Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, сплативши 768 гривень 40 копійок судового збору. У позовній заяві зазначає про те, що перебувала в шлюбі з відповідачем з 14 липня 2001 року по 15 жовтня 2019 року. На підставі генеральної угоди про пайову участь у будівництві відповідач одержав свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] . 04 березня 2008 відповідач подарував квартиру [ADDRESS] позивачу. У шлюбі народились діти: [INFO] син - [PERSON] , [INFO] донька - [PERSON] . Позивач вказує на те, що під час другої вагітності вона перебувала в Сполучених Штатах Америки. Події 2014 року, які відбувались в Україні негативно позначились на сім`ї позивача та відповідача і часто ставали приводом сварок. Після повернення позивача у грудні 2014 року до України їй налагодити відносини з відповідачем не вдалось. Позивач зазначає про те, що відповідач з 20 грудня 2017 року у квартирі [ADDRESS] не проживає, речей його немає, не бере участь в утриманні квартири, не намагався повернутись у спірне житло, а тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 10.12.2019 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено у відкрите судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 04 лютого 2020 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. Відповідач визнає факт перебування в шлюбі з позивачем, придбання квартири [ADDRESS] , народження дітей та вказує на те, що протягом 2005 року позивач майже близько року перебувала на лікарняному у зв`язку з хворобою, а згодом протягом 3 років перебувала на епідеміологічному обліку. У 2008 році позивач наполягала на переоформленні квартири на неї. Відповідач вказує на те, що погодився щоб не зашкодити здоров`ю позивача, але за умови, що позивач не буде його виселяти. Відповідач зазначає, що постійно проживав у спірній квартирі. Після вводу в експлуатацію будинку і до перешкод з боку позивача у доступі до квартири, з вечора 20 грудня 2017 року. Відносини з позивачем погіршились з 2008 року після повідомлення відповідачем батькам позивача про те, що відповідач не бажає проживати у Сполучених Штатах Америки. Відповідач зазначає, що відносини між ним та позивачем погіршились у зв`язку з перебуванням позивача понад рік у США. Повернулась позивач разом з дітьми та батьком [PERSON] . Відповідач вказує на те, що батько позивача стосовно нього провокував агресію, було порушено кримінальну справу і [PERSON] повернувся до США. Стосунки в сім`ї налагодились з середини 2015 року. Відповідач вказує на те, що час від часу позивач агресивно поводилась із дітьми. З липня 2017 року до позивача почергово приїздили родичі. Зокрема, [PERSON] , який протягом кількох місяців вів асоціальний спосіб життя, дивився телевізор, палив, погрожував відповідачу. 20 грудня 2017 позивач разом з двома особами виштовхали відповідача із спірної квартири та обмежила доступ до майна. У квартирі було встановлено сигналізацію. Для позасудового врегулювання спору було залучено медіаторів, але домовленості не було досягнуто. Відбулись зустрічі з адвокатами, але домовитись також не вдалось. Відповідач вважає, що діями позивача було порушено право на недоторканність житла та користування майном, не проживає в квартирі не добровільно, а внаслідок перешкод у вільному доступі до спірної квартири. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач вказала, що відповідач добровільно залишив спірну квартиру з 20 грудня 2017 року, забрав всі свої речі та проживає окремо. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що спірне приміщення залишив не добровільно, а внаслідок примусових дій позивача та третіх осіб, які постійно перешкоджали у доступі до квартири, її користуванні, застосовували до відповідача фізичне та психологічне насильство. Разом з тим, в квартирі знаходиться неподільне майно (вбудована техніка, меблі), які придбані за кошти відповідача та підлягають поділу. В тому числі в квартирі залишились особисті речі відповідача. Відповідач не звертався до суду з позовом про вселення, оскільки вважає, що спір міг бути вирішений за згодою сторін. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 14.07.2001 року між [PERSON] та [PERSON] , після одруження ( [PERSON] ) укладено шлюб про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї зроблено запис за №1067 ( а.с. 6). 04.03.2008 року між [PERSON] , дарувальником та [PERSON] , обдаровуваною укладено договір дарування згідно з умовами якого дарувальник подарував, а обдаровувана прийняла в дар квартиру [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Снітко В.М. та зареєстровано в реєстрі за №1421 ( а.с. 7). 01.06.2018 головою ОСББ «13-ий квартал» Шевченко О.В. за вих. №342 позивачу надано довідку про те, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 20 грудня 2017 року. Зазначено, що дані обставини можуть підтвердити свідки ( а.с. 11). 02.09.2019 головою ОСББ «13-ий квартал» Шевченко О.В. за вих. №429 позивачу надано довідку про те, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 20 грудня 2017 року Зазначено, що дані обставини можуть підтвердити свідки ( а.с. 12). 01.10.2019 головою ОСББ «13-ий квартал» Шевченко О.В. за вих. №437 позивачу надано довідку про те, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 20 грудня 2017 року Зазначено, що дані обставини можуть підтвердити свідки ( а.с. 13). 07.11.2019 головою ОСББ «13-ий квартал» Шевченко О.В. за вих. №446 позивачу надано довідку про те, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 20 грудня 2017 року Зазначено, що дані обставини можуть підтвердити свідки ( а.с. 13). Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] (житло орендоване на підставі договору оренди від 13.06.2019) , складеним головним спеціалістом ССДС Дарницької районної в м. Києві від 03.09.2019: батько [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , тимчасово мешкає за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 15). До відзиву відповідачем додано копію висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №1990/Ж від 22.12.2017 року згідно з яким при огляді [PERSON] мали місце тілесні ушкодження у вигляді саден, які за ступенем тяжкості відносяться до легких, а відповідно до талону-повідомлення №08366 Дарницьким УП прийнято звернення [PERSON] , яке зареєстровано у журналі обліку заяв за №94526 21.12.2017. До відзиву відповідачем додано копії звернень [PERSON] до Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 21.09.2017, 26.03.2018, 02.04.2018 з проханням вжити заходів до [PERSON] та щодо участі у вихованні. Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов`язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує, що позивачем чинились перешкоди відповідачу у користуванні житлом. Разом з тим, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про факти перешкод позивачем у користуванні майном, доказів, які підтверджують факти вжиття відповідачем заходів на відновлення порушених прав. Надані відповідачем заяви до поліції та Служби у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві містять лише звернення відповідача щодо неналежного виконання батьківського обов`язку позивачем та перешкод відповідачу у спілкуванні з дітьми. Інші доводи, викладені у зверненнях відображають факт наявності конфлікту між колишнім подружжям. Зважаючи на викладені обставини, суд вважає важливими заперечення відповідача, втім не може їх врахувати, оскільки подані докази не спростовують факту непроживання відповідача більше одного року у квартирі за особистою волею. В тому числі, доводи відповідача зводяться до необхідності поділу спільного сумісного майна, яке є неподільним та придбано у шлюбі у спірну квартиру, що підлягає розгляду в порядку самостійного судового провадження шляхом подання позовної заяви. Згідно із ст. 72 ЖКУРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved