Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, в якому просить надати їй дозвіл на здійснення тимчасової поїздки неповнолітньої [PERSON] за межі України в період з 10.10.2017 року до 01.11.2017 року до Єгипту без згоди батька у супроводі матері [PERSON], яка гарантує повернення дитини в Україну та надати дозвіл без згоди батька оформити документи в компетентних органах для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини. Представник позивача надала суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити та просить розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти винесення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони перебували з 06.03.2010 року в шлюбі, який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції. (а.с. 6) В цьому шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с. 7) 30.09.2013 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. (а.с. 8) Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 313 Цивільного Кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", за відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Крім того, вимоги норми діючого законодавства не містять положення, що у рішенні суду, у разі тимчасового виїзду за кордон дитини має (обов'язково) міститися зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Також, слід зазначити, що діюче сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей. Суд оцінивши докази у справі, вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері, без згоди батька, а також надання дозволу матері на оформлення проїзного документа для дитини для виїзду за кордон - буде відповідати інтересам дитини, яка росте та розвивається, але з обов'язковим покладенням обов'язку на матір забезпечити приїзд дитини до України, не виходячи за часовий проміжок наданого дозволу. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом надання дозволу матері на оформлення проїзного документа для дитини для виїзду за кордон та на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон, у супроводі матері, без згоди та супроводу другого з батьків на термін не більше 100 днів на рік.

Outcome: approved