Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго», звернувшись до суду з даним позовом, просить постановити рішення, яким стягнути із відповідача [PERSON] кошти в розмірі 31410,16грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судові витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 314,11грн., посилаючись на те, що за участі відповідача 25.03.2009 року приблизно 0 17 год. 10 хв. в м. Києві, між вулицями Вернадського та Залізняка, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ТДВ « СК «Індіго» автомобіля «Міцубісі Лансер» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «ДЕУ» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2009 року було встановлено вину відповідача [PERSON] у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, якого притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП. 26.03.2009 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. ТДВ «СК «Індиго» на виконання умов договору страхування, на підставі Страхового акту № 9890\\206\\302 від 19.08.2013 року Калькуляції № 00005097\\1 від 05.04.2009 року та розрахунку суми страхового відшкодування перерахувала на користь страхувальника страхове відшкодування в розмірі 31 410 грн. 16 коп. В добровільному порядку відповідач не відшкодував понесені позивачем збитки. Посилаючись на положення ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України позивач просить задовольнити позов. В судове засідання представник позивача не з'явився. В заяві адресованій суду представник ТДВ «Страхова компанія «Індіго» просить справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання надав копію Полісу № ВА 6276241 обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та в клопотанні зазначив, що він не повинен відповідати за позовом, оскільки він застрахований ВАТ НАСК Оранта то остання і повинна відповідати за позовом. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. 25.03.2009 року приблизно о 17 год. 10 хв. в м. Києві, між вулицями Вернадського та Залізняка, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого в ТДВ « СК «Індіго» автомобіля «Міцубісі Лансер» д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «ДЕУ» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Святошинського суду м. Києва від 12.05.2009 року було встановлено вину відповідача [PERSON] у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, якого притягнуто до адміністративної відповідальності по ст. 124 КУпАП. 26.03.2009 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. ( а.с. 11). 28 вересня 2013 року ТДВ «Страхова компанія «Індіго» провела виплату страхового відшкодування за письмовою заявою страхувальника в сумі 31410,16грн. Позивач обґрунтовує свої вимоги щодо стягнення шкоди у тим, що позивач-страховик, здійснив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту до відповідача на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст.ст. 993, 1166, 1192 ЦК України. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні вимоги містить ст. 993 ЦК України, згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, спірні правовідносини регулюються положеннями ст. 27 Закону України «Про страхування» і ст. 993 ЦК України. Але дані норми законодавчо закріплюють перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування, права вимоги страхувальника, яке він має до особи, відповідальної за збитки.При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права, а саме статтею 1191 ЦК України, а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Позивач ТДВ «Страхова компанія «Індіго» стверджує, що саме відповідач [PERSON] повинен відшкодувати позивачу понесені витрати пов'язані зі сплатою страхового відшкодування.Відповідач [PERSON] у наданому до суду клопотанні вказує, що він застрахований та додав до клопотання копію поліса. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] застрахував цивільно-правову відповідальність при експлуатації ним транспортного засобу «ДЕУ» реєстраційний номерний знак [NUMBER] в страховому товаристві з додатковою відповідальністю «НАСК ОРАНТА » за полісом № ВА 6276241 Відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» п. 16, роз'яснив судам, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Лише у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Як убачається із досліджених по справі доказів, відповідач не виконав вимоги ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 від 01.07.2004 року та не надав суду відповідних доказів, а саме факт його звернення до страхової компанії НАСК Оранта, яка була залучена, як співвідповідач у справі за клопотанням відповідача. Крім того отримавши ухвалу суду про залучення співідповідачем у справі НАСК ОРАНТА остання також не надала з цього приводу будь-яких пояснень чи заперечнь на позов, що розцінюється судом як факт того, що [PERSON] в компанію з приводу настання страхового випадку не звертався, а тому остання не пред"являє інтересу до цього позову. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана доказувати ті обставини, на які вона посилається як на предмет своїх вимог та заперечень. крім випадків передбачених ст. 61. цим кодексом. Відповідач [PERSON] таких доказів не надав, також в судові засідання не з"явився, жодних пояснень чи заперечнь з приводу пред"явленого до нього позову не надав, тому суд прийшов до переконання, що стягнення повинно бути з відповідача [PERSON] У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем в розмірі 314,11гривень підлягають стягненню із відповідача. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved