Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняти з реєстрації. Посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі з 30 червня 2005 року зареєстрований її онук [PERSON] В 2013 році [PERSON] виїхав з квартири до м. Київа, а після за кордон, де проживає до теперішнього часу. У зв'язку з тим, що відповідач тривалий час не проживає у спірній квартирі, комунальні послуги не сплачує, позивач [PERSON] не може оформити субсидію, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] та зняти з реєстрації за вказаною адресою. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивач [PERSON], надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду надав заяву, якою позовні вимоги визнав, справу просив розглядати у його відсутність, позов про визнання його таким, що втратив право користування житлом, задовольнити. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.01.1994 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.5) Відповідно до витягу про реєстрації права власності на нерухоме майно № 7528538 від 15.06.2005 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.6) Відповідно до довідки з відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг № 12-126-1112 від 31.05.2018 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані - [PERSON] та [PERSON] (а.с.7) Відповідно до акту №87 від 06.06.2018 року КСН «Черьомушки», [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає у квартирі з 2014 року, про що свідчать сусіди [PERSON], [PERSON].(а.с. 8). Відповідно до акту №187 від 20.07.2016 року КСН «Черьомушки», [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає фактично проживає в м. Києві, про що свідчать сусіди [PERSON], [PERSON].(а.с. 9). Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно абзацу 7 ч. 1 ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про визнання [PERSON] такими, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В частині вимог зняття з реєстрації відповідача [PERSON], суд відмовляє, так як дана вимога суперечить вимогам ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial