Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельну частку (пай) як залишок невитребуваних сільськогосподарських угідь площею 2,28 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Україна», с. Березівка Новопсковського району Луганської області, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області 16.12.1996; та на земельну ділянку площею 6,8600 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, кадастровий номер [NUMBER], відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області 06.02.2008, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Позов мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON]. На момент смерті він проживав з ним за адресою: с. Павлівка Білокуракинського району Луганської області. Він як спадкоємець першої черги за законом, в установлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Білокуракинського нотаріального округу Письменного Ю.Г., передавши йому всі оригінали документів, які були необхідні для оформлення спадкового майна. Але отримати свідоцтво про право на спадкове майно він отримати не зміг, так як нотаріус Письменний Ю.Г. помер. Як йому повідомили представники нотаріальної контори, після шестимісячного строку після смерті нотаріуса архів документів буде переведений до Луганського обласного управління юстиції та буде розподілено, хто в подальшому з нотаріусів буде займатися видачею свідоцтва про право на спадщину. Однак в подальшому почалися бойові дії та проведення АТО на території Луганської області і документи залишилися на окупованій території. В позасудовому порядку реалізувати своє право на спадщину за законом він не може, тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися, про дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позовних вимог ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 березня 2013 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 07.03.2012 Павлівською сільською радою Білокуракинського району Луганської області, актовий запис №10 (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 6,8600 га (кадастровий номер [NUMBER]) на території Танюшівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 06.02.2008 Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області (а.с.13), а також права на земельну частку (пай) розміром 2,28 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) із земель колективного сільськогосподарського підприємства «Україна», с.Березівка Новопсковського району Луганської області згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 16.12.1996 Новопсковською районною державною адміністрацією (а.с. 14). Як вбачається з довідки Відділу Держгеокадастру у Новопсковському районі Луганської області №29-28-0.4-407/15-16 від 04.08.2016 вартість вищезазначеної земельної ділянки станом на 01.01.2016 з урахуванням коефіцієнту індексації 4,796 складає 219088,88 грн., а вартість залишку невитребуваних сільськогосподарських угідь площею 2,28 умовних кадастрових гектарів згідно зазначеного сертифіката на право на земельну частку (пай) станом на 01.01.2016 становить 10459,16 грн. з урахуванням коефіцієнту індексації 4,796 (а.с.9). [PERSON], який помер [INFO], був батьком позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Танюшівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 27.09.1973, актовий запис №70 (а.с.12). Згідно позову [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька до приватного нотаріуса Білокуракинського нотаріального округу Письменного Ю.Г., передавши йому всі оригінали документів, які були необхідні для оформлення спадкового майна. Проте свідоцтво про право на спадщину позивач не отримав, так як нотаріус Письменний Ю.Г. помер. З листа Головного територіального управління юстиції №1928/13/4 від 20.09.2016 вбачається, що згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45125685 від 19.09.2016 інформація про заведення спадкової справи після [PERSON], який помер [INFO], відсутня (а.с.30), що також підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №45535568, виданою Новопсковською державною нотаріальною конторою Луганської області 25.10.2016 (а.с.40). Нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Білокуракинського нотаріального округу Луганської області Письменного Ю.Г. була припинена Головним управління юстиції у Луганській області 12.04.2013 у зв'язку зі смертю. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 14 Закону України «Про нотаріат» документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Письменного Ю.Г. були передані до Луганського обласного державного нотаріального архіву. Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 25.11.2014 №246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області», наказом Головного управління юстиції Луганської області від 25.11.2014 №46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» (із змінами) (далі -наказ) Головне територіальне управління юстиції у Луганській області було переміщене до м. Сєвєродонецька Луганської області. Надати інформацію стосовно акту про вилучення справ приватного нотаріуса для передачі на зберігання до державного нотаріального архіву Головне управління юстиції в Луганській області не має можливості, оскільки архів відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції, усі напрацьовані матеріали, що зберігалися на паперових носіях та в електронному вигляді знаходяться на території, що непідконтрольна владі України. Будівля обласної державної адміністрації захоплена членами незаконних угрупувань, тому у працівників Головного територіального управління юстиції у Луганській області відсутній доступ до цих матеріалів. Крім того, згідно з вищезазначеними наказами Луганський обласний державний нотаріальних архів переміщений до м. Старобільськ, але фактично архів та документи Луганського обласного державного нотаріального архіву знаходяться у м. Луганськ, їх перевезення до м. Старобільськ на даний час є неможливим, поштове сполучення з м.Луганськ відсутнє. Таким чином, враховуючи вищевикладене, так як свідоцтво про право на спадщину позивачу не було видане, а оригінали правовстановлюючих документів втрачені, позивач [PERSON] позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину за законом в іншому, позасудовому порядку. В той же час, згідно довідки, виданої Павлівською сільською радою Білокуракинського району Луганської області 22.07.2016 за № 1008, на час смерті [PERSON], який помер [INFO], був зареєстрований та проживав в с. Павлівка Білокуракинського району Луганської області разом з сином [PERSON], [INFO] (а.с. 8), який протягом встановленого законом строку заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подав. Відповідно до п.1 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до Указів Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського акціонерного товариства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного товариства. Згідно ст. 3 Земельного Кодексу України, п. 3 Указу Президента України від 10.11.1994, право на земельну частку (пай) може бути передане в спадщину. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 серпня 208 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача щодо визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони законні, обґрунтовані та доказово підтверджені матеріалами справи, а також визнані відповідачем.

Outcome: approved