Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалися на те, що вони є співвласниками житлового приміщення - квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира на праві спільної часткової власності належить позивачам по 1/3 частці кожному, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане 11.03.2009 року Управлінням міського майна Маріупольської міської Ради. В даній квартирі зареєстровані: позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також колишня дружина [PERSON] - [PERSON], та їх двоє неповнолітніх дітей - [PERSON] 2010 року народження та [PERSON] 2011 року народження. Відповідач [PERSON] зареєстрована у житловому приміщенні з 29.07.2011 року до теперішнього часу, однак з серпня 2015 року вона у квартирі не проживає без поважних причин. Шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] офіційно розірваний на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23.02.2016 року. Відповідач залишила місце проживання без будь-яких поважних причин, покинувши дітей, та у серпні 2015 року виїхала в інше місце проживання. Просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивачі та представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє за довіреністю, надали суду заяви, згідно яких позовні вимоги підтримали, просили розглянути справу за їх відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала та про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Приймаючи до уваги думку позивачів та представника позивачів - [PERSON], які не заперечувли проти заочного вирішення справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 11.03.2009 року власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] 1/3 частки, [PERSON] 1/3 частки та [PERSON] 1/3 чистки. (а.с.7) Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22187932 від 17.03.2009 року власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] 1/3 частки, [PERSON] 1/3 частки та [PERSON] 1/3 чистки. (а.с.8) Відповідно до довідки про кількість зареєстрованих у житловому приміщенні виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг № 0970785 від 22.07.2017 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровано 6 осіб, а саме: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. (а.с. 9) Згідно акту КСН «Черьомушки» №197 від 02.08.2017 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але не проживає за даною адресою, про що свідчать сусіди [PERSON], [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 23.04.2018 року виданою ОСББ « Азвоський житмасив» [PERSON] не проживає з серпня 2015 року. (а.с.19) Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивачів порушено і підлягає захисту, а позовні вимоги позивачів вважає за можливе задовольнити, з урахування того, що відповідачка будучи зареєстрованою в квартирі [ADDRESS], не проживає понад один рік, не використовує даний будинок за його прямим призначенням, не сплачує комунальні платежі, тому вона втратила право користування зазначеним будинком. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved