Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18.01.2016 р. в м.Києві на перехресті вул.Федорова та вул.Боженка сталась дорожньо-транспортна пригода участю автомобілів HYUNDAI TUCSON д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля HYUNDAI SONATA 2.4L, д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди був визнаний [PERSON] відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 19.04.2016 р. На підставі положень ст.ст. 1167, 1187, 1188 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 168454 гривні 38 копійок, послуги з транспортування транспортного засобу в сумі 530 гривень, вартість зберігання автомобіля на автостоянці в розмірі 1830 гривень, а також моральну шкоду, яку він оцінює в 50000 гривень, що полягає у душевних стражданнях внаслідок перенесеного стресу, в зв»язку з ДТП автомобіль був фактично знищений, змінився його спосіб життя, вирішення питання щодо відшкодування шкоди та зберігання пошкодженого транспортного засобу потребувало додаткових витрат з сімейного бюджету. Незважаючи на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в СК «НОВА», шкода йому відшкодована на момент звернення до суду не була, в зв»язку з чим він просить її стягнути з особи, винної у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у справі, у т.ч. витрати на правову допомогу в розмірі 3850 гривень. Представник позивача в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на те, що внаслідок настання з вини відповідача дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача був фізично знищеним і розмір завданої йому шкоди становить 168454 гривні. Крім того, позивач зазнав душевних страждань, хвилювань, спосіб його життя після ДТП змінився, що завдало йому моральної шкоду, яку позивач оцінює в 50000 гривень. Оскільки відповідач не виконав свій обов»язок щодо повідомлення Страхової компанії, де була застрахована його цивільно-правова відповідальність, про настання дорожньо-транспортної пригоди, Страховик не здійснив будь-яких відшкодувань, в зв»язку з чим з відповідача підлягає стягненню матеріальна і моральна шкода в повному обсязі. Представник відповідача визнав позов частково, зазначивши, що у настанні дорожньо-транспортної пригоди є вина не лише відповідача, а і позивача, оскільки він рухався з перевищенням швидкості, а тому розмір шкоди, що підлягає стягненню з відповідача повинен бути зменшений з врахуванням ступеня вини кожного із водіїв. Крім того, представник відповідача вважав необґрунтованими і недоведеними вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся за місцезнаходженням Страхової компанії. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.01.2016 р. в м.Києві на перехресті вул.Федорова та вул.Боженка сталась дорожньо-транспортна пригода участю автомобілів HYUNDAI TUCSON д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля HYUNDAI SONATA 2.4L, д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди був визнаний [PERSON] відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 19.04.2016 р. В силу ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не підлягає доказуванню. Не є доведеним в порушення вимог ст. 82 ЦПК України наявність вини в діях водія [PERSON] у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки будь-які належні докази на підтвердження зазначених обставин суду не надані, а тому посилання представника відповідача на зазначені обставини є безпідставним. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з роз»ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Відповідно до положень ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов»язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як встановлено судом цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована ПрАТ «СК «НОВА» на підставі Полісу АЕ/2742693.. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль HYUNDAI SONATA 2.4L, д.н. [NUMBER], що належить позивачу. Відповідно до Звіту № 01-01/06 від 01.06.2016 р. матеріальний збиток завданий власнику пошкодженого транспортного засобу HYUNDAI SONATA 2.4L, д.н. [NUMBER] становить вартість автомобіля до ДТП і складає 242787,13 гривень, оскільки він є фізично знищеним. Згідно Звіту № 01-03/06/1 від 03.06.2016 р. вартість придатних залишків автомобіля HYUNDAI SONATA 2.4L, д.н. [NUMBER] складає 74332,75 гривень. Згідно з ст. 22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст.29 Закону). Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Також як встановлено судом позивач поніс витрат на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП в розмірі 530 гривень та оплату автостоянки для забезпечення збереження автомобіля в сумі 1830 гривень. За проведення оцінки позивачем сплачено 2550 гривні (а.с.49). Позивач просить відшкодувати йому матеріальну шкоду що становить різницю між вартістю автомобіля до ДТП та вартості придатних залишків автомобіля, в розмірі 168454,38 гривень, витрати на евакуацію транспортного засобу, витрати на збереження транспортного засобу після ДТП, витрати на проведення оцінки матеріального збитку. Позивач, звертаючись до суду просить покласти відповідальність по відшкодуванню матеріальної шкоди на відповідача [PERSON], як особу, яка винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Однак, покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Тобто, в даному випадку СК «НОВА», де була застрахована цивільно-правова відповідальність [PERSON], повинна відшкодувати позивачу збитки, завдані внаслідок пошкодження транспортного засобу в межах ліміту відповідальності Страховика, що становив 50000 гривень. Інша частина завданого збитку на підставі ст. 1194 ЦК України підлягає відшкодуванню відповідачем у справі. (168454,38-50000+530+1830+2550). Звертаючись до суду позивач просить стягнути не лише матеріальну шкоду, а і моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП. Зазначені вимоги, на думку суду, підлягають задоволенню частково з наступних підстав. При зверненні до суду позивач зазначає, що йому завдана моральна внаслідок знищення його транспортного засобу, в зв»язку з чим він переніс стрес, душевні хвилювання, змінився його спосіб життя, він вимушений був витрачати час на врегулювання питання щодо відшкодування завданих збитків. Також в ході розгляду справи судом встановлено, що на час звернення позивача до суду відповідач будь-яких дій щодо відшкодування шкоди не вживав. Відповідно до роз"яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 гривень не є обґрунтованими і доведеними позивачем в повному обсязі, однак, зважаючи на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, що належить позивачу був фізично знищеним і це призвело до певних втрат немайнового характеру, зміну способу життя, суд вважає доведеними вимоги про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривень. Моральна шкода на підставі ст.1167 ЦК України підлягає стягненню з відповідача у справі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову [PERSON] частково. На підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у даній справі, враховуючи витрати на отримання правничої допомоги, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial