON] було недоцільним (а.с.13). Згідно висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 11.11.2015 року у малолітньої [PERSON] спостерігалася затримка психічного розвитку (а.с.24). Згідно акту передачі та вибуття дитини дитину від 11.11.2015 року [PERSON] було передано з КЛПУ «Дружківська міська лікарня № 2» до комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» (а.с.20). Рішенням Дружківського міського суду від 20.01.2016 року відібрано малолітніх [PERSON] та [PERSON] у матері [PERSON] без позбавлення її батьтківських прав. Передано малолітніх [PERSON] та [PERSON] органу опіки та піклування Дружківської міської ради для подальшого влаштування. Стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] та [PERSON] на користь установи в якій буде знаходиться дитина у розмірі 1/6 частини зі всіх видів її заробітку, починаючи з 18 листопада 2015 р. та до повноліття дитини, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.8). Згідно рішення виконавчого комітету Дружківської міської ради від 03.02.2016 року № 43 малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.15). Рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради від 03.02.2016 року № 46 малолітню [PERSON] влаштовано на повне державне забезпечення (а.с.17). Судом встановлено, що [PERSON] перебуває в комунальній установі охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» по теперішній час (а.с. 57). Відповідно до виписного епікризу [PERSON] знаходилась у відділенні реабілітації відкритого типу КЛПУ «Донецький обласний спеціалізований будинок з 13.02.2014 року по 17.05.2014 року з діагнозом- дитячий церебральний параліч, подвійна гемиклінічна форма, виражена затримкою всіх видів розвитку, анемія І ступені, змішаного генезу. Після проведення реабілітаційного лікування стан дитини покращився: вступає в контакт,збільшився словниковий запас, звертається до співробітників по імені, навчилася розрізняти іграшки за формою, кольором, розміром, вивчала назву домашніх тварин, навчилась малювати, полюбляє слухати казки, музику. Переміщується на ходунках. (а.с.21). Згідно рішення виконавчого комітету Дружківської міської ради від 03.02.2016 року № 42 малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.14). Рішенням виконавчого комітету Дружківської міської ради від 03.02.2016 року № 45 малолітню [PERSON] влаштовано на повне державне забезпечення (а.с.16). Суд встановив, що путівкою № 1990 від 12.03.2016 року [PERSON] направлена на державне забезпечення до КЗ «Дніпропетровський дитячий будинок-інтернат» Дніпропетровської обласної ради» та з 25.03.2016 року є вихованцем зазначеного закладу та знаходиться на повному державному утриманні (а.с. 18,38). Судом встановлено, що Управлінням житлового та комунального господарства Дружківської міської ради на засіданні комісії по розподілу житлових приміщень для тимчасового проживання питання про надання кімнати у бідинку для тимчасового проживання [PERSON] не розглядалось у зв'язку з відсутністю її звернення (а.с. 55). Суд встановив, що протягом 2015-2017 років [PERSON] не перебувала на обліку у Дружківському міському центрі зайнятості (а.с.56). Відповідно до частин 1 - 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно п. 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто, у цій справі позивач з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України, має довести, що мати дитини ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу мати - відповідачка повинна довести, що вона належним чином виконує свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Як вже зазначалося судом, діти була виявлені сусідкою по квартирі, де вони перебували разом із батьком, який був у стані сильного сп'яніння. На думку суду, такі обставини свідчать про безвідповідальне ставлення матері дітей до своїх батьківських обов'язків. Відповідачка покинула одну дитину у хворому стані, яка страждає на ДЦП, іншу- у віці, в якому вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не забезпечила догляду за дітьми. З витягу із протоколу №2 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 06.02.2017року вбачається, що комісія ставила питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню дітей [PERSON] та [PERSON]. Під час засідання комісії була заслухана [PERSON], яка пояснила, що бажає виховувати своїх дітей і просить надати їй додатковий час для вирішення життєвих труднощів. Коміся вирішила надати [PERSON] пів року на вирішення її житлових труднощів. Центру соціальних служб для сім"ї , дітей та молоді ([PERSON]) вжити заходів за для виведення сім"ї [PERSON] із складної ситуації. Через півроку повернутися до розгляду цього питання. (а.