Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним з тих підстав, що позивач є власником земельної ділянки площею 4,35 га, що розташована на території Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3523655100:02:000:0556. Повідомленням про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до цих відомостей) до Державного земельного кадастру від 04.12.2019 року Державний кадастровий реєстратор повідомив позивача про те, що згідно "Книг записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди" зареєстровано договір оренди, який укладений між ПСП "Лан" та позивачем за № 040637600207 від 18.10.2006 року на 25 років. Позивач стверджує, що вона не підписувала зазначений договір та просить визнати його недійсним. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, до суду подали заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника із проханням задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, також подав заяву про розгляд справи за його відсутності з проханням відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] має у приватній власності земельну ділянку площею 4,3511 га, яка розташована на території Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області, що підтверджено Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. 20 серпня 2006 року від її імені був укладений договір оренди земельної ділянки з ПСП «Лан» зі строком дії на 25 років, зареєстрований у Новоархангельському відділі КРФЦДЗК 18.10.2006 року за № 207. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки- це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі-це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтями 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст. 6 та ст. 627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3 ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 717/2250/15-ц, що відповідає положенню ч.4 ст.263 ЦПК України. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За клопотанням позивача ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 16 березня 2020 року у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза. Згідно з висновком експерта № 1775/1776/20-27 від 02.06.2020 року підпис від імені [PERSON] в договорі оренди земельної ділянки від 20.08.2006 року, укладеному між [PERSON] та ПСП «Лан», який зареєстрований у Новоархангельському відділенні КРФЦДЗК 18 жовтня 2006 року за № 207, який міститься на 5-й сторінці у розділі «Підписи сторін», в графі «__ Орендодавець», в акті про передачу та прийом земельної ділянки в натурі від 20 серпня 2004 року (Додаток 1), який міститься в графі «Земельну ділянку передав ___», в акті визначення меж земельної ділянки в натурі від 20 серпня 2004 року (Додаток 2), який міститься в графі «Орендодавець ___», виконані не самою [PERSON] , а іншою особою без наслідування її підпису. Даний висновок експерта суд визнає допустимим та належним доказом, який одержаний в порядку, встановленого законом, що відповідає вимогам ст.ст. 77,78 ЦПК України. Отже, враховуючи те, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки позивач не підписувала, повноваження на це іншій особі не надавала, суд приходить до висновку, що відсутність волевиявлення власника є підставою для визнання договору недійсним (ст. ст. 203, 16 ЦК України). Відповідачем подано до суду заяву про застосування строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 255 ЦК України. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З урахуванням наведеного та на підставі статті 261 ЦК України початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач зазначив, що про існування оспорюваного договору йому стало відомо у грудні 2019 року лише коли працівники ПСП «Лан» надали їй копію оспорюваного договору. До суду за захистом свого порушеного права звернувся у січні 2020 року в межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд проводить розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved