Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користуватися житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами , що в [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що він є власником вищезазначеного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 26.03.1994 року , зареєстрованого в органах МБТІ 20.05.1994 року . В даному будинку крім позивача зареєстрована також [PERSON] , про що свідчить запис в домовій книзі . Понад три роки відповідач не проживає за місцем реєстрації , вона забрала всі свої речі з будинку і не тільки свої , а й особисті речі позивача та зникла. За цей час сторони не спілкувалися . Факт відсутності відповідача за вказаною адресою підтверджується актами обстеження вищезгаданого будинку. Договір оренди з відповідачем не укладався, за утримання будинку відповідач не сплачує кошти, особисто участь в утриманні не приймає. Враховуючи вищезазначене позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням та зняти з реєстраційного обліку.. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився , про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином , відповідно до ст.74 ЦПК України , заяв про перенесення розгляду не подавала, про причини неявки не повідомляла , а тому суд ухвалив розгляд провести на підставі наявних у справі доказів ( ст. 169 ч.4 ЦПК України). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила , що вона знає позивача з грудня 2012 року . Відповідачку вона не знає, проте може стверджувати , що по сьогоднішній день вказана особа в господарстві позивача жодного разу не з"являлася, не телефонувала йому, листи від неї не надходили. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При цьому ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. В судовому засіданні встановлено , що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , що в [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу, даними технічного паспорту (а.с.5-9). В будинку , що належить позивачу зареєстрована відповідач [PERSON] (а.с. 10,11) , проте не проживає в даному будинку з лютого 2013 року, що підтверджується актами обстеження житлового будинку за 2013-2014 роки (а.с.12-14) та підтвердтла свідок [PERSON]. Отже відповідач відсутня за місцем реєстрації більше 1 року , домовленості про тривалу відсутність між сторонами не було, тобто вважати причини відсутності поважними не має . Враховуючи всі надані позивачем докази , суд вважає , що відповідач відсутня за місцем реєстрації понад рік без поважних причин , а тому втратила право користуватися житлом позивачки . Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не відбувалося. На підставі вищезазначеного та

Outcome: partial