Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить: - стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1426 грн. щомісяця, до досягнення донькою повноліття. - позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 28.01.2016 шлюб між сторонами у справі було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю. Відповідач матеріальної допомоги на дитину не надає у добровільному порядку, тому позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Також відповідач більше двох років не приймає участі у вихованні дитини, не піклується її долею, тому позивач вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно дитини. Відповідач позовні вимоги визнав частково в частині вимог про стягнення аліментів, в частині вимог позову про позбавлення його батьківських прав просить відмовити, посилаючись на те, що він піклувався своєю донькою, перераховував самостійно або через свою сестру матеріальну допомогу доньці. Натомість на всі його спроби спілкуватися з дитиною позивач відмовляла, переїхала за невідомою відповідачу адресою, чинила перешкоди у спілкуванні з донькою. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити, оскільки це відповідає інтересам дитини. Також позивач у судовому засіданні пояснила, що в неї нова сім'я, її чоловік бажає удочерити її доньку, позбавлення батьківських прав позивачу необхідно для того, щоб мати можливість виїздити без дозволу батька за кордон з дитиною, зареєструвати місце проживання дитини і щоб її чоловік міг удочерити доньку. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просили позов задовольнити частково з підстав, наведених у поясненні (а.с. 88). Представник третьої особи у судовому засіданні просила позов задовольнити повністю, посилаючись на те, що орган опіки і піклування визнав доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки. При цьому представник зазначила, що під час прийняття такого рішення думки членів комісії розділилися порівну і вирішальним був голос голови комісії, який був за позбавлення батька батьківських прав. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21.07.2012, що вбачається з рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 28.01.2016. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області. Згідно довідки виконавчого комітету Новопсковської селищної ради № 1037 від 18.04.2017 дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 08.07.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII від 17.05.2017. Даним законом внесено зміни до ст. 182 СК України. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, ст. 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст.51 Конституції України та ст.180 СК України. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до норм чинного законодавства за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідач вказані вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд з урахуванням стану здоров'я та інтересів дитини, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, визнання відповідачем позову в цій частині, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню повністю. Що стосується вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини суд виходить з такого. Як зазначено вище, сторони перебували у шлюбі з 21.07.2012, що вбачається з рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 28.01.2016. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області. Згідно довідки виконавчого комітету Новопсковської селищної ради № 1037 від 18.04.2017 дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно акту, складеного депутатом Новопсковської селищної ради від 18.04.2017, [PERSON] не відвідує доньку [PERSON] за місцем проживання та не приймає участі в її вихованні з травня 2015 року по квітень 2017 року. Відповідно до довідки, виданої Комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад ясла-садок «Теремок» Новопсковської селищної ради» від 05.04.2017 № 36, доньку приводить та забирає з садка мати. Батько жодного разу не приводив [PERSON] до садка та не відвідував батьківських зборів. Як вбачається з довідки, виданої Комунальним закладом «Новопсковський центр первинної медико-санітарної допомоги Новопсковської районної ради» від 04.04.2017 № 14, батько дитини в медичному огляді та профілактичних щепленнях участі не приймає. Судом також досліджено, що позивач перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Новопсковським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області. Згідно довідки від 21.07.2017, виданої Комунальним закладом «Біловодська центральна лікарня» [PERSON] за психіатричною та наркологічною допомогою не звертався. Відповідач має позитивну характеристику (а.с. 50). Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини (а.с. 51). Згідно пояснень, отриманих головним спеціалістом служби у справах дітей Новопсковської райдержадміністрації від [PERSON], останній бажає спілкуватися зі своєю донькою, має можливість матеріально її утримувати та не згоден щодо позбавлення його батьківських прав відносно його доньки (а.с. 56). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком позивача, її донька називає його батьком, він бажає її удочерити. Відповідач до подання позову участі у вихованні дитини не приймав, не цікавився долею дитини. Наразі відповідач бажає приймати участь у вихованні дитини, однак мати дитини не надає йому такої можливості, не надає дозвіл на побачення та спілкування дитини з батьком. Така поведінка дружини обумовлена інтересами дитини. