Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 15.09.2013 року між нею та ПП «[PERSON] вузол» було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач зобовязався виготовити та встановити в житловому будинку за адресою: м.Херсон, вул.Дорофеєва, 67 металеві двері, огорожу сходів та балкону. Вартість робіт та матеріалів встановлена у розмірі 40000 грн. Позивач вказує, що надала два рази передоплату відповідачу на загальну суму 28000 грн. Роботи повинні бути виконанні до 15.12.2013 року. Позивач вказує, що на теперішній час жодні роботи відповідачем не виконані. У звязку з цим позивач просила розірвати договір від 15.09.2013 року на виготовлення предметів інтерєра, екстерєра чи малих архітектурних форм, що укладений між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на свою користь 52670 боргу з урахуванням індексу інфляції, неустойку у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення в сумі 1200,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги уточнили та просили розірвати договір від 15 вересня 2013 року на виготовлення предметів інтерєра, екстерєра чи малих архітектурних форм, укладений між [PERSON] та ПП «[PERSON] вузол», стягнути з відповідача на користь позивача 52670,00 гривень боргу (борг 28000 гривень + сума інфляції 24670 гривень) з урахуванням індексу інфляції, неустойку у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення в сумі 1200,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень та всі судові витрати. Моральна шкода обґрунтовується тим, що невиконанням умов договору, позивачу як споживачу було завдано моральну шкоду, до полягає у порушенні нормальних життєвих звязків. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково. У звязку з невиконанням з його вини умов договору не заперечував проти відшкодування на користь позивача 28000,00 гривень, які він отримав в якості передплати за замовлення, 1200,00 гривень неустойки у розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення, а також моральної шкоди в сумі 5000,00 гривень. Проти стягнення на користь позивача 24670,00 гривень не визнав та заперечував, просив в цій частині відмовити, оскільки зростання індексу інфляції відбулося не з його вини. Також погодився з позовною вимогою про розірвання договору від 15.09.2013 року. Зазначив, що розмір завданої невиконанням умов договору моральної шкоди вважає обґрунтованим. Не заперечував, що взяв на себе зобовязання виконати умови договору до 15.12.2013 року. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. З договору від 15.09.2013 року про виготовлення предметів інтерєра, екстерєра чи малих архітектурних форм вбачається, що ПП «[PERSON] вузол» зобовязався виготовити та встановити предмети інтерєра, екстерєра чи малих архітектурних форм за адресою: м. Херсон, вул. Дорофеєва, 67 загальною вартістю 40000 грн. Також, з договору вбачається, що позивач внесла аванс у розмірі 15000 грн. (а.с.6-8). З додатку №1 до договору на виготовлення предметів інтерєра, екстерєра чи малих архітектурних форм вбачається, що відповідач зобовязався виготовити металеві двері, огорожу сходів та балкону (а.с.9). З розписки від 21.09.2013 року вбачається, що [PERSON], директор ПП «[PERSON] вузол», отримав від позивача 13000 грн. як плату за вказаним договором від 15.09.2013 року (а.с.10). Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом п. 1) ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Частиною 2 стаття 849 ЦК України передбачено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Згідно зі ст.ст. 837, 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Відповідно до вимог ст.549 України неустойкою є грошова сума, яку боржник зобовязаний передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживача» у разі коли виконавець не може виконати роботу (надання послуги) згідно із договором, за кожен день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Також, судом встановлено згідно п.5.1 Договору на виготовлення предметів інтерєра, екстерєра чи малих архітектурних форм від 15.09.2013 року сторонами визначено, що за невиконання або неналежне виконання зобовязань по цьому договору сторону несуть відповідальність відповідно до діючого законодавства України. При цьому штрафні санкції стягуються поверх суми відшкодування збитків. Пунктом п.5.3 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання робіт Виконавець буде зобовязаний виплатити Замовнику пеню за кожен день прострочки. Згідно зі ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Підписуючи Договір, сторони дійшли згоди щодо його змісту та згодні на зазначені у договорі умови, а відтак, з власної ініціативи на момент отримання коштів сторони з власної волі на свій розсуд визначили для себе правила подальшої поведінки, зокрема, щодо усіх ризиків, пов'язаних зі зміною обставин, з яких вони виходили при укладенні цього договору. Відповідно до положень статті 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором. За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. В ході розгляду справи судом сторони дійшли згоди щодо доцільності розірвання договору укладеного між ними договору на виготовлення предметів інтерєра, екстерєра чи малих архітектурних форм від 15 вересня 2013 року, з урахуванням цього в цій частині заявлений позов підлягає задоволенню. З врахуванням того, що судом встановлено отримання відповідачем авансової суми у розмірі 28000 грн. за вказаним договором та невиконання відповідачем умов договору, суд вважає вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 28000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню як обґрунтовані відповідно вимог ч.2 ст.625 ЦК України вимоги позивача щодо стягнення з відповідача за період з 01.01.2014 по 01.05.2016 року інфляційних збитків у розмірі 24670 грн. та неустойки у розмірі 3% загальної вартості замовлення в сумі 1200,00 гривень. Відповідно до ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з врахування того, що відповідачем не оспорюється завдання з його вини позивачу моральної шкоди у розмірі 5000 грн. та він погодився на її відшкодування, суд дійшов переконання щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень. Також відповідно до ч.1, ч.2, п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Разом з цим у відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджено судові витрати. Згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006р. (Заява N 33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Судом встановлено, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору, позивачем доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром, вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача у загальній сумі 1629,10 гривень, що підтверджується квитанцією №5_12 від 09.06.2016 року на суму 526,70 гривень, квитанцією №6_12 від 09.06.2016 року на суму 551,20 гривень, квитанцією №1_12 від 13.06.2016 року на суму 551,20 гривень, що відповідає вимогам ч.1 ст.88 ЦПК України, п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України») від 09.11.2006р. Згідно із статтею 5 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 15.08.2012 року, визначені види адвокатської діяльності, а саме: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру та інше. Відповідно до ч.1-2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений ч.1 ст.1 Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Судом встановлено, що між [PERSON] та адвокатом [PERSON] 07.06.2016 року укладено Угоду про надання правової допомоги про надання юридичних послуг. Згідно квитанції №8 від 10.04.2017 року та табелю розрахунку робочого часу адвоката [PERSON] по наданню правової допомоги [PERSON] судом встановлено, що позивач понесла витрати в сумі 2500,00 гривень. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов переконання, що заявлені позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved