Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 003-10081-130208 від 13 лютого 2008 року в сумі 1793,00 грн., посилаючись на те, що відповідач не виконує умови договору, в результаті чого утворилась заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив розглянути спір без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проте просив застосувати до вимог позовну давність. Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта» та [PERSON] укладений кредитний договір № 003-10081-130208, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 1793,00 грн. на придбання певного майна/послуг (а.с.6-10). Відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 27.02.2014 має прострочену заборгованість на загальну суму 1719,88 грн. (а.с. 16). Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). Суд вважає, що відповідач [PERSON] порушив виконання зобов'язань перед позивачем, однак позов задоволенню не підлягає у зв'язку з пропуском строків позовної давності з огляду на наступне. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Пунктом 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Пунктом 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 визначено, що враховуючи положення п.7 ч.11 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Виходячи із умов кредитного договору № 003-10081-130208 від 13.02.2008, цей договір є споживчим, строки позовної давності сторонами не збільшені. Відповідно до ч.3 та 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності. Датою підписання позовної заяви зазначено 19.03.2014, платіжне доручення про сплату судового збору датоване 18.03.2014, а сам позов надійшов до суду 13.05.2014, вказані обставини свідчать про пропущення позивачем строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача. На підставі ст.ст. 256, 257, 259, 267, 526, 611,1050, 1054 ЦК України, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: dismissed