Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом та просять суд ухвалити рішення, яким визнати за ними, [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], та [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право на 1/2 земельної частки (паю) кожній, яка розташована на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, що належала спадкодавцю, їх батьку, [PERSON], який помер 25 січня 1996 року, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №034863, в порядку спадкування. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не зявилися, але подали до суду, кожен окремо, заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд їх задовольнити (а.с.35). Представник відповідача по справі, Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, у судове засідання не зявився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову (а.с.22). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017 р., № 2147-VIII) за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 206 ЦПК України (Закон, ВР України, від 03.10.2017 р., № 2147-VIII) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Так, при перевірці документів, необхідних для оформлення спадщини за законом виявилося, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №034863 виданий на імя спадкодавця, батька позивачів [PERSON], втрачений, про що в газеті "Голос Посулля" опубліковано оголошення про його втрату (а.с.9). Оскільки на даний час зазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений, а одержати його дублікат в компетентних органах неможливо у зв'язку з смертю його власника, позивачі не можуть отримати у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину на дану земельну частку за законом. Оскільки зазначені правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно ч.1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Стаття 561 цього ж кодексу визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Дана стаття не встановлює граничного строку, протягом якого спадкоємець, який прийняв спадщину повинен звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У звязку з неможливістю отримати позивачами правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), яку вони успадкували після смерті батька, суд вважає за необхідне задовольнити їх позовні вимоги, оскільки рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за позивачами [PERSON] та [PERSON] права на земельну частку (пай) по 1/2 частини за кожною. Вимога про стягнення судових витрат позивачами не заявлялась.

Outcome: approved