Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом згідно з яким просить визнати недійсним договір кредиту та страхування № Z06.00117.005267155 від 16.05.2019 року, що укладений між АТ «Ідея Банк», ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» та [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що умова договору щодо нарахування пені не відповідає ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» відповідно до якої у договорах про споживчий кредит пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15% від суми простроченого кредиту, оскільки майже на 150 грн. більша за суму, яка допустима законом для даного кредиту. Згідно розрахунків сума пені за прострочення становить 20%, що є недопустимим порушенням банку, яке здійснено з метою отримання надприбутку. Також посилається на те, що договір містить приховані та незрозумілі позичальнику умови за умовами паспорту кредиту реальна річна процентна ставка за кредитом встановлена у розмірі 103,136%, однак проводячи будь-які розрахунки за сумою всіх супутніх послуг банку дану суму отримати так і не вдалось. Пунктом 1.8 договору також встановлена змінювана процентна ставка яка визначається як зміна частини ставки в розмірі 9,5 збільшена на маржу банку в розмірі 12,49%. З даного пункту неможливо встановити яку насправді проценту ставку встановлено за кредитом. Також не зрозуміло визначення «маржа», так як Закон України «Про споживче кредитування» не містить такого визначення. За які послуги встановлена дана маржа, яка її правова природа та призначення, з умов договору встановити також не надається можливим. Крім того, вказує, що несправедливою умовою договору є також встановлення банком суму платежу за нібито «інші послуги банку». З паспорту кредиту вбачається, що інші послуги банку становлять суму 90356,58 грн., в той час як відсотки за кредитом становлять 41667,79 грн. Прибутки банку від надання кредитів формуються за рахунок отриманих відсотків. У даному випадку банк жодним чином в договорі не роз`яснив, що це за «інші послугт», які він надає. Також ця сума більш ніж вдвічі більша за нараховані відсотки за кредитом, що є дивним з огляду на природу кредитування. Не наведено також в умовах кредитного договору і порядок розрахунку цієї послуги. Згідно ст.. 20 Закону України «Про споживче кредитування» договори страхування відносяться до додаткових чи супутніх послуг. Поряд з цим, страхові платежі за даним кредитним договором не відображені в рядку «інші послуги, послуги третіх осіб». Дані платежі не відображені у графіку сукупної вартості кредиту. Отже, з аналізу всіх умов договору вбачається, що вони не відповідають одна одній, суми до погашення кредиту не є аргументованими та не базуються на порядку розрахунків за Законом України «Про споживче кредитування», умови договору є незрозумілими, що говорить про те, що весь спірний договір не відповідає вимогам діючого законодавства. А тому на підставі вищенаведеного просить суд задовольнити позов. Відповідач подав відзив на позовну заяву відповідно до якого просив відмовити у задоволення позов, зазначивши, що позивачем та відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, а тому відсутні будь-які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним. Позивач в судове засідання повторно не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У матеріалах справи містяться заяви позивача про розгляд справи без її участі. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відзиві наявне клопотання про розгляд справи без участі представника АТ «Ідея Банк». Представник відповідача ТОВ «Нью Файненс Сервіс» в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно надавши оцінку наявним у справі доказам які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Як встановлено судом згідно матеріалів справи, 16.05.2019 року між АТ «Ідея Банк», ТОВ «Нью Файненс Сервіс» та [PERSON] укладено кредитний договір № Z06.00117.005267155 відповідно до умов якого [PERSON] наданий кредит в розмірі 54120,00 грн., на 60 місяців зі змінною процентною ставкою 21,99 річних (п. 1,2,1.3,1.4 договору). Пунктом 1.8 договору встановлено, яким чином встановлюється змінювана процентна ставка, а саме. Вона визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5% збільшена на маржу банку в розмірі 12,49%. Положення про змінювану проценту ставку відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» Зокрема, відповідно до вимог п. 4 ч.3 ст. 9 та п. 8 ст. 12 вказаного Закону інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. У договорі про споживчий кредит зазначаються процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів. У оскаржуваному договорі чітко зазначено, що на момент укладення процентна ставка становить 21,99%. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно п. 8 ст. 47 Закону України Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Таким чином, така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, і така визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Згідно Додатку № 1, підписаного позивачем, плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена в розмірі 2,95 від початкової суми. Отже, згідно Закону України «Про споживче кредитування» банкам надано право отримувати плату за обслуговування кредитної заборгованості, що підтверджено, зокрема, Постановою ВС України у справі № 467/555/19 від 26.12.2019 року. Окрім того, у відповідності до п. 1.5 договору сторони домовилися, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО) за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «інші послуги банку». Згідно п. 3.3 - 3.4 договору позивач ознайомлений з ДКБОФО АТ «Ідея Банк», в тому числі з паперовими версіями розміщеними у відділення банку та акцептує цю публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО АТ «Ідея Банк» розміщнну на офіційному веб0сайті банку www.ideabank.ua У відповідності до п. 6 договору усі відносини, що не врегульовані договором регулюються ДКБОФО, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом додатково до тих., що вказані в договорі і є невід`ємною частиною договору. Та чинна редакція якого розміщена на сайті банку www.ideabank.ua. Згідно п. 9.8.2 ДКБОФО, затверджених протоколом засідання Правління № 03/06-2 від 06.03.2020 року, які введені в дію з 08.04.2019 року, і які діяли на момент укладення договору, за користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за договором кредиту, що включає в себе: - надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Констак-центрі банку, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; - опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. У випадку протермінування строку договору кредиту позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості до повного повернення суми кредиту. Відповідно до п. 6 Додатку № 1 до Договору сторони погодили, що за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, банк має право нараховувати пеню за кожен день прострочки на прострочену суму (кредиту, процентів, плати за обслуговування кредиту) в розмірі 0,15% - в період прострочення оплати від 1 до 60 днів, та 0,65% - в період прострочення оплати з 61 дня по день повного погашення боргу за цим договором. За змістом ст.. 610,611 ЦК України обов`язок сплатити неустойку виникає у разі порушення зобов`язання,встановленого договором або законом. Відповідно до ст.. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що відповідним пунктом договору визначено вид відповідальності за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за оскаржуваним договором. Також судом встановлено, що позичальник під час укладення договору був ознайомлений з текстом та змістом договору, та не висловив заперечень щодо встановленого розміру пені. Відповідно до ст.. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме як визначено у вказаних частинах ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В ході розгляду справи судом встановлено, що оскаржуваний правочин на час вчинення відповідав вказаним вимогам, а саме не суперечив вимогам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, вчинений особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало внутрішній волі сторін, правочин вчинений у формі, встановленій законом та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені даним правочином. Аналізуючи положення п.6 ч.1 ст. 3 і ч.3 ст. 509 ЦК України та норми ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливих умов договору Верховний Суд України у постанові від 08.06.2016 року у справі № 6-330цс16 зазначив, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими за частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи в разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4). Відповідно до ст. ст. 6,627,628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти . До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно вимог ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Виходячи з вищенаведеного суд констатує, що між сторонами оспорюваного договору було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, такий підписано сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а тому відсутні підстави для визнання недійсним договору кредиту та страхування № Z06.00117.005267155 від 16.05.2019 року, що укладений між АТ «Ідея Банк», ТзОВ «Нью Файненс Сервіс» та [PERSON] , а отже, в задоволенні позову [PERSON] до А.Т. «Ідея Банк», ТОВ «Нью Файненс Сервіс» слід відмовити.

Outcome: dismissed