Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому просила встановити факт спільного проживання [PERSON], померлого 18.12.2009р. зі спадкодавцем [PERSON], яка померла 22.07.2005р., у період з 23.10.1998р. по 22.07.2005р. однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, яка відкрилася 22.07.2005р., та визнання [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] Також просила визнати за [PERSON], право власності на 1/2 частину квартири №1 у будинку №69 в м. Харкові по вул. Рилєєва, яка належить на праві власності [PERSON], у порядку спадкування за законом після її чоловіка [PERSON] Позивачка та\~її представник\~позов підтримали. Позивачка [PERSON]\~зазначила,\~що з [PERSON] одружилася у 2005р., і була зареєстрована по вул. Рилєєва. Вона пять\~років мешкала\~з [PERSON], доглядала за ним до моменту смерті, після чого поховала. Про те, що квартира приватизована вона дізналася лише два роки тому. Під час життя [PERSON] зазначав, що до неї він мешкав з [PERSON] в державній квартирі, а після смерті її поховав. Не знає чи звертався [PERSON] до нотаріуса щодо спадкування після смерті [PERSON] Представник позивача [PERSON] пояснив, що незважаючи на розірвання шлюбу у 1998р. [PERSON] та [PERSON] до 22.07.2005р., тобто більше 5 років, продовжували спільно проживати однією сімєю, мали спільний бюджет, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, мешкали в одній квартирі де і були зареєстровані, сумісно вели домашнє господарство та доглядали один за одним. У [PERSON] та [PERSON] у спільній частковій власності була квартира [ADDRESS]. Після смерті [PERSON], [PERSON] здійснив її поховання і йому було видане свідоцтво про смерть. Після смерті [PERSON], [PERSON], який мешкав з нею однією сімєю, мав право на спадкування за законом у 4 чергу та вважається таким, що прийняв спадщину. 06.09.2005р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] і вони мешкали до смерті [PERSON] 18 грудня 2009 р. позивачка звернулася до приватного нотаріуса, однак у звязку з відсутністю у неї документів їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину. В подальшому виявилося, що квартира приватизована і ? частина квартири належить [PERSON] Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.08.2017р. за [PERSON] визнано в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], в іншій частині позову, а саме про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, надав письмові заперечення в яких проти задоволення позову заперечував. При цьому зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження факту сумісного проживання [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини у розумінні ч.2 ст.3 СК України, а також доказів, що [PERSON] та [PERSON] в період свого спільного проживання після їх розлучення не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Позивачем не надано відомостей, чи звертався він у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] та чи заведена спадкова справа. Враховуючи, що [PERSON] не прийняв спадщину, оскільки не звернувся протягом встановленого законом строку до нотаріальної контори і помер 18.12.2009р. спадкова трансмісія вважається неможливою, а тому відсутнє право [PERSON] на спадкування спірної квартири. Ухвалою суду від 26 лютого 2018 року з Холодногірського РАЦС витребувано інформацію щодо перебування у період з 23.10.1998 року по 22.07.2005 року у зареєстрованому шлюбі з іншою особою [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знала [PERSON] з 1977р., яка після смерті свого чоловіка в 90-х роках зареєструвала шлюб з [PERSON] Її будинок знаходиться поряд, вона по сусідству приходила до них та бачила, що подружжя мешкали у однокімнатній квартирі, вели сумісне господарство, а також сумісно ходили обробляти земельну ділянку. Коли померла [PERSON], [PERSON] її поховав. Про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано вона не знала. Також не знає чи приватизована квартира та чи звертався [PERSON] щодо спадкових прав після смерті [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона у 1974 р. переїхала на вул. Рилєєва і познайомилася з [PERSON], яка після смерті свого чоловіка у 90-х роках зареєструвала шлюб з [PERSON] Її квартира знаходилась над однокімнатною квартирою де мешкали та були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Про те, що [PERSON] і [PERSON] розривали шлюб вона не знає і сприймала їх як сімю, оскільки вони ніколи не сварилися, вели сумісне господарство, сумісно готували їжу в альтанці, що знаходиться у дворі. Після смерті [PERSON], [PERSON] її поховав та проводив помини. Їй невідомий статус однокімнатної квартири та чи звертався [PERSON] щодо спадкових прав після смерті [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що з 1990-х років знала [PERSON] та [PERSON], які проживали [INFO]. Подружжя мешкало у однокімнатній квартирі, вели сумісне господарство, не конфліктували, разом готували їжу, харчувались та сплачували комунальні послуги. Коли [PERSON] хворіла, [PERSON] її доглядав, про що їй зазначала [PERSON], яка вже була лежачою. Після смерті [PERSON], [PERSON] її поховав та організовував помини. Про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано вона не знала. Після смерті [PERSON], [PERSON] уклавши шлюб з позивачкою проживав з нею в цій же квартирі, яка була приватизована. Після смерті [PERSON], у якого не було дітей, [PERSON] його поховала. Свідок [PERSON] показала, що позивачці є сусідкою. Вона знала [PERSON] з середини 1970 років, яка після смерті свого чоловіка проживала з [PERSON] Вона по сусідству приходила до них та бачила, що подружжя мешкало у однокімнатній квартирі, вели сумісне господарство, разом прибирали квартиру, не конфліктували, а також сумісно ходили за продуктами харчування, разом відпочивали у дворі в альтанці. Коли [PERSON] хворіла, [PERSON] її доглядав. Після смерті [PERSON], [PERSON] її поховав та організовував помини. Про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано вона не знала і до смерті останні проживали однією родиною. Не знає чи приватизована квартира та чи звертався [PERSON] щодо спадкових прав після смерті [PERSON] Суд вислухавши\~думку позивача,\~його представника,\~свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з\~ч.ч.1,2,3\~ст.12 ЦПК\~Україницивільне\~судочинство здійснюється\~на засадах\~змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1,3\~ст.13, ч.1 ст.49 ЦПК Українисуд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до\~ст.\~76,\~ч.1,2,3\~ст.77,79,80 ЦПК України: Доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1,5,6\~ст.81,\~ст.89 ЦПК\~Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний звязок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно приписів п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. ЦК України\~врегульовано порядок\~здійснення права\~на спадкування. Відповідно до\~ст.1217,\~1218\~ЦК Україниспадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1,6 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місцем відкриття спадщини відповідно ст.1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця. За ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст.1266\~ЦК України внуки,\~правнуки спадкодавця\~спадкують ту\~частку спадщини,\~яка належала\~б за\~законом їхнім\~матері,\~батькові,\~бабі,\~дідові,\~якби вони\~були живими\~на час\~відкриття спадщини. Прабаба,\~прадід спадкують\~ту частку\~спадщини,\~яка б\~належала за\~законом їхнім\~дітям (бабі,\~дідові спадкодавця),\~якби вони\~були живими\~на час\~відкриття спадщини. Племінники\~спадкодавця спадкують\~ту частку\~спадщини,\~яка належала\~б за\~законом їхнім\~матері,\~батькові (сестрі,\~братові спадкодавця),\~якби вони\~були живими\~на час\~відкриття спадщини. Двоюрідні\~брати та\~сестри спадкодавця\~спадкують ту\~частку спадщини,\~яка належала\~б за\~законом їхнім\~матері,\~батькові (тітці,\~дядькові спадкодавця),\~якби вони\~були живими\~на час\~відкриття спадщини. Якщо\~спадкування за\~правом представлення\~здійснюється кількома\~особами,\~частка їхнього\~померлого родича\~ділиться між\~ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. Відповідно до\~ч.1,2,3\~ст.1268\~ЦК України\~спадкоємець за\~заповітом чи\~за законом\~має право\~прийняти спадщину\~або не\~прийняти її. Не\~допускається прийняття\~спадщини з\~умовою чи\~із застереженням. Спадкоємець,\~який постійно\~проживав разом\~із спадкодавцем\~на час\~відкриття спадщини,\~вважається таким,\~що прийняв\~спадщину,\~якщо протягом\~строку,\~встановленого статтею\~1270\~цього Кодексу,\~він не\~заявив про\~відмову від\~неї. Згідно ст.1270\~ЦК України\~для прийняття\~спадщини встановлюється\~строк у\~шість місяців,\~який починається\~з часу\~відкриття спадщини. Якщо\~виникнення у\~особи права\~на спадкування\~залежить від\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття іншими\~спадкоємцями,\~строк для\~прийняття нею\~спадщини встановлюється\~у три\~місяці з\~моменту неприйняття\~іншими спадкоємцями\~спадщини або\~відмови від\~її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до\~ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. П.