Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ГОУФІНГОУ про визнання недійсним договору фінансового кредиту. Позовні вимоги мотивовані тим, що в серпні 2019 року позивачці почали надходити дзвінки від працівників відповідача про те, що нею укладено договір про надання фінансового кредиту з TOB «ГОУФІНГОУ» №3473911201/22875 від 05.01.2019 року. Копію цього договору позивачка отримала від TOB «ГОУФІНГОУ» наприкінці серпня 2019 року. Посилаючись на положення\~законів України «Про споживче кредитування», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та «Про захист прав споживачів», вказує, що даний кредитний договір вона не підписувала, кошти за договором не отримувала, сторонами договору не погоджено всі істотні умови визначені законодавством, а сам договір містить умови які несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача. Договір здійснений кредитором з використанням нечесної підприємницької практики. У зв`язку з наведеним позивачка просить суд прийняти рішення, яким визнати положення пунктів 2.2. та 2.3. Договору №3473911201/22875 від 05.01.2019 року між TOB «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] недійсними; визнати договір №3473911201/22875 від 05.01.2019 року між TOB «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] недійсним в цілому; вирішити питання про судові витрати. Представник відповідача надіслав до суду відзив на позовну заяву , в якому вказав про безпідставність, необґрунтованість вимог позивача, в задоволенні позову просив відмовити. Відзив обґрунтовано тим, що\~спірний договір був укладений відповідно до 10 Закону України «Про електронну комерцію», в якій встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Укладання Кредитного договору без прийняття пропозиції з боку Позивача було б не можливим. Саме позивач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті товариства, підписавши договір з використанням аналогового підпису. Позивачем було отримано грошові кошти у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, що підтверджено первинною бухгалтерською документацією, а саме: скриншотом виплати грошових коштів по договору № 3473911201/22875. Відповідно між позивачем та відповідачем склались договірні правовідносини. Зі змісту Індивідуальної частини оспорюваного договору про надання фінансового кредиту вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису. Також представник відповідача зазначив, що згідно п. 1, п. 7, ч. 2 ст.ст. 3 Закону «Про споживче кредитування»\~цей закон не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця, кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору тому посилання позивача на положення\~ЗУ «Про захист прав споживачів»\~безпідставні. У задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності . Відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, участь свого представника у судовому засіданні не забезпечив, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві (а.с. 27). Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 05.01.2019 року між TOB «ГОУФІНГОУ» та позивачкою [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 3473911201/22875, відповідно до умов якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4500,00 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до п.1.2. Договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 03.02.2019 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (а.с.7-12). Згідно із п. 1.3 Договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 672,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. Відповідно до п.1.4 Договору кредит надавався клієнту в безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної нею. При цьому датою укладення цього договору є дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. (а.с.10-14). Пункт 7 Договору «Реквізити та підписи сторін» містить рахунок позичальника, а також електронний підпис. Договір укладено між сторонами відповідно до ст.\~10,\~11 Закону України «Про електронну комерцію», тобто шляхом пропозиції на його укладення однієї сторони та її прийняття іншою стороною. Оферта (пропозиція) укласти договір розміщена на сторінці відповідача в мережі Інтернет на сайті https: www.gofingo.com.ua. На вказаній сторінці розміщена інформацію про товариство, пропозиції щодо видачі кредитів, тощо. Прийняття пропозиції відбувається, шляхом заповнення заявки про прийняття пропозиції в електронній формі, з зазначенням в ній бажаної суми кредиту, та її підписання в порядку визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», тобто за допомогою аналога власноручного підпису. На сайті Відповідача www.gofingo.com.ua в розділі документи, розміщена угода про використання аналога власноручного підпису при здійсненні правочинів в процесі укладання договору про надання фінансового кредиту та документів, які з ним пов`язані, за допомогою мережі Інтернет. Відповідно до вище вказаної Угоди визначено, що аналог власноручного підпису/АВП - реквізит заявки (іншого документу), призначений для її захисту від підробки, що отриманий внаслідок надання Заявнику/Позичальнику унікального персонального ідентифікатора (УПІ) коду, який дозволяй ідентифікувати Заявника/Позичальника, а також встановити відсутність викривлення інформації в заявці (іншому документі). Оскільки позивач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, прийняв пропозицію оферти та приєднався до умов публічного договору щодо правил та оформлення і видачі кредитів, які підписав електронним підписом аналогом власноручного підпису, фактично вільно прийнявши умови договору. Частиною першою статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним (\~ст. 204 ЦК України). За змістом положень\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою, шостою\~статті 203 цього Кодексу.\~Статтею 203 ЦК України\~встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Загальними вимогами чинності правочину є наступні: зміст правочину не може суперечити\~ЦК України\~та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь- якому елементі правочину. Як роз`яснено в п.п. 7, 8\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. За договором кредиту одна сторона - банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит у встановлений строк та сплатити відсотки (ч. 1\~ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір є договором консенсуальним, платним, двосторонньо зобов`язальним. Вимоги до форми і порядку укладення кредитного договору передбачено у\~ст. 1055 ЦК України,\~ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 р. «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Кредитний договір укладається між позичальником і кредитодавцем в письмовій формі і визначає взаємні зобов`язання стосовно суми кредиту, терміну його повернення, розміру та порядку сплати відсотків і не може змінюватися в односторонньому порядку. До умов кредитного договору належать: об`єкти кредитування; розмір кредиту; умови його надання та погашення; процентні ставки за користування кредитом та порядок сплати процентів; умови здійснення банківського контролю за використанням коштів; способи забезпечення виконання зобов`язань клієнтом; перелік розрахунків та відомостей, необхідних для кредитування, строк їх надання клієнту; майнова відповідальність за порушення умов договору тощо. Важливим є право позичальника на отримання попередньої достовірної інформації про умови кредитування, у тому числі про усі платежі, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту. Виходячи з положень ч. 3\~ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав`язування її придбання. Згідно з п. 4 ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію. Як з`ясовано судом, оспорюваний кредитний договір укладено в електронній формі, що згідно\~ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»\~прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вищезазначений договір підписано сторонами у спосіб, передбачений цим Законом, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються\~Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до п. 5\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.\~7,\~8 Закону України «Про електронну комерцію», продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема\~Законом України "Про захист прав споживачів". Згідно зі ст.10 Закону України «Про електроннукомерцію»,електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 Закону). Відповідно до ст.11 Закону України «Про електроннукомерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно із ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом/ Отже, вказане положення законодавства передбачає альтернавні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором, що відповідає п. 6.1 договору. Згідно з п. 6\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір про надання фінансового кредиту, є укладеним з додержанням письмової форми визначеної законом, оскільки укладений з додержанням процедури визначеної\~Законом України «Про електронну комерцію», та підписаний позивачкою [PERSON] шляхом застосування електронного підпису, в порядку визначеному ст. 12 Закону та п.6.1 договору. На підтвердження факту укладення даного договору позивачем свідчить зазначення в договорі його особистих даних, копія паспорту, копія ідентифікаційного номеру, а також зазначення в договорі картки на яку здійснювалося перерахування коштів за договором та існування самого тексту договору у позивача, який згідно зі ст. 11 Закону є оригіналом такого договору. Доводи позивачки про те, що вона не ознайомлена з договором оферти, спростовуються проведенням нею дій та оформлення заявки на отримання кредиту, що підтверджується наявністю у позивачки тексту індивідуальної частини договору. Твердження позивачки про те, що нею не погодженого істотні умови договору кредиту, суд розцінює критично, оскільки дані доводи спростовуються текстом договору, в яких чітко викладені умови договору, а саме розмір кредиту, строк кредитування, плата за користування грошима та відповідальність за порушення умов договору. Зміст договору містить всю необхідну передбачену законом інформацію про відповідача та інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Відповідно до ч. 5\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Пунктом 4 ч. 1\~ст. 21 цього ж Закону\~встановлено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. В той же час, судом не встановлено порушення прав [PERSON] як споживача, під час укладання кредитного договору та відповідно видачі кредитних коштів. Відповідно до положень п. 6\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. В свою чергу, позивачем не надано докази, які мали підтвердити, що позичальник скористався наданим законом правом на відкликання згоди на укладання договору. Аналізуючи укладений сторонами кредитний договір, обсяг та зміст прав і обов`язків сторін, які передбачені зазначеним договором та умовами надання споживчого кредиту, які є невід`ємною частиною договору, при підписанні спірного кредитного договору позивачка погодилася з його умовами, отримала кредитні кошти (стверджується скриншотом виплати грошових коштів по договору № 3473911201/22875 (а.с.33), тому суд приходить до висновку, що умови кредитного договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивачки, підстав для визнання недійсним кредитного договору, які наведені позивачкою, судом не встановлено. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України) З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed