Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з 16 лютого 2002 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Враховуючи, що спільне життя з відповідачем у них не склалося, спільне господарство не ведуть та подальше спільне проживання та збереження шлюбу між ними не можливе, позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах, пояснивши суду, що з 2005 року вони не підтримують шлюбні відносини та з цього часу проживають окремо і не ведуть спільне господарство, кожний із них має інші сім"ї. Відповідач в судове засідання не з'явився, через загальну канцелярію за вх. № 45406 від 06.10. 2014 року до суду надіслав заяву, про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення позивачки , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2002 року, укладеного у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім"ї, актовий запис № 133 (а.с.2), від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 3) . Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім'єю, живуть за різними адресами та мають інші сім'ї . Від призначення судом строку на примирення позивачка відмовилася, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому вона свідомо прийняла рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що позивачка довела дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Майнового спору у сторін не виникає, Щодо утримання та виховання неповнолітнього сина, зі слів позивачки , вона звернулася до суду у примусовому порядку про стягнення аліментів. На підставі викладеного, ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя" та,

Outcome: approved