Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 15.04.2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач з позивачем з лютого 2015 року не проживає, син проживає з позивачем, спільно господарства вони не ведуть, відповідач матеріально утримувати дитину не допомагає. Позивач просить стягувати щомісячно на утримання дитини з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх заробітків, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка у судове засідання не прибула, однак подала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її присутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив такі задовольнити, додатково повідомив, що він офіційно працевлаштований. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що позивачка є матір'ю [PERSON], [INFO], відповідач - батьком. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 15.04.2013 року. З довідки № 591 від 23.03.2015 року, виданої КП "Рава-Руське будинкоуправління № 2" вбачається, що [PERSON] проживає разом з матір'ю по [ADDRESS], та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.6 ст.6 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК). Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Відповідач добровільно свого обов'язку по утриманню дитини не виконує, тому, суд приходить до висновку, що з нього слід стягувати аліменти в примусовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо батько, мати працюють, розмір аліментів визначається в частці від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.ст. 182, 183 СК України). Якщо ж платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі (ст.184 СК України), суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач підтвердив у судовому засіданні, що він офіційно працює, має регулярний дохід, тому розмір аліментів слід визначити у частці від заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на встановлені у справі обставини,

Outcome: approved