Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до військово-цивільної адміністрації, про визнання права власності за набувальною давністю, свої вимоги мотивує тим, що він є користувачем житлового будинку розташованого за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Зайцеве, вул. Попова, 50. Право володіння на вказаний будинок було набуто на підставі акту від 01 червня 1984 року, виданого директором совхозу «40 років октября». Будинок надано йому у володіння, як переселенцю згідно постанови ради міністрів Союзу Радянських соціалістичних республік. До 27 травня 2016 року с. Зайцеве відносилось до Микитівського району м. Горлівка Донецької області. Однак на підставі рішення Бахмутської районної ради від 27 травня 2016 року с. Зайцеве включено до складу Бахмутського району Донецької області. Право приватної власності належним чином оформлено не було. Ще у 2000 році він звертався у БТІ м. Горлівки з заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок. Але на той час, як йому пояснили, у державі не було механізму надання у приватну власність. У вказаному будинку він зі своєю сімєю мешкали з 1984 року по 20 лютого 2016 року, 15 лютого 2016 року він з дружиною відвідували доньку у м. Майорськ, вдома залишився племінник його дружини [PERSON], який на той час мешкав з ними. Коли вони були у м. Майорськ їй зателефонували сусіди і повідомили, що с. Зайцеве обстріляли, а коли вони вранці повернулись до дому їм стало відомо, що племінник загинув в наслідок обстрілу. 20 лютого 2016 року після поховання племінника, він з дружиною повернувся додому щоб зібрати речі та вивезти їх до доньки у м. Майорськ, коли вони були вже в Майорську, йому подзвонили сусіди і повідомили, що під час обстрілу відбулося пряме попадання снаряду у їх будинок та сталася пожежа. В результаті пожежі згоріли деякі речі, меблі, а також оригінали документів на будинок. Оскільки с. Зайцеве постійно обстрілювали з неконтрольованої території вони переїхали до доньки в м. Майорськ. Просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов просив задовольнити. Представник відповідача до суду не прибула, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. \~ \~ \~ \~ Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~(Закон, ВР України, від 03.10.2017 року, № 2147-VIII) за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до копії акту обстеження пошкоджень нерухомого майна (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) за адресою смт. Зайцеве Бахмутвського району, Донецької області, вул. Попова, 50, від 27 травня 2017 року, зі слів користувача вказаний будинок належить до приватної власності [PERSON]Обстеження нерухомого майна непридатне для проживання та не підлягає відновленню та ремонту. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до положень\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей\~335\~і\~344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). Згідно зі\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Зайцеве, вул. Попова, буд. 50, суд вважає за можливе визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Судові витрати суд залишає за державою.

Outcome: approved