Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.09.2008 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №20846, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 63 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік строком з 16.09.2008 року по 13 вересня 2013 року. Згідно умов договору, відповідач зобов'язався здійснювати погашення кредиту щомісячно в термін до 5 числа кожного наступного місяця в сумі не менше ніж 8 433,00 грн. Остаточне погашення кредиту повинно бути здійснено не пізніше 13.09.2013 року. Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов'язання та надав кредитні кошти відповідачу. В свою чергу відповідач протягом строку дії кредитного договору допускав порушення виконання своїх зобов'язань, щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, що призвело до виникнення заборгованості. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань, станом на 17.08.2016 року заборгованість складає 455 636,16 грн., з яких 404 771,22 грн. - заборгованість за кредитом, 8 073,25 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 820,05 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 22 196,05 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення кредиту/процентів/комісії. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що строк виконання зобов'язань, а саме повернення грошей, відповідно до договору споживчого кредиту №20846 від 16.09.2008 року, визначений до 13.09.2013 року. Фактично кінцевим терміном виконання зобов'язань по договору відповідачем є 13.09.2013 року, тому кінцевий строк позовної давності за вказаним кредитним договором є 13.09.2016 року. У зв'язку з тим, що позивач пропустив строк звернення до суду з даними вимогами, просив у задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності. В ході судового розгляду представником позивача було надано клопотання, в якому він просив визнати причини пропуску строку позовної давності поважними, посилаючись на те, що 12.02.2015 року Постановою НБУ ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №29 від 12.02.2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 13.02.2015 по 12.06.2015 року. Зазначив, що в подальшому Постановою правління НБУ №370 від 11.06.2015 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» виконавчою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №115 від 12.06.2015 року про початок процедури ліквідації строком на 1 рік з 12.05.2015 року по 11.06.2016 року, а згодом строк процедури ліквідації було продовжено ще на 2 роки до 11.06.2018 року. 24.06.2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом №35-28147/16 «Щодо бухгалтерського обліку по кредитних операціях» повідомив Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» про те, що відділом бухгалтерського обліку неплатоспроможних банків виявлено випадки наявності залишків за списаною у збиток заборгованістю по кредитних операціях на позабалансовому рахунку 9601 «Списана за рахунок спеціальних резервів заборгованість за нарахованими доходами за операціями з клієнтами». В той час , на позабалансовому рахунку 9601 має обліковуватись списана у збиток заборгованість за нарахованими доходами, що не стосуються кредитних операцій, а саме на позабалансовому рахунку 9611 - списана у збиток заборгованість за кредитними операціями. Проведеною перевіркою встановлено наявність заборгованості [PERSON], яка обліковувалась на іншому рахунку, ніж рахунок 9611. В результаті встановленої інформації здійснено заходи по зверненню до суду з метою захисту порушених прав ПАТ «ЕНЕРГОБАНК». Вказане свідчить про перешкоджання та/або значне ускладнення можливості вчасного здійснення уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» претензійно-позовної роботи, у тому числі і шляхом віднесення одних операцій до категорії інших. Суд, вислухавши думку представників позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 16.09.2008 року між АБ «Енергобанк», правонаступником якого є ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №20846, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 63 000,00 доларів США на строк з 16 вересня 2008 року по 13 вересня 2013 року на поточні потреби зі сплатою комісії в розмірі 0,5 % від суми кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік, а відповідач зобов'язався забезпечити своєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним. Встановлено, що ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів в сумі 63 000,00 доларів США. В свою чергу відповідач [PERSON] скористався кредитними коштами та свої зобов'язання за кредитним договором №20846 від 16.09.2008 року належним чином не виконав. У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в сумі 455 636,16 грн., з яких 404 771,22 грн. - заборгованість за кредитом, 8 073,25 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 820,05 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, 22 196,05 грн. - заборгованість за пенею за несвоєчасне погашення кредиту/процентів/комісії, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1,2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена. Встановлено, що сторони встановили строк дії договору і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Судом встановлено, що [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та зобов'язання зі сплати процентів за користування кредитом - 22.07.2009 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк до неї взагалі не звертався, проти чого не заперечував в судовому засіданні представник позивача. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов договору (п. 5.2) розмір пені за прострочення виконання грошового зобов'язання визначений у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожний день прострочення. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, пені, штрафу, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені (неустойки, штрафу) прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Як вбачається з наданого до суду позивачем розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] з липня 2009 року припинив погашати заборгованість по кредиту та з 30.06.2011 року по процентам, у зв'язку з чим почала утворюватись заборгованість по кредиту. У зв'язку з тим, що останній платіж був здійснений [PERSON] за кредитом 22.07.2009 року та 30.11.2011 року по процентам, а строк дії договору сплив 13.09.2013 року, строк для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права для стягнення заборгованості та процентів за кредитом закінчився 13.09.2016 року. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, вимоги ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Брайко С.А. до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропущенням строку позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права. Що стосується заяви представника позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду, то вона не підлягає задоволенню, оскільки позивач мав достатньо часу для звернення з даним позовом до суду, а наведені у заяві обставини виключають поважність причин пропуску позивачем строків позовної давності. Таким чином, поважних причин для пропуску позовної давності у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» з обставин викладених у його заяві судом не встановлено.

Outcome: dismissed