Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом до Територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами. Третіми особами в справі є Запорізька районна державна нотаріальна контора та [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 10 травня 2014 року помер батько позивачів - [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на житловий будинок та господарські споруди № 21 по вул.. Грушева (стара адреса - вул. Кірова) в с. Біленьке Запорізького району Запорізької області. Іще при житті, а саме 23.12.2013 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, реєстровий № 84, згідно якого все належне йому на час смерті майно він заповідав: [PERSON] ? частину, [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожній. Право власності на ? частину спадкового житлового будинку з господарськими спорудами спадкоємицею [PERSON] вже оформлено. Державним нотаріусом Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо зазначеного будинку, після чого позивачі вимушені звернутися до суду для захисту своїх прав. В судове засідання позивачі не зявились, але надали заяви в яких на позові наполягають, прохають розглядати справу без їх участі. Відповідач свого представника до суду не направив, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Зазначив про повне визнання позову. Третя особа Запорізька районна державна нотаріальна контора свого представника в судове засідання не направила, але надала суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, заяви про відкладення розгляду справи не надала. Суд, дослідивши подані докази, прийшов до наступних висновків. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено поняття спадкування - перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини, в силу статті 1218 Цивільного кодексу України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Так, дійсно, [PERSON] залишив заповіт, який 23.12.2013 року посвідчено [PERSON] секретарем виконавчого комітету Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за № 84. Згідно заповіту [PERSON] все своє майно залишив: [PERSON] - ? частина; [PERSON] та [PERSON] ? частина в рівних частках кожній. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В матеріалах справи міститься копія свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 292962 від 13 травня 2014 року, відповідно до якого [PERSON] помер 10 травня 2014 року. Згідно довідки № 01-29/1351, виданої 28.04.2016 року виконавчим комітетом Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, згідно з записами в по господарській книзі Біленьківської сільської ради, власником житлового будинку № 21 по вул.. Кірова в с. Біленьке Запорізького району Запорізької області був [PERSON] по день смерті 10.05.2014 року. Згідно довідки № 01-29/1352, виданої 28.04.2016 року Біленьківської сільською радою Запорізького району Запорізької області, згідно рішення сільської ради від 28.01.2016 року № 08-6/2016 вул. Кірова перейменовано на вул.. Грушева. [PERSON] та [PERSON] державним нотаріусом Запорізької районної державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ про належність цього майна спадкодавцеві, про що 27.04.2016 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У відповідності до положень ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов'язковою. Право власності, при цьому, виникає з моменту такої реєстрації. В той же час, згідно з приписами ч. 4 ст. 3 вказаного закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Вирішуючи питання щодо наявності у [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно, суд встановлює час і підстави виникнення такого права а також належність правовстановлюючих документів спадкодавцю. Така ж позиція викладена в п. 3.1. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. №\~24?753/0/04?13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: "При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень\~ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до\~Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину". Оскільки Цивільним Кодексом Української РСР 1963 року (що діяв на час побудови будинку та господарських споруд), не передбачено обов'язкової реєстрації права власності на нерухоме майно, суд враховує наявні у справі документи, що підтверджують належність спірного будинку спадкодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. суд приймає визнання відповідачем позову та вважає необхідним його задовольнити.

Outcome: approved