п.1,2,4\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК цей\~Кодекс набирає\~чинності з\~1\~січня 2004\~року. Визнано\~такими,\~що втратили\~чинність з\~1\~січня 2004\~року: Цивільний кодекс [PERSON] РСР\~від 18\~липня 1963\~року,\~із змінами,\~внесеними до\~нього; [PERSON] РСР "Про затвердження Цивільного кодексу [PERSON] РСР" ; статті 2-7, 12, 13, 16\~Указу Президії Верховної Ради [PERSON] РСР від 9 грудня 1963 року "Про порядок введення в дію Цивільного і Цивільного процесуального кодексів [PERSON] РСР"\~. Цивільний кодекс\~України застосовується\~до цивільних\~відносин,\~що виникли\~після набрання\~ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Як розяснено\~у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7\~«Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. У рішенні\~Конституційного Суду\~України від\~03.06.1999р.\~№5рп/99\~(справа\~про офіційне\~тлумачення терміну\~«член сімї») склад сімї складають інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з відповідною особою у безпосередніх родинних зв'язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб'єктом права на пільги, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Питання про визнання членом сім'ї інших осіб (крім подружжя, дітей, батьків) вирішуються відповідними органами і організаціями, а у спірних випадках - судами загальної юрисдикції, які з'ясовують характер відносин з відповідною особою при розгляді кожної конкретної справи. Європейський суд з прав людини у справі «Джонсон проти Ірландії» встановив, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд з прав людини зробив висновок, що вони складають сімю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх звязок існує поза шлюбом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до повторного свідоцтва про розірвання шлюбу від 23.09.2005р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено відповідний запис за №387 від 23.10.1998р. Прізвища після розірвання шлюбу: [PERSON] та [PERSON]. (а.с.32) Згідно свідоцтва про право власності на житло від 03.01.2003р. реєстраційний №4-03-215843 виданого Ц(в)ПДЖФ управління майна та приватизації (розпорядження №74) [PERSON] та [PERSON] на праві спільної (часткової) власності по ? частині кожному належить квартира [ADDRESS]. (а.с.39) Як вбачається\~з довідки\~КП ХМБТІ\~від 19.12.2016 р. власниками квартири [ADDRESS] є по ? частині: [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва Ц(в)ПДЖФ від 03.01.2003р. р.№4-03-215843. (а.с.41) [PERSON] померла 22 липня 2005 р., у віці 83 років, про що є відповідний запис за №6997. (а.с.33) Як вбачається з відповіді Холодногірського районного у м. Харкові відділу РАЦС від 16.03.2018р. відносно [PERSON], 25.05.1931р.н. та [PERSON],[INFO] щодо перебування у період з 23.10.1998 року по 22.07.2005 року у зареєстрованому шлюбі актових записів про шлюб не виявлено. (а.с.125) Згідно інформаційної\~довідки зі\~спадкового реєстру\~(спадкові\~справи та\~видані на\~них свідоцтва\~про право\~на спадщину)\~від 29.12.2016\~р.\~після смерті [PERSON], інформація у спадковому реєстрі відсутня.(а.с.34) [PERSON],\~[INFO]\~та [PERSON],\~[INFO]\~зареєстрували шлюб 06\~вересня 2005р.,\~про що\~зроблено відповідний\~запис №382.\~Прізвища подружжя\~після укладення\~шлюбу: [PERSON] та [PERSON]. (а.с.31) [PERSON] помер 18 грудня 2009 р., у віці 78 років, про що є відповідний запис за №17114. (а.с.36) Згідно довідки\~дільниці №28\~КП «Жилкомсервіс»\~від 29.11.2016 р. в приватизованій квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - осн. з 21.09.2005р., [PERSON] - онука з 28.12.2010р.; [PERSON] чоловік з 28.08.1996р., помер 12.12.2009р. та [PERSON] колишня дружина з 17.07.1968р., померла 22.07.2005р. (а.с. 35) [PERSON],[INFO] є пенсіонером за віком, дитиною війни та має пільги встановлені законодавством України для ветеранів праці. (а.с.27-29) Відповідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 02.12.2016р. приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] відкрита спадкова справа №59907673 (№ у нотаріуса 44/2016) після спадкодавця [PERSON], [INFO], який помер 18 грудня 2009 р. (а.с.40) Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 28.12.2016р. приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] відмовлено, т.я. не надано документів, що підтверджують право власності на квартиру [ADDRESS], за спадкодавцем [PERSON], [INFO], який помер 18 грудня 2009 р. (а.с.45) Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 02.08.2017р. позов [PERSON] до [PERSON] міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та за набувальною давністю задоволено частково. Визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 12.12.2009р., право власності на ? частину квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло №4-03-215843 виданого 03.01.2003р. центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету [PERSON] міської ради. В іншій частині позову, а саме про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено з посиланням на те, що позивач знала, що не є власником квартири та за час перебування у шлюбі з козловим І.І. не цікавилась чиєю власністю вона користується. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Оскільки позивач є недобросовісним набувачем ст.344 ЦК України на нього не розповсюджується. (а.с.47-50) [PERSON]\~після розірвання\~шлюбу,\~за життя\~з 23.10.1998р.\~по 22.07.2005р.\~спільно мешкав\~зі спадкодавцем\~[PERSON]\~по день\~її смерті\~за однією\~адресою,\~мав спільний\~бюджет,\~був повязаний\~спільним побутом,\~останні мали\~взаємні права\~та обовязки,\~вели спільно\~господарство і [PERSON]\~приватизував за\~згодою з\~[PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується\~довідкою з місця\~проживання та\~склад сімї\~дільниці №28\~КП «Жилкомсервіс»\~від 29.11.2016р.,\~свідоцтвом про\~право власності\~на житло\~від 03.01.2003р. Після смерті [PERSON], [PERSON]\~отримав свідоцтво\~про смерть\~[PERSON]\~та здійснив\~за свій\~кошт її\~поховання,\~про що зазначили\~свідки.\~Також [PERSON]\~сплачував комунальні\~послуги по\~зазначеній квартирі\~та фактично\~прийняв спадщину. Як вбачається з рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 02.08.2017р. судом встановлено, що після смерті [PERSON] з 22.07.2005р. по 18 грудня 2009р. її частиною квартири володів колишній чоловік [PERSON], який за час свого життя не оформив право власності. Тобто зазначені цивільні відносини, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України продовжували існувати після набрання чинності ЦК України. Встановлення даного факту має для позивача юридичне значення, так як від встановлення даного факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав [PERSON], в даному випадку отримання спадкового майна після смерті [PERSON], який фактично прийняв спадщину після [PERSON], проживаючи спільно з останньою однією сімєю. Іншим чином (поза судовим шляхом) реалізувати своє право щодо встановлення факту проживання [PERSON] зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років [PERSON] позбавлена. Суд вважає доведеним факт проживання однією сімєю\~[PERSON]\~з [PERSON] з 23\~жовтня 1998р.\~по 22\~липня 2005р.\~однією сімєю\~не менш,\~як пять\~років до\~часу відкриття\~спадщини,\~яка відкрилася\~22\~липня 2005р.,\~оскільки зазначені\~особи спільно\~мешкали,\~були повязані\~спільним побутом\~та мали\~взаємні права\~та обовязки.\~У звязку\~з чим\~спадкоємцем четвертої\~черги за\~законом є [PERSON], який фактично прийняв спадщину після [PERSON], проживаючи спільно з останньою однією сімєю, т.я. протягом строку встановленого ст.1270 ЦК України не завив про відмову від неї. Суд враховує, що позивач зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у вчинені нотаріальних дій, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що унеможливлює реалізацію нею своїх прав, у тому числі і на отримання свідоцтва про право на спадщину, тому її право є невизнаним і підлягає судовому захисту відповідно до ст.ст.5, 19 ЦПК України. Тому за [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло №4-03-215843 від 03.01.2003р., у порядку спадкування за законом після її чоловіка [PERSON], померлого 18 грудня 2009р., яку останній як спадкоємець четвертої черги за законом прийняв у спадщину після [PERSON], померлої 22 липня 2005р. Оскільки позивач не заявляє вимог про відшкодуванні судових витрат та не наполягає на їх відшкодуванні з відповідача, у звязку з чим суд вказані витрати з відповідача не стягує. Згідно ст.141 ЦПК України оскільки позивач не наполягає на стягненні сплачених ним 640,00 грн. та 989,80 грн. судового збору, суд такі витрати не стягує. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved