Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з майна, посилаючись на, що накладений арешт ДВС Печерського району м.Києва від 22.01.2007 року, на належне [PERSON] майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, з викладених в позовній заяві підстав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, просив відмовити у повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна постановою ДВС Печерського району м. Києва від 22.01.2007 року, серії АА № 835026, накладено арешт на належне Позивачу майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Арешт зареєстрований Шостою київською державною нотаріальною конторою 29.01.2007. При цьому власником квартири зазначено [PERSON]. Вказана квартира належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2006 року, який зареєстрований КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації-" 29 грудня 2006 року. Тобто, на момент винесення вищевказаної постанови вказана квартира не належала боржнику [PERSON]. Інформація про підстави відкриття виконавчого провадження та накладення арешту у Позивача відсутня. За інформацією отриманою Позивачем в Печерському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відкриті виконавчі провадження щодо Позивача як боржника відсутні, матеріали виконавчого провадження в рамках якого було накладено вищевказаний арешт знищені у зв'язку із закінченням строків їх зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1. ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 32 ЗУ "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням. Згідно ч. 1 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Стаття 22 ЗУ «Про виконавче провадження», в свою чергу зазначає, що виконавчий документ має бути пред'явлений до виконання протягом року, перебіг якого починається з наступного дня після набрання рішенням законної сили. Враховуючи те, що виконавче провадження в рамках якого було накладено арешт закрите, накладений арешт повинен бути знятий. Виходячи з наведеного, відпала необхідність в накладенні арешту, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved