Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивувала тим, що 14 жовтня 2011 року було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини припинені з червня 2016 року через відсутність взаєморозуміння. Просить розірвати шлюб. Позивач подала заяву про зміну предмету позову та остаточно звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюб та визначення місця проживання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 21серпня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 26 листопада 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "за закінченням встановленого строку зберігання". Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, відповідач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 14 жовтня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1474 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Шлюбні відносини припинені з червня 2016 року через відсутність взаєморозуміння. Сторони спільно не проживають, не господарюють. Сім'я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім'ї неможливе. У відповідності зі ст.112 ч.2 Сімейного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка і жінки і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлені саме такі обставини, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню: розірвати шлюб між [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], останнє відоме місце проживання за адресою: [ADDRESS], зареєстрований 14 жовтня 2011 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1474. Крім того, позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. На підтвердження позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини позивачем надано довідку про склад сім'ї та реєстрації від 29 січня 2018 року (а.с.25), свідоцтво про право власності на житло від 06 травня 1998 року, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.26), акт обстеження умов проживання позивача, яка проживає за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого квартира об лаштована всіма необхідними меблями та побутовою технікою. В квартирі чисто, прибрано, охайно складені речі (а.с. 27), довідку Дошкільного навчального закладу № 671 від 21 лютого 2018 року про відвідування [PERSON] дошкільного навчального закладу № 671 з 03 листопада 2014 року по теперішній час (а.с.28), довідку № 07 від 12 березня 2018 року про перебування [PERSON] на посаді вчителя англійської мови Шкоди І-ІІІ ступенів № 300 Деснянського району міста Києва (а.с.29), характеристику [PERSON] з місця роботи (а.с.30), довідку про заробітку плату та інші доходи від 22 березня 2018 року, відповідно до якої за період з вересня 2017 року по березень 2018 року загальна сума доходу становить у розмірі 113 190,92 грн. (а.с.31). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 3358/41/3/103 від 18 квітня 2018 року вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON] (а.с.46). Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З урахуванням викладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за позовні вимоги про розірвання шлюбу у розмірі сумі 640 грн. 00 коп., а також за позовні вимоги про визначення місця проживання дітей у розмірі 704,80 грн., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 1 344,80 грн. (640 грн. 00 коп.+704 грн. 80 коп.).

Outcome: approved