с.46-47). Свідок [PERSON] пояснила, що в період коли відповідач покинула дітей вона працювала директором в центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, і тому відповідач була на її соціальному супроводі. Через рік після ухваленого судом рішення про відібрання у відповідача дітей, у січні 2017 року, на комісію було винесено питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки [PERSON] не змінила свої життєві обставини. [PERSON] не має свого житла, роботи. Вона переконала членів комісіє надати [PERSON] додатковий шестимісячний строк для вирішення своїх сімейних проблем, та можливості виправитися. Вона протягом цього строку надавала [PERSON] рекомендації для того, щоб остання покращила свою життєву ситуацію, повернула дітей. [PERSON] необхідно було стати на облік в центр зайнятості, звернутися до комісії з питання забезпечення житлом. [PERSON] погоджувалась з її рекомендаціями, однак фактично ніяких дій не робила. Після того, як діти попали до соматичного відділення, [PERSON] скоро пропала з виду, як їм потім стало відомо виїхала до м.Одеси. Дітями займався орган опіки, влаштовував їх у відповідні установи. А [PERSON] займалася вона особисто: возила на комісію, організовувала збір коштів для проходження обстеження, робила масажі, результат від яких було помітно одразу, дитині ставало краще. Мати в цей час навіть не відповідала на її дзвінки. Згідно інформації, наданої КУОЗ «Краматорський будинок дитини «Антошка» за час перебування в будинку дитини [PERSON], згідно журналу обліку відвідувань, мати дитини [PERSON] заклад відвідала лише 18.10.2017 року. У зв'язку з тим, що КУОЗ «Краматорський будинок дитини «Антошка» є закладом закритого типу, жінці було роз'яснено, що для відвідування дитини в установі, вона має пройти медичне обстеження, та було надано необхідний перелік аналізів та обстежень. Після цього мати так і не з'явилась, життям та здоров'ям доньки не цікавилася, не телефонувала, листів не надсилала, не виявляла батьківської уваги та турботи, жодних заходів для повернення дитини до родини не здійснювала, матеріальної допомоги не надавала (а.с. 57). Згідно акту про відвідування дитини в комунальному закладі «Дніпропетровський дитячий будинок-інтернат» Дніпропетровської обласної ради від 25.09.2017 року за весь період перебування дитини [PERSON] в інтернатній установі мати [PERSON] письмово й усно дитиною не цікавилась, не приймала участі в її вихованні і забезпеченні (а.с.37). В судовому засідані свідок [PERSON] пояснила, що під час перебування дітей в комунальної лікувально- профілактичної установи «Дружківська міська лікарня № 2» відповідач дітей не відвідувала. Їхнім станом здоров'я не цікавилась. Після засідання комісії, яке відбулося на початку 2017року , [PERSON] припинила будь-яке спілкування зі спеціалістами центрц, запропонованою їй допомогою не скористалася, тому було вирішено звертатися до суду з позовом про позбалвненя її батьківських прав. Зазначене також свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно висновку органу опіки та піклування від 21.08.2017р № 16-2121-01 орган опіки та піклування Дружківської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.25-26). Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки і вважає , що наявні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав. В судовому засіданні відповідачка визнала факт того, що вона не може забезпечити умови для належного догляду і нормального розвитку доньки [PERSON], оскільки дитина є хворою на ДЦП і потребує особливого догляду. Відповідачка ні разу не сплатила аліменти на утримання дітей, хоча працювала і отримувала дохід, пояснюючи це тим, що її заробітків вистачало лише для її особистого проживання. Заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь дітей станом на 08.10.2017 року складає 18542,43 грн. (ас.45). Відповідачка ні разу не відвідала дітей в установах, де перебувають діти, не поцікавилася їхнім життям в інший спосіб, ніж особисте відвідування. Вона не звернулася до органу опіки з заявою про поверненя їй дітей та ігнорувала всі рекомендації з боку директора соціального центру [PERSON] Суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведений факт умисного ухилення [PERSON] від виконання своїх обов"язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Виходячи з пояснень відповідачки, суд не вбачає , що поведінка матері до дітей може змінитися на краще. Тому виходячи з інтересів дітей, суд вважає, що є підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640грн.

Outcome: approved