Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача державного реєстратора Чернівецької міської ради, ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення. В позові вказує, що 20 жовтня 2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір іпотеки №Е/V062712-1, згідно якого банку в іпотеку було передано житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно інформаційної довідки державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, яка була отримана 16.02.2017 року в центрі надання адміністративних послуг м.Чернівці, 07.11.2016 року державним реєстратором Карвацькою Г.Ф. було зареєстровано право власності на будинок за ПАТ КБ «ПриватБанк». Вважає, що вказана реєстраційна дія та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а запис про державну реєстрацію права на спірний будинок за ПАТ КБ «Приватбанк» є протиправним та підлягає скасуванню. Вказують також, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Вказує також, що [PERSON] в січні 2014 року виїхала за кордон і на територію України не поверталась. Крім того, жодної вимоги також не було отримано самим боржником [PERSON], що також є порушенням постанови Кабінету Міністрів України. На момент переходу права власності на будинок до ПАТ КБ «ПриватБанк» державним реєстратором не було враховано того факту, що в Україні діє ЗУ «Про мараторій стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказаний закон є підставою, що унеможливлює вжиття органами посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього закону на період його чинності. Вказують також, що згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчудження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна, в реєстр 26.10.2009 року та 23.09.2010 року були внесені обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, яке належить [PERSON] Обтяжувачем виступав Садгірський відділ Державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції. Накладені арешти на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та подання позовної заяви не скасовані. Вказує також, що наявність в реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна запису відчудження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Просять суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Чернівецької міської ради про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер 32283394 від 09.11.2016 року; скасувати запис про право власності №17347113 в реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, який був внесений на підставі рішення №32283394 від 09.11.2016 року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні дала пояснення аналогічні позовній заяві та просила суд задовольнити позовні вимоги позивача. Відповідач державний реєстратор Карвацька Г.Ф. в судовому засіданні пояснила, що діяла в межах своїх повноважень та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Бацей Т. в судовому засіданні позов не визнала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, які викладені у письмових запереченнях на позов. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному об'ємі. Судом встановлено, що 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір на суму 100000 доларів США, в забезпечення виконання зобов'язання між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем [PERSON], цього ж дня було укладено договір іпотеки №E/V062712-1, відповідно до якого банку в іпотеку було передано житловий будинок, за адресою [ADDRESS].(а.с.12-13) Із копії інформаційної довідки державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкту нерухомого майна від 16.02.2017 року, державним реєстратором Карвацькою Галиною Федорівною 07.11.2016 року право власності на будинок за адресою [ADDRESS] було зареєстровано за ПАТ КБ «Приватбанк». (а.с.8-11). Із копії закордонного паспорту громадянки України [PERSON] вбачається, що громадянка [PERSON] в січні 2014 року виїхала закордон та по теперішній час не повернулася на територію України. (а.с.14-15). Із копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається, що позивачем не було отримано вимоги банку про порушення основного зобов'язання, оскільки повідомлення не містять підпису позивача чи членів її сім»ї. (а.с.86). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, згідно п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії закордонного паспорта позивача [PERSON] остання в січні 2014 року виїхала закордон та по теперішній час не повернулася на територію України, також з копії повідомлень про вручення поштового відправлення вбачається відсутність підписів позивача або членів сім»ї про отримання такого повідомлення, що вказує на те, що позивач не отримувала письмову вимогу про усунення порушення. Загальні правові засади звернення стягнення на предмет іпотеки та підставі визначених ст. 33 закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобов»язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріусу або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержпателя. Відповідно до ст. 1 закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. З матеріалів справи вбачається, що спірний будинок переданий в забезпечення кредиту в іноземній валюті, наданого на споживчі цілі, загальною площею 188,90 кв.м, що не перевищує передбачений законом розмір. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов»язання. Судом встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся із заявою до державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та згідно Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 року надав перелік документів, необхідних для здійснення такої реєстрації, зокрема повідомлення про усунення порушень, адресовані на адресу позивача. Таким чином, з огляду на вище викладене суд вважає, що відповідачем було порушено порядок державної реєстрації права власності, що є предметом позову, а саме у порушення вимог п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не було належним чином перевірено факт отримання позивачем копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а також документів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі, а тому прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності за Банком не відповідає вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Також суд вважає, що на момент укладення 07.11.2016 року оспорюваного правочину дії ПАТ КБ «Приватбанк» по відчудженню іпотечного майна за споживчим кредитом без згоди власника суперечили закону, а тому він не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»у разі скасування на підставі рішення суду, рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved