Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

позивач звернувся в суд із позовною заявою в якій просить відшкодувати моральну шкоду заподіяну його здоров'ю заподіяну завідувачем первинної філії «Ощадбанку» [PERSON] у розмірі 13000,00 грн. та дочкою [PERSON] у розмірі 7000,00 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову покликається на те, що між [PERSON] та філією АТ «Ощадбанк» укладеного 10.03.2013 договір № 5601113 на вклад «НАКОПИЧУВАЛЬНИЙ» на ім'я фізичної особи, а саме [PERSON] Вважає такий договір фальшивим, оскільки на такому відсутній підпис уповноваженої особи банку та гербова печатка банку, однак такі недоліки були усунені після численних звернень до філії банку; не було нараховано проценти за таким договором у розмірі 40000,00 грн. Разом із тим, кошти згодом із депозиту були отримано у сумі 32378,89 грн., які зберігав у металевому ящику вдома, ключик від якого знайшла дочка [PERSON] та забрала всі гроші. Вважає дії відповідачів [PERSON] та [PERSON] протизаконними, які заподіяли позивачу моральну шкоду у спірних розмірах. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити у повному обсязі. Дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви. У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечила проти позовних вимог та просить відмовити у таких за безпідставністю. У судовому засіданні представник відповідача банку заперечив проти позовних вимог та просить у таких відмовити за безпідставністю. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про місце і час розгляду справи, а тому зі згоди учасників процесу, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності осіб, що не з'явились. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного, з огляду на таке. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України. Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму(вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка(глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не виникає із суті договору банківського вкладу. Судом встановлено, що 10 січня 2013 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] укладено договір №5601113 на вклад «НАКОПИЧУВАЛЬНИЙ» на ім'я фізичної особи, згідно з умов якого вкладний вніс на депозитний рахунок [NUMBER] грошові кошти у сумі 32378,89 грн. строком на 36 місяців з виплатою процентів у розмірі 16,75% річних. Днем повернення депозиту є 10 січня 2016 року. Внесення коштів за цим договором підтверджується заявою на переказ готівки №5601113 від 10.01.2013, які разом із нарахованими процентами, було повернуто позивачу, згідно з його заяви на видачу готівки №5601113 від 15.01.2016. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз'яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями), у позовній заяві про відшкодування моральної(немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно -правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Суттєвим є те, що дана стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, проте лише у випадку, коли це встановлено договором або законом. Тому, якщо сторони при укладенні договору передбачили таку відповідальність за порушення зобов'язань, то вимога про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню з урахуванням положень, встановлених ст.23 ЦК України та роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди " № 4 від 31.03.1995 року із змінами та доповненнями. Якщо ж умовами договору не визначено моральну(немайнову) шкоду, як один із видів відповідальності (як у договорі, укладеному 10.01.2013 року між сторонами), вона підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. При цьомуст.611 ЦК України не слід розуміти так, що вона відсилає до ст.16 цього Кодексу, яка серед способів захисту права називає відшкодування моральної (немайнової) шкоди. такий висновок ґрунтується на тому, що спеціальна норма (п.4 ч.1 ст.611 ЦК України) не може відсилати до загальної норми (п.9 ч.1 ст.16 ЦК України). Не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли з порушення договірного зобов'язання, й положення глави 82 ЦК України, які врегульовують правила деліктної відповідальності. Тому у випадку невиконання зобов'язань, в тому числі неповернення банківського вкладу та процентів, положення ст.1167 ЦК України (підстави відповідальності за завдану моральну шкоду) не застосовуються. Щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу моральної шкоди відповідачем [PERSON], то у такій також необхідно відмовити, адже така у відповідності до ст.ст.57-60 ЦПК України не доведена належними та допустимими доказами. У зв'язку із відмовою у позовних вимогам, відповідно до ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст.ст.23, 611, 1058 ЦК України та

Outcome: dismissed