Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить поділити квартиру [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, [PERSON] та [PERSON] , визнавши право власності на частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] , посилаючись на те, що 16 травня 2009р. між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб, актовий запис №232.Відповідно рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 20.03.2018р. (справа №334/106/18, провадження №2/334/1878/18), яке набрало чинності 20.04.2018р. шлюб з відповідачкою було розірвано.01.12.2012р. під час шлюбу за сумісні кошти у сумісну власність сторонами була придбана трьохкімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 69,06 кв.м., житловою площею 45,68 кв.м. Квартира була зареєстрована на ім`я відповідачки, проте оскільки квартира [ADDRESS] , була придбана під час шлюбу, то відповідно вона перебуває у спільній власності подружжя. Посилаючись на те, що досягнути згоди з відповідачкою щодо поділу майна подружжя він не може, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 01.04.2021 відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася (направлення судових повісток за місцем реєстрації),заяв, клопотань про відкладення судового розгляду, ролзгляд справи за її відсутності суду не подала. Відзив на позов, інших заяв по суті спору не подала. В ході судового розгляду заявляла про невизнання позовних вимог, судом неодноразово відкладався судовий розгляд з метою сприяння відповідачеві у здійсненні її права на захист, подання відзиву на позовну заяву, доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого: Судом встановлено, що сторони з 16.05.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, про що складено актовий запис №232Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 20.03.2018 року у справі 334/106/18 шлюб між сторонами розірвано (а.с.5). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). 01.12.2012 (під час шлюбу) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В., зареєстрованого в реєстрі за №3060 [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до п. 11 Договору купівлі-продажу цей договір був укладений зі згоди чоловіка покупця - [PERSON] , посвідченої [PERSON] , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області (а.с. 6, зворот). Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, копії технічного паспорту власником даної квартири є [PERSON] (а.с. 7, 9-10). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається запогодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсноїйого вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду з аналогічних спорів, в яких Верховний Суд роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя (постанова Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №711/2302/18, постанова Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №522/19610/15-ц). Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60 СК України. Відомостей на спростування обставин, встановлених судом, відповідачем не надано. Враховуючи, що вищезазначене нерухоме майно було набуте подружжям під час шлюбу, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] , права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved