Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на його користь 4774,59 грн. матеріальної шкоди та 6 тис. грн.. моральної шкоди, а всього 10774,59 грн. Позов мотивує тим, що посадовими особами відповідача шляхом фальсифікації документів, з метою уникнення регресних зобовязань перед Пенсійним фондом України було подано до Управління Пенсійного фонду України в Пустомитівському районі Львівської області та до Львівського окружного адміністративного суду завідомо неправдиві відомості щодо набутого ним стажу роботи за Списком 2, під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, внаслідок чого, з 31.08.25012 року по 27.11.2013 року йому було припинено виплату пенсії на пільговій умові у загальній сумі 26294,04 грн. Протиправність дій відповідача оскаржена ним у порядку адміністративного та кримінального судочинства. Внаслідок вказаних неправомірних дій йому завдано матеріальної шкоди у сумі 4774,50 грн. по інфляційних витратах та завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 6000 грн. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та його повноважний представник вимоги позову підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, просять їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнала. Пояснила, що вини відповідача у спричиненні позивачу матеріальних збитків немає, оскільки керівництво відповідача не давало жодних вказівок органам Пенсійного фонду про припинення виплати пенсії позивачу. Вважає позов безпідставним, просить відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи у їх сукупності надавши їм належну оцінку, перевіривши доводи позову, суд приходить до висновку про безпідставність заявленого позову та необхідність відмови у задоволенні такого. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивач з 02.10.1978року по по 30.05.2008 року працював у БУ №51 тресту «Львівжитлобуд», правонаступником прав і обовязків якого є відповідач, на посадах майстра, виконроба, робочого. Згідно наказу відповідача №51 від 05.05.1992 року, позивача звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст.. 38 КЗпП України. Матеріалами справи підтверджено, що позивачу було підставно призначено пенсію на пільгових умовах по Списку2 , відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення», оскільки у останнього було достатньо трудового стажу для призначення такого виду пенсії, він досягнув відповідного віку та займав відповідні посади. Однак, така пенсія була скасована рішенням №3 управління Пенсійного Фонду України у Пустомитівському районі м. Львова від 20.08.2012 року. До матеріалів справи долучено постанову Пустомитівського районного суду м. Львова від 09.04.2014 року, винесену по справі за позовом [PERSON] до УПФУ у Пустомитівському районі Львівської області, третя особа ПАТ фірма «Галбуд» про визнання рішення незаконним та спонукання до вчинення дій. Предметом розгляду судом було визнання протиправними дій вказаного управління пенсійного фонду щодо припинення виплати [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах. Суд постановив визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Пустомитівському районі Львівської області з припинення виплати [PERSON] пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2, призначеної йому з 29.07.2011 року. Визнати незаконним та скасувати рішення №3 управління Пенсійного Фонду України у Пустомитівському районі Львівської області від 20.08.2012 року про припинення виплати останньому пенсії з 01.08.2012 року, призначеної за віком на пільгових умовах за списком №2. Зобовязати управління Пенсійного Фонду України у Пустомитівському районі Львівської області поновити з 01.08.2012 року виплату [PERSON] пенсії, призначеної за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 29.07.2011 року. Дане рішення набрало законної сили. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З наведеного вбачається, що матеріальна шкода, заявлена до відшкодування позивачем за рахунок відповідача завдана йому з вини Пенсійного Фонду України, який безпідставно та незаконно припинив виплату пільгової пенсії позивачу, що призвело до понесення ним матеріальних збитків у заявленій позовом сумі. За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Між тим, з аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. При цьому, необхідно встановити відповідальну особу. Суд не вбачає законних підстав, для застосування у даній спірній ситуації інституту регресу, оскільки вини відповідача у заподіянні матеріальної шкоди позивачу не встановлено. Покликання позивача на обставини, встановлені рішеннями Львівського окружного адміністративного суду від 06.12.2012 року та Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.02.2014 року, як на підстави задоволення позову судом до уваги не приймались, оскільки такі рішення скасовано Ухвалою ВАС України від 12.06.2014 року, провадження по справі закрито. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Cуд допускає можливість спричинення позивачу моральної шкоди, стаждань та душевних переждивань, внаслідок тривалого порушення його законних прав, які він був змушений відстоювати у судах. Однак, така шкода не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки вини останнього у чпричиненні такої шкоди не встановлено, доводів на підтвердження цього суду не надано. З урахуванням наведенного, суд вважає що у задоволенні позову слід відмовити .

Outcome: dismissed