Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] міської ради, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що у с. Гумниська по вул. Заболото, 21, Теребовлянського району Тернопільської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 28 січня 2012 року, мотивуючи тим, що вона не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушена звернутися з позовом до суду. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовільнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради позовні вимоги визнав та проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до погосподарської книги за 1991 рік по особовому рахунку № 578, що по вул. с. Гумниська по вул. Заболото, 21, Теребовлянського району Тернопільської області, мало стастус колишнього колгоспного двору, членом, якого була [PERSON]. Як вбачається з довідки виданої виконкомом Острівецької сільської ради № 1391, що станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору в силі Гумниська по вул. Заболото, 21, Теребовлянського району Тернопільської області була [PERSON]. На час видачі свідоцтва на право власності на житловий будинок [PERSON] проживала сама. Жиловий будинок в силі Гумниська по вул. Заболото, 21, Теребовлянського району Тернопільської області під забороною відчуження не перебуває. Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до підпункту а та б пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Враховуючи вище наведене слідує, що власником домоволодіння, що на с. Гумниська, вул. Заболото, 21, Теребовлянського району Тернопільської області, була [PERSON]. За життя [PERSON] 09 листопада 1998 року склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно де б воно не було з чого б воно не складалося і все майно яке буде належати їй на день смерті [PERSON]. Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Відповідно до свідоцтва про смерть серія 1-ИД № 132327 від 30 січня 2012 року [PERSON] померла 28 січня 2012 року, що є часом відкриття спадщини на належне їй майно. Згідно свідоцтва про шлюб від 15 червня 2014 року [PERSON] 15 червня 2014 зареєструвала шлюб з [PERSON], після реєстрації змінила своє прізвище з «Ярчук» на «Верещинська». Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка фактично вступила в оперативне управління спадковим майном після смерті [PERSON] померлої 28 січня 2012 року. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Острівецької сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 26 червня 2015 року за №723, про те, що на день смерті [PERSON], яка померла 28 січня 2012 року, в житловому будинку, що за адресою в с. Гумниська по вул. Заболото, 21, Теребовлянського району Тернопільської області з нею проживала племінниця [PERSON]. Відповідно до постанови виданої державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] № 283/02-14 від 29 лютого 2016 року було відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в с. Гумниська, Заболото, 21, Теребовлянського району Тернопільської області, після смерті [PERSON] померлої 28 січня 2012 року, у звязку з тим, що домоволодіння є колгоспним двором та не визначено часток. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши за [PERSON] право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в с. Гумниська, по вул. Заболото, 21, Теребовлянського району Тернопільської області після смерті [PERSON], яка померла 28 січня 2012 року (свідоцтво про смерть серія 1-ИД № 132327).

Outcome: approved