Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.12.2006 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 250,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 30.09.2018 року у нього перед позивачем виникла заборгованість в сумі 146788,58 грн. При цьому, позивач просить стягнути заборгованість в меншому розмірі а саме 114255,35 грн., яка складається з: 6340,17 грн. - заборгованість за кредитом; 107915,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 27.12.2012 року по 29.06.2018 року. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 05.02.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. У встановлений ухвалою строк, 12.03.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, у зв`язку з чим просив застосувати строк позовної давності. Також, зазначив, що розрахунок наданий позивачем є необґрунтованим, оскільки він ніколи не надавав згоди на зміну розміру процентів в односторонньому порядку. Також незрозуміло про які «Умови та Правила надання банківських послу», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи Банку» зазначає позивач у своєму позові, оскільки він з такими е ознайомлений. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Від позивача 25.04.2019 року надійшла відповідь на відзив в якій він зазначив, що Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банками його клієнтам. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, Тарифам банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці на приєднання. Стосовно позовної давності зазначив, що відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицьовій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 04.2017 року. Позивач звернуся до суду з позовом до відповідача 21.01.2019 року до спливу позовної давності. З урахуванням викладеного просив позов задовольнити Від відповідача 02.05.2019 року надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких він зазначив, що сторона позивача стверджує про укладання договору з ним 27.12.2006 року, однак 27.12.2006 року відповідач у АТ «КБ «ПриватБанк» ніколи не був і з ним жодних договорів не підписував. Укладених АТ «КБ «ПриватБанк» з відповідачем договорів, які б були підписані з боку цього банку уповноваженими на це особами, в яких було б вказано про цей банк як про його сторону, сторона позивача не надала. Крім того, відповідач повторно просив застосувати строк позовної давності. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Судом встановлено, що 27.12.2006 року між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] був укладений договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 250,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, згода на укладення якого підтверджується підписом у заяві. АТ «КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. Згідно з пп. 3.2, 3.3 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, установленого банком, відповідно до п.п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу Банку клієнт повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплатити винагороду банку. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не сплачує. У зв`язку з зазначеними порушеннями позичальник [PERSON] станом на 30.09.2018 року має заборгованість за кредитним договором в розмірі 146788,58 грн. При цьому, законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 114255,35 грн., яка складається з: 6340,17 грн. - заборгованість за кредитом; 107915,18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 27.12.2006 року по 29.06.2018 року. Відповідач заперечуючи проти вимог позивача, посилався на те, що розрахунок наданий позивачем є необґрунтованим, оскільки він ніколи не надавав згоди на зміну розміру процентів в односторонньому порядку. Також незрозуміло про які «Умови та Правила надання банківських послу», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи Банку» зазначає позивач у своєму позові, оскільки він з такими не ознайомлений. Крім того зазначив, що сторона позивача стверджує про укладання договору з ним 27.12.2006 року, однак 27.12.2006 року відповідач у АТ «КБ «ПриватБанк» ніколи не був і з ним жодних договорів не підписував. Укладених АТ «КБ «ПриватБанк» з відповідачем договорів, які б були підписані з боку цього банку уповноваженими на це особами, в яких було б вказано про цей банк як про його сторону, сторона позивача не надала. Однак, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача з огляду на наступне. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 27.12.2006 року з якої вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладання договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що він згоден, що ця заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідачу було надано кредитну карту «Універсальна» 30 днів пільгового періоду та встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3% (36% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору (умов кредитування). Згідно виписки з карткового рахунку відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну карту «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, про призначення судово-економічної експертизи клопотань не заявляв. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Пунктом 21 Постанови ВССУ №5 від 30.03.2015 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» роз`яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що між банком та відповідачем було укладено договір, який не ос порений та є чинним, правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані. Відповідача було ознайомлено із зазначеними Умовами та Правилами надання банківських послуг та наказом банку від 06.03.2010 року яким були затвердженні зазначені Умови та Правила надання банківських послуг. Щодо права односторонньої зміни тарифів та інших умов обслуговування, то слід зазначити наступне. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Підпис позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що позичальнику були відомі і цілком зрозумілі всі умови цього договору. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг банк має право: П. 1.1.3.2.3 змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п. 1.1.3.1.9 Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення клієнта. П. 1.1.3.1.9 не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у заяві, надавати власнику виписки про стан картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції за картрахунками. У разі підключення власника до системи Інтернет-банкінгу Приват24 виписки надаються через цей комплекс. До обов`язків клієнта відносяться: П. 1.1.2.1.5 одержувати виписки про стан картрахунків і про здійснені операції за картрахунками. П. 1.1.2.1.6 у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів Банку звернутися до Банку для розірвання Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих Держателю картки і його довіреним особам. У разі незгоди зі списанням коштів з картрахунка інформувати (також письмово, якщо вирішення питання передбачає таку необхідність) Банк про це протягом тридцяти п`яти днів з моменту списання. Отже, умови про порядок внесення змін до Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг були закладені з самого початку, тобто позичальник перед підписання кредитного договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами кредитного договору) і в разі незгоди із запропонованими умовами відмовитися від укладання такої угоди, під час підписання договору позичальника влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить його підпис. Можливість зміни умов договору також передбачено розділом ІІ Постанови НБУ №705 від 05.11.2014 року, а саме банк має право вносити зміни до правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу,повідомивши про відповідні зміни користувача у спосіб, передбачений договором. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року №2346-ІІІ встановлено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Встановлено, що відповідач не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався картою, що свідчить про прийняття ним діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення відповідача є необґрунтованими. Стосовно розміру відсоткової ставки, то слід зазначити наступне. Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Під час укладання кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3% в місяць або 36% на рік. Підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати, що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по вже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Зокрема, згідно п. 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість зміни Тарифі та інших невід`ємних частин договору. 01.09.2014 року відбулась зміна процентної ставки відносно використаних кредитних коштів з 01.09.2014 року, а тому нарахування процентів на частину кредиту здійснюється за ставкою 34,8%. 01.04.2015 року відбулась зміна процентної ставки відносно використаних кредитних коштів з 01.04.2015 року, а тому нарахування процентів на частину кредиту здійснюється за ставкою 43,2%. Правомірність зміни умов договору також узгоджується з Постановою ВССУ №5 від 30.03.2015 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин», згідно якої при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Що стосується строку позовної давності, заявленого відповідачем у справі, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14 і яка є обов`язковою для всіх судів, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливу останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Умовами та Правилами надання банківських послуг визначено, що Банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнту картки, їх вид та строк дії визначений в заяві та пам`ятці клієнта, підписанням якого клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. За умовами кредитного договору, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Відповідно до п.п. 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. З довідки, наданої позивачем АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що відповідачу [PERSON] за кредитним договором б/н від 27.12.2006 року була надана картка № [NUMBER] , [NUMBER] зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 04.2017 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до суду 29.01.2019 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідачем, у відповідності до вимог ст. 77, 81 ЦПК України, не надано доказів того, що зазначена кредитна картка ним не отримувалась, що він не користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, не здійснював платежів та інших операцій за платіжною карткою, які вказані у виписці по рахунку відповідача. Разом з тим, як вбачається з наданих представником позивача документів, відповідач отримавши кредитну карту, здійснював зняття коштів з вказаної картки, тобто користувався наданими кредитними коштами. Враховуючи викладене твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є необґрунтованими. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). У відповідності з вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За правилом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача перед банком становить 114255,35 грн., яка складається з: 6340,17 грн. - заборгованість за кредитом; 107915,18 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 27.12.2006 року по 29.06.2018 року. Даний розрахунок узгоджується із випискою по особовому рахунку відповідача й сумнівів у суду не викликає, оскільки відповідачем не спростований. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що [PERSON] порушив умови договору №б/н від 27.12.2006 року, а тому з нього слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 114255,35 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 1921,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved