Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовною заявою та просить суд стягнути з відповідача на її користь 402 грн. 87 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка утворилась перед [PERSON], померлою [INFO] року в порядку спадкування. А також 2000 грн. компенсації моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є онукою [PERSON], померлої [INFO] р., яка працювала на ДП Світловодський завод "Калькулятор", однак при звільненні ДП Світловодський завод "Калькулятор" не провів з [PERSON] повного розрахунку по заробітній платі внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 402 грн. [PERSON], померла [INFO].. Крім того, син [PERSON], [PERSON], помер [INFO] р. Оскільки відповідач відмовляється сплатити заборгованість по заробітній платі, позивач вимушена звернутись до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, пославшись на обставини, якими їх обґрунтовує та на докази, що їх стверджують. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Заяв та клопотань про відкладення чи розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Згідно ч.1, ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі встановив наступне. Відповідно до архівної довідки № Ас-58/15 від 26.01.2015 року (а. с. 12) у документах архівного фонду з-ду Калькулятор, в книзі заборгованості по заробітній платі звільненим працівникам, станом на 01.01.2006 року сума заборгованості заробітної плати гр. [PERSON] складає 402 грн. 87 коп. [PERSON], помела [INFO] року (а.с. 13). Батько позивачки [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження, був сином [PERSON] (а.с. 11). [PERSON], помер [INFO] року, про що в книзі реєстрації смерті зроблено відповідний запис № 359 (а. с. 14). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 26-27) позивачка [PERSON], [INFO], є спадкомецею [PERSON], яка померла [INFO] року. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Доказів того, що вказана сума була сплачена [PERSON] відповідач не надав, тому суд вважає доведеним факт існування заборгованості по заробітній платі, яка належить до виплати [PERSON] Крім цього, позивачем доведено, що він має право, як спадкоємець першої черги за законом, який вступив у спадщину, що відкрилася після смерті [PERSON] померлої [INFO] року, на отримання нарахованої відповідачем, але не виплаченої її бабусі заробітної плати. Так, до складу спадщини відповідно ст. 1227 ЦК України, входить сума заробітної плати, яка належала спадкодавцеві [PERSON], та яку не було нею одержано за життя, а тому сума заборгованості підлягає стягненню на корсть онуки померлої. Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації моральної шкоди, суд виходить з такого. Із змісту ст. 237-1 КЗпП України вбачається, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Беручи до уваги те, що позивач не є працівником підприємства, тому дія вказаної норми статті щодо відшкодування моральної шкоди не поширюється на правовідносини, які склалися між сторонами. З огляду на викладене, суд вважає, що позов у частині відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню за відсутності правових підстав. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial