Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд із даною позовною заявою та уточненнями позовних вимог до відповідача, свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно , зокрема, житловий будинок загальною площею 80,4кв.м. та земельна ділянка площею 1,0га, що розташована на території с.Фусів Княжівської сільської ради Сокальського району. Рішенням Княжівської сільської ради №2 від 22.02.1997р. затверджено уточнення площ земельних ділянок, які передані у приватну власність, зокрема [PERSON] передано у приватну власність 0,60га-0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку і споруд, 0,35га для ведення особистого селянського господарства; у постійне користування 0,20га, у тимчасове користування 0,20га. Однак за життя чоловік позивачки не здійснив державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку та не виготовив державний акт на право власності на земельну ділянку на своє ім'я. Вказує, що до дня смерті вона проживала разом з спадкодавцем по [ADDRESS]. Вона фактично вступила у володіння та управління будинком, користується ним та земельною ділянкою. Позивачка звернулась в нотаріальну контору з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок площею 80,4кв.м. в порядку спадкування та здійснення державної реєстрації на земельну ділянку 1,0га в порядку спадкування після смерті чоловіка, [PERSON], який помер [INFO] Представник позивача в судове засідання не прибула, подала заяву в якій вказує, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. Представник відповідача Княжівської сільської ради в судове засідання не прибув, подав заяву, у якій зазначає, що не заперечує щодо позову, розгляд справи просить проводити без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В свою чергу, відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦПК України - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із свідоцтва про смерть [NUMBER], встановлено що [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON]. Як встановлено з свідоцтва про одруження 11.11.1962р. був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації одруження прізвище дружини "[PERSON]". Згідно довідки №2163 від 12.05.2017р. виданої КП ЛОР "Червоноградське МБТІ" встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] на праві власності не зареєстрований. Згідно довідки виданої Княжівською сільською радою №824/02-09 від 21.11.2017 року встановлено, що згідно рішення Княжівської сільської ради №2 від 22.02.1997р. [PERSON] була виділена земельна ділянка ([ADDRESS]) площею 1,00га, із них передано: у приватну власність 0,60га, в тому числі - 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель; 0,35га для ведення особистого селянського господарства; в постійне користування - 0,20га, в тимчасове користування 0,20га. На день смерті [PERSON] в [ADDRESS] була зареєстрована та проживала дружина - [PERSON], яка проживає на даний час. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. В свою чергу відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач як спадкоємець першої черги має право на спадкування за законом житлового будинку та вказаної земельної ділянки після чоловіка. Разом з тим згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦK України з урахуванням вимог цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Таким чином, оцінивши всі докази по справі в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на земельні ділянки площею 0,20га (надана у постійне користування) та 0,20га. (надана у тимчасове користування) не підлягають до задоволення.

Outcome: partial