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона рідною сестрою відповідача та хрещеною матір'ю [PERSON]. Пояснила, що її брат особисто і через неї переказував гроші позивачу на утримання дитини. Свідок пояснила, що вона часто спілкується з позивачем, свідку було відомо, що позивач разом з дитиною змінили місце проживання, адресу якого не повідомили ані свідку, ані відповідачу. Позивач в розмові зі свідком говорила, якщо до неї прийде відповідач, вона звернеться до поліції. Свідок зазначила, що відповідач постійно цікавився долею дитини. З висновку органу опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області про вирішення спору щодо участі батька [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] визначені способи участі батька у вихованні доньки [PERSON]. Суд при вирішенні цієї справи бере до уваги прецендентну практику Європейського суду з прав людини, а саме Рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Крім того згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви про позбавлення батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року). З урахуванням обставин справи та норм ч.ч. 7, 8 ст. 7, 164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування від 04.08.2017, котрий міститься у справі, в якому орган опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області вважає за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно батька, суд оцінює критично і не може прийняти до уваги беззаперечно, оскільки він не є мотивованим, не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та щодо того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання дитини та її подальшу долю. Як вбачається з матеріалів справи і підтверджується поясненнями представника третьої особи п'ять з десяти членів комісії були проти позбавлення відповідача батьківських прав, що випливає з окремих думок останніх (а.с. 90-94). Вирішальним був голос голови комісії, який підтримав рішення про позбавлення відповідача батьківських прав. До того ж, в обґрунтування цього висновку були покладені, зокрема, пояснення громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які безпосередньо органом опіки не були опитані, не з'ясовано чи дійсно ці пояснення надавали вказані громадяни. Поведінка відповідача після пред'явлення позову до нього свідчить про те, що останній бажає бути батьком, має змогу належним чином піклуватися про свою доньку і усвідомив необхідність зміни свого ставлення до виконання батьківських обов'язків. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що бажання відповідача приймати участь у вихованні дитини є щирим. Крім того, бажання відповідача приймати участь у вихованні дитини підтверджено дослідженими судом доказами, а саме висновком органу опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області про вирішення спору щодо участі батька [PERSON] у вихованні доньки [PERSON], показами свідка [PERSON]; визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів також свідчить про бажання приймати участь у вихованні дитини. Натомість матеріалами справи підтверджено, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною (покази свідка [PERSON]), позивач не повідомляла про зміну місця проживання дитини (покази свідка [PERSON]). В судовому засіданні позивач пояснила, що позбавлення батьківських прав їй потрібно для того, щоб вона без перешкод мала можливість з дитиною виїжджати за кордон, зареєструвати дитину, щоб її чоловік міг удочерити її доньку, що суд не може прийняти як таке, що відповідає інтересам дитини і захищає їх. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на зазначені вище норми суд не приймає пояснювальні записки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 35- 45), [PERSON], [PERSON] (а.с. 57, 58) як допустимі докази. Суд також критично оцінює надану характеристику [PERSON], оскільки вона складена не на офіційному бланку підприємства, не скріплена печаткою, надана особою, повноваження якої не доведені (а.с. 34). За таких обставин, позивач відповідно до ст. 10 ЦПК України не надала переконливих доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від здійснення батьківських прав відносно своєї доньки. Отже у задоволенні позову в цій частині слід відмовити за недоведеністю. Разом з тим, відповідно до вимог закону та п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», [PERSON] слід попередити про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов'язків щодо його малолітньої дитини - [PERSON] та про їх можливі наслідки у разі їх неналежного виконання - позбавлення батьківських прав. На органи опіки та піклування Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області необхідно покласти контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов'язків щодо доньки [PERSON], [INFO]. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що за вимогу про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за цією вимогою слід стягнути з відповідача в дохід держави. Судовий збір за вимогу про позбавлення батьківських прав слід покласти на позивача. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial