Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна», Житлово-будівельного кооперативу «Восток» про визнання недійсною реєстрації права власності на 1/2 частину квартири. Свої вимоги мотивував тим, що 20 листопада 1987 року він звернувся до голови правління Житлово-будівельного кооперативу «Восток» із заявою про внесення його в чергу осіб на покращення житлових умов. Загальними зборами членів Житлово-будівельного кооперативу «Восток» від 17 вересня 1989 року позивача прийнято в члени кооперативу та надано в користування квартиру [ADDRESS]. 16 березня 1990 року позивачем сплачено пайовий внесок в розмірі 2009,62 руб. В червні 2013 року в приміщенні Житлово-експлуатаційної контори № 402 позивач дізнався про рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2006 року по справі № 2-134/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Восток» про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку спільної квартири, за яким розділено спільне майно подружжя в рівних частках, а саме: визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], відповідно за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2006 року відповідачем [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. 12 липня 2013 року позивач звернувся до відділу архівної роботи Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про отримання копії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2006 року. Підчас розгляду заяви було встановлено, що цивільна справа № 2-134/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Восток» про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку спільної квартири в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва не перебувала, рішення по даній справі суддею Дніпровського районного суду м. Києва Ластовкою Н.Д. не ухвалювалось та в її провадженні дана справа не перебувала. Проте ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2005 року справа № 2-666/05 відмовлено у прийнятті позовної заяви [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Восток» про визнання права власності на 1/2 частку паєнакопичення. Після цього позивач звернувся до Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення та 27 липня 2013 року були внесенні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15 ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України. Просив визнати недійсним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON], визнати недійсною реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], зареєстроване 13 листопада 2007 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на ім'я [PERSON]. Під час розгляду справи позивачем уточнено позовні вимоги - визнати недійсним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON]; визнати недійсною та скасувати реєстрацію права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], зареєстроване 13 листопада 2007 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на ім'я [PERSON]. 21 квітня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва змінено процесуальний статус Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна» із третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на співвідповідача. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року залучено приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельниченко Тетяну Борисівну до участі у справі в якості третіх осіб, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що вона з позивачем перебувала у шлюбі з 05 червня 1987 року по 22 листопада 2005 року. Під час перебування у шлюбі відповідач [PERSON] із позивачем за спільні кошти виплатили повну вартість квартири, яка станом на 16 березня 1990 року складала 2 009,62 руб. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 березня 2005 року їй було відмовлено у прийнятті позовної заяви про визнання права власності на 1/2 частину паєнакопичень, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Тому відповідач [PERSON] повторно звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовною заявою до позивача про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину квартири. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2006 року задоволено вищезазначений позов. Крім цього, зазначає, що позивач у заяві для реєстрації за місцем проживання від 30 листопада 2007 року не заперечував на реєстрацію сина в спірній квартирі, в якій серед іншого, було зазначено про рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2006 року. Вважає, що позивач даним позовом намагається позбавити її законного права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Позов вважає необґрунтованим та просить відмовити позивачу у його задоволенні та з'ясувати причини зникнення цивільної справи № 2-1344/2006 з архіву Дніпровського районного суду (а.с. 30-32, т ом 1). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні не визнала позовні вимоги просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на заперечення відповідача [PERSON] Представник відповідача Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Восток» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляд справи. Причини неявки суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельниченко Тетяни Борисівни в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. З 05 червня 1987 року позивач та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 22 листопада 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві розірвано відповідно до актового запису № 1210 (а.с.34, 35, том ). 20 листопада 1987 року позивач звернувся із заявою до голови правління Житлово-будівельного кооперативу «Восток» про внесення його та членів його сім'ї в чергу осіб на покращення житлових умов (а.с. 9, том 1). 17 вересня 1989 року загальними зборами членів Житлово-будівельного кооперативу «Восток» позивача прийнято в члени кооперативу та надано для користування квартиру [ADDRESS] (а.с. 8, том 1). Відповідно до корінця повідомлення від 27 листопада 1989 року Житлово-будівельного кооперативу «Восток» квартиру [ADDRESS] передано членам сім»ї члена кооперативу [PERSON] (а.с. 38, том 1). Згідно квитанції № ВВ 068876 від 16 березня 1990 року позивачем сплачено пайовий внесок за квартиру [ADDRESS], в розмірі 2009,62 карб. (а.с. 10, том 1). Згідно довідки КВ-2016 № 20829, виданої 30 травня 2016 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації», 1/2 частина квартири [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2006 року (а.с. 101, том 1). Позивач просив про визнання недійсним права власності на 1/2 частину квартири та визнання недійсною та скасування реєстрації права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], зареєстроване 13 листопада 2007 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на ім'я [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що на його звернення до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про одержання копії рішення від 15 грудня 2006 року по справі № 2-1344/2006 (а.с. 126, том 1) отримав повідомлення, що перевіркою алфавітного покажчика цивільних справ за 2006 рік встановлено, що цивільна справа № 2-1344/2006 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя Дніпровським районним судом м. Києва в 2006 році не розглядалась. В журналі судових засідань судді Ластовки Н.Д. відсутні будь-які дані про розгляд 15 грудня 2006 року даної справи. Отже, рішення суду по цивільній справі № 2-1344/2006 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя суддею Ластовкою Н.Д. 15 грудня 2006 року не виносилось (а.с. 127, том1). 22 липня 2013 року позивач звернувся до прокуратури Дніпровського району м. Києва із заявою про вчинення злочину (а.с. 142, том 1), 24 липня 2013 року - до Дніпровського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві із заявою про вчинення злочину (а.с. 120-121, том 1). 25 липня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості по кримінальному провадженню № 12013110040012133 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 358 КК України (а.с. 118-119, том 1). 24 січня 2017 року листом Київської місцевої прокуратури № 4 повідомлено, що слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 12013110040012133 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 147-148, том 2). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечувала проти позову на підставі того, що до заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно додано копію рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2006 року по справі № 2-1344/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Восток» про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку спільної квартири, за яким розділено спільне майно подружжя в рівних частках, а саме: визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], відповідно за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 4, том 1). Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Законодавче визначення правочину міститься в ст.202 ЦК, яка передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочину притаманні певні ознаки: 1) правомірність - правочин завжди має бути правомірною дією, не може суперечити закону, інакше він не буде дійсним; законодавець встановив презумпцію (припущення), що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний недійсним у судовому порядку; 2) він завжди спрямований на досягнення певного правового результату (перехід права власності від продавця до покупця, передача права користування майном орендарю і т. ін.); 3) він є вольовою дією - для його вчинення необхідно виявити волю (ініціативу) учасника. Судом встановлено, що 30 жовтня 2007 року відповідач [PERSON] звернулась до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права на об'єкти нерухомого майна із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 117435 (КВ-2007), а саме на квартиру [ADDRESS] (а.с. 5, том 1). До заяви було, зокрема, долучена копія рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2006 року по справі № 2-134/2006 за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Восток» про розподіл спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частку спільної квартири, за яким розділено спільне майно подружжя в рівних частках, а саме: визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], відповідно за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 4, том 1). За встановлених обставин, позовні вимоги про визнання недійсним права власності на 1/2 частину квартири не ґрунтуються на законі. Відповідно до п. 1.3. Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Згідно з п. 2.1. цього Тимчасового положення для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Відповідальність за достовірність та повноту інформації у документах несе власник (власники) нерухомого майна. Додатком 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно Переліком правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна в п. 10 визначено рішення судів, третейських судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до п. 2.7 Тимчасового положення документи, що підтверджують виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно і подаються для реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, установленим цим Положенням та іншими актами чинного законодавства України. Згідно з п. 2.8 цього Тимчасового положення тексти документів, що подаються на реєстрацію прав, мають бути написані розбірливо, найменування юридичних осіб - без скорочення та із зазначенням їх місцезнаходження. Прізвище, ім'я, по батькові фізичних осіб та адреси їх місця проживання мають бути написані повністю. Відповідно до п.3.5. Тимчасового положення реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і пред'явленим правовстановлювальним документам. Згідно з п. 3.7. Тимчасового положення унесення запису до Реєстру прав здійснюється після прийняття рішення про реєстрацію прав власності. Відповідно до п.3.8. Тимчасового положення після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав (додаток 7), видається витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа та містить: реєстраційний номер нерухомого майна; адресу (місцезнаходження) нерухомого майна; призначення (назву) нерухомого майна; підстави виникнення чи припинення права власності; особливі позначки реєстратора (дані, у разі їх наявності, про самовільно збудовані, прибудовані чи реконструйовані об'єкти, про накладення арешту, про перебування майна у податковій заставі тощо); відомості про власника (власників); дату видачі витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно; прізвище, ім'я, по батькові реєстратора; підпис реєстратора; підпис начальника БТІ або уповноваженої ним особи. Зазначений витяг скріплюється печаткою БТІ. Разом із витягом власнику (власникам) або уповноваженій особі повертаються правовстановлювальні документи. Згідно письмової інформації Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за даними реєстрових книг за відповідачем зареєстровано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2006 року по справі № 2-134/2006 (а.с. 187, том 2). Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Отже, позивачем не доведено підстави для визнання недійсною та скасування реєстрації права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], зареєстроване 13 листопада 2007 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна на ім'я [PERSON], чим не виконано вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: dismissed