Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до АТ «Креді Агріколь Банк» з позовом про стягнення заборгованості по договору банківського вкладу, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.12.2016 року Синельниківський міськрайсуд Дніпропетровської області своїм рішенням визнав за ним право власності на грошові внески в порядку спадкування за законом після рідного брата [PERSON] , померлого [INFO] . Рішення набрало чинності 13.12.2016 року та в судових інстанціях відповідачами не оскаржувалось. У грудні 2016 року відповідач ПАТ «Креді Агріколь Банк» виконав рішення Синельниківського суду від 02.12.2016 року та згідно умов договору від 15.07.2002 року сплатив позивачу [PERSON] суму вкладу у розмірі 110154 гривень 45 коп., а проценти за користування коштами не нарахував і не сплатив, чим порушив умови виконання банківського договору за період з 12.10.2010 року по 02.12.2016 рік та ст.1061 п.5 ЦК України. В Рекомендаціях Пленуму Верховного Суду України на засіданні Судової Палати по цивільним справам від 04.09.2013 року суд при розгляді справи 6-67 ЦС 13 зробив висновок, «що у випадку смерті спадкодавця спадкоємцю, який прийняв спадщину повертаються як сума банківського вкладу так і проценти у день попередній поверненню вкладу». Підставою для звернення до суду надано позивачу п.5 ст.1061 ЦК України де вказано, що «при поверненні вкладу сплачуються усі нараховані к цьому часу проценти». Позивач отримав суму вкладу у розмірі 110154 гривень 45 коп., а проценти за користування коштами ні. Сума процентів 231822 гривні 00 коп. Позивач змушений звернутися до суду з позовом, так як ПАТ «Креді Агріколь Банк» ухиляється від добровільної сплати заборгованості. Просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по Договору банківського вкладу кошти у розмірі 213\~822 гривень. Судові витрати покласти на відповідача. Позивач за зустрічною позовною заявою ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 02.12.2016 року по справі №191/2429/16-ц Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено рішення, відповідно до якого визнано право власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом на грошові кошти, що знаходяться в ПАТ «Креді Агріколь Банк», яке є правонаступником ПАТ «Індустріально-Експортний банк» (ПАТ «Індекс-банк») після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Дане рішення набрало чинності 13.12.2016 року. Резолютивна частина рішення суду не містить точної суми, яка має бути виплачена банком [PERSON] , а лише зазначено, що підлягає виплаті сума, яка належала померлому [PERSON] . Згідно з текстом зазначеного рішення суду, [PERSON] , в якості доказу, надавався Договір №12/1700202350/7 укладений між банком та [PERSON] 11.01.2010 року, який в силу статті 215 ч.2 ЦК України, враховуючи те, що клієнт банку [PERSON] помер [INFO] , визнано судом нікчемним, і суд не прийняв його до уваги. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Серед основних вимог, по-перше, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його засадам. По-друге, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, в- третіх, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 2 ст. 30 ЦК України передбачено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до вимог ч. 4. ст.25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, з моменту смерті [PERSON] його право- та дієздатність припинились. А отже правочин, в якому одна сторона не має правоздатності і тому не може мати власного волевиявлення прямо суперечить не тільки Цивільному кодексу України, а і моральним засадам, а отже є нікчемним. Як зазначено у ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, усі Договори вкладу, які укладені від імені [PERSON] після його смерті, [INFO] , а саме : Договір №107/1700202350/8 банківського вкладу фізичної особи «Перспектива» від 12/04/2010 року та Договір №12/1700202350/7 банківського вкладу фізичної особи «Строковий» 11/01/2010 року є нікчемними в силу закону і визнання їх судом недійсними не вимагається. Останній укладений за життя [PERSON] депозитний Договір - Договір №220/1000204359/6 банківського вкладу фізичної особи «Накопичувальний», датований 03 липня 2008 року строком на 18 місяців, з щомісячною сплатою 18,5 % річних шляхом перерахування суми процентів на поточний рахунок Клієнта. Сума вкладу складала 100 000,00 грн. Проте, 01 вересня 2008 року (за життя Вкладника) сума вкладу була зменшена на 1500,00 грн. і залишок вкладу склав 98500,00 грн. 03 січня 2010 року сума вкладу -98500,00 грн. була повернута на поточний рахунок вкладника. Нараховані за вкладом проценти перераховувались щомісячно на поточний рахунок вкладника. Станом на 03 січня 2010 року загальний залишок коштів на поточному рахунку склав 98900,21 грн. Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Так, відповідно до п.3.7. Договору №220/1000204359/6 банківського вкладу фізичної «Накопичувальний» зазначено, що після Дати повернення вкладу, визначена п.1.2. Договору , проценти на суму Вкладу не нараховуються, а Договір продовженню не підлягає. Відповідно до п. 2.1.5. п. 3.3 цього Договору визначено, що нараховані проценти перераховуються на поточний/картковий рахунок Вкладника. Крім цього, 15.07.2002 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір № 242/2002 на відкриття та обслуговування Поточного рахунку в національній валюті" (надалі - Договір про відкриття поточного рахунку). Згідно умов цього Договору про відкриття поточного рахунку (п. 1.1.) Відповідач відкриває на ім`я [PERSON] поточний рахунок у національній валюті. Відповідно до умов ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті,сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Пунктом 2.1.4 Договору про відкриття поточного рахунку, дійсно, передбачено нарахування щомісячно 1% річних з подальшим щомісячним зарахуванням процентів на поточний рахунок. Таким чином, у відповідності до вимог Договору відкриття та обслуговування поточного рахунку у національній валюті з 03 січня 2010 року по 26 грудня 2016 року- дату добровільного виконання Банком рішення Синельниківського міськрайонного суду від 03/12/2016 року про визнання за Позивачем права в порядку спадкування за законом на отримання коштів, що залишились у Банка після смерті [PERSON] , Банк мав нараховувати 1% на залишок коштів на поточному рахунку. Таким чином, з урахуванням донарахованих процентів за поточним рахунком клієнта [PERSON] за період з 03 січня 2010 року по 26 грудня 2016 року було нараховано 7150,36 грн., а загальний залишок на поточному рахунку становив разом із донарахованими на дату видачі коштів - 106050,57 грн. а отже до сплати станом на 26/12/2016 року підлягало 106050,57 грн. Як зазначає сам [PERSON] , кошти з поточного рахунку [PERSON] були виплачені [PERSON] . Банком добровільно на підставі рішення Синельниківського міськрайсуду від 02 грудня 2016 року по справі № 191/2429/16-ц 26/12/2016 року в сумі 110101,45 грн. Таким чином, надлишково банком було видано Позивачеві 26/12/2016 року 4050,88 грн. Згідно з текстом позовної заяви позивач просить стягнути з Банка проценти за період з 12/10/2010 по 02/12/2016 року. Проте, як вбачається з вищенаведеного, 26 грудня 2016 року позивачеві було виплачено не тільки суми вкладу, але і всі нараховані проценти на дату видачі коштів, навіть з перевиплатою на суму 4050,88 грн. Таким чином, в силу статті 216 ЦК України, виникла необхідність у поверненні надлишково сплачених банком 26 грудня 2016 року за рішенням суду [PERSON] коштів в сумі 4050,88 грн. Також, відповідач просить врахувати наступне. За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1,2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, змовлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566 (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням №254 визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. Положенням №254, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому надані Банком виписки по поточному рахунку та депозитному рахунку [PERSON] є достатніми та належними доказами здійснених операцій Клієнтом. Просить застосувати наслідки нікчемного правочину до Договору №107/1700202350/8 банківського вкладу фізичної особи «Перспектива» від 12/04/2010 року та Договору №12/1700202350/7» банківського вкладу фізичної особи «Строковий» від 11/01/2010 року, укладених між ПАТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬБАНК» та [PERSON] , який помер [INFO] і стягнути з [PERSON] надмірно отримані кошти в сумі 4050,88 грн. на користь ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК». Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» витрати, пов`язані з розглядом даної справи, а саме, 1600,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] за первісним позовом позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Вимоги відповідача по зустрічному позову не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, підтримав письмовий відзив на позовну заяву та надані суду письмові додаткові пояснення. Просить задовольнити зустрічні вимоги банку. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що 02.12.2016 року по справі №191/2429/16-ц Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області винесено рішення, відповідно до якого визнано право власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом на грошові кошти, що знаходяться в ПАТ «Креді Агріколь Банк», яке є правонаступником ПАТ «Індустріально-Експортний банк» (ПАТ «Індекс-банк») після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Дане рішення набрало чинності 13.12.2016 року. Резолютивна частина рішення суду не містить точної суми, яка має бути виплачена банком [PERSON] , а лише зазначено, що підлягає виплаті сума, яка належала померлому [PERSON] . Згідно з текстом зазначеного рішення суду, [PERSON] , в якості доказу, надавався Договір №12/1700202350/7 укладений між банком та [PERSON] 11.01.2010 року, який в силу статті 215 ч.2 ЦК України, враховуючи те, що клієнт банку [PERSON] помер [INFO] , визнано судом нікчемним, і суд не прийняв його до уваги (а.с.9-10). В матеріалах справи міститься договір №242/2002 на відкриття та обслуговування «Поточного рахунку в національній валюті» від 15.07.2002 року, укладений між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] , за яким, згідно розділу 2 п.2.1., п.п.2.1.4 банк зобов`язується нараховувати щомісячно 1 відсоток річних з подальшим зарахуванням до основної суми вкладу (а.с.11). Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Серед основних вимог, по-перше, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. По-друге, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, в- третіх, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 2 ст. 30 ЦК України передбачено, що цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до вимог ч. 4. ст.25 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2016 року у справі №191/2429/16-ц було встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 06.10.2016 року, актовий запис №37. Таким чином, з моменту смерті [PERSON] його право- та дієздатність припинились. А отже правочин, в якому одна сторона не має правоздатності і тому не може мати власного волевиявлення прямо суперечить Цивільному кодексу України, а отже є нікчемним. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Креді Агріколь Банк» не нарахованих та несплачених процентів за користування коштами за договором №242/2002 на відкриття та обслуговування «Поточного рахунку в національній валюті» від 15.07.2002 року, укладений між АТ «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] , за період з 12.10.2010 року по 02.12.2016 року, а саме після смерті [PERSON] , не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Стосовно зустрічних вимог АТ «Креді Агріколь Банк» про застосування наслідків нікчемного правочину та стягнення коштів, то суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. Так, в матеріалах суду містяться копії договорів №107/1700202350/8 банківського вкладу фізичної особи «Перспектива» від 12.04.2010 року та Договору №12/1700202350/7 банківського вкладу фізичної особи «Строковий» від 11.01.2010 року, укладених між ПАТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬБАНК» та [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.46-49). Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02.12.2016 року у справі №191/2429/16-ц судом було критично оцінено Договір №12/1700202350/7 банківського вкладу фізичної особи «Строковий» від 11.01.2010 року, укладеного між ПАТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬБАНК» та [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.46-49). При розгляді ж даної справи за позовом [PERSON] до ПАТ «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості по договору банківського вкладу, судом було оглянуто також і Договір №107/1700202350/8 банківського вкладу фізичної особи «Перспектива» від 12.04.2010 року укладеного між ПАТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬБАНК» та [PERSON] , який помер [INFO] , який суд також оцінює критично, оскільки відповідно до положень ст. ст. 215 ч.2 ЦК України, правочин є нікчемним, так як підписаний стороною по договору, яка померла [INFO] до моменту його укладення 12.04.2010 року. Відповідно до закону, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Тобто, загальним правовим наслідком недійсності правочину є реституція (повернення сторін договору до первісного стану), яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли у зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1 ст.216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Реституція є способом захисту, що характерний для зобов`язальних відносин. З Договору №107/1700202350/8 банківського вкладу фізичної особи «Перспектива» від 12.04.2010 року та Договору №12/1700202350/7 банківського вкладу фізичної особи «Строковий» від 11.01.2010 року, укладених між ПАТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬБАНК» та [PERSON] , чітко вбачаються договірні відносини, зазначені сторони по кожному договору. Таким чином, відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не є стороною в жодному договорі. А отже положення ч.1 ст.216 ЦК України не можуть застосовуватись як підстави позову про застосування наслідків нікчемного правочину до зазначених договорів та повернення надмірно отриманих коштів з [PERSON] . Також, відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом про застосування наслідків нікчемного правочину до Договору №107/1700202350/8 банківського вкладу фізичної особи «Перспектива» від 12.04.2010 року та Договору №12/1700202350/7 банківського вкладу фізичної особи «Строковий» від 11.01.2010 року, укладених між ПАТ «ІНДУСТРІАЛЬНО-ЕКСПОРТНИЙ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬБАНК» та [PERSON] , який помер [INFO] та стягнення з [PERSON] надмірно отриманих коштів в сумі 4050,88 грн. на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, як первісної так і зустрічної позовної заяви, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивачів, як за первісним позовом так і за зустрічним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed