Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON], [INFO], вказавши, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 14.04.2008 року було розірвано. Від даного шлюбу народилася дочка, [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні. З народження і до теперішнього часу позивачка піклується про здоров'я дочки, фізичний, духовний та моральний розвиток, готує їх до самостійного життя та повністю її утримує. Відповідач з серпня 2007 року проживає окремо, не піклується про здоров'я дочки, не переймається про здобуття нею освіти, не бачився з дитиною на протязі восьми років, не утримує дитину. Загальна сума заборгованості по аліментах становить 28 315,07 грн. За таких підстав, позивачка не вважає, що [PERSON] може змінити своє відношення до своїх батьківських обов'язків. Позивачка просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] позов визнав. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечує, надав суду висновок № 65/01-25/0424 від 15.05.2015р. районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] Вислухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов пред'явлений обгрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7). Відповідач з серпня 2007 року не піклується про здоров'я дочки, не утримує її, не відвідує, проживає окремо. Згідно довідки державного виконавця Ленінського ВДВС ЗМУЮ заборгованість по аліментах [PERSON] станом на 01.03.2015р. становить 20 648,14 грн. (а.с.20-21). Згідно висновку № 65/01-25/0424 від 15.05.2015р. районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району [PERSON] протягом тривалого часу не брав участі у вихованні та утриманні дитини, у ході бесіди працівника служби (управління) у справах дітей Ленінської районної адміністрації він не виявив жодного бажання налагодити стосунки з дитиною та приймати участь у вихованні і утриманні власної доньки (а.с.22-23). У відповідності до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як роз'яснено Постановою ПВСУ № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», п.16 Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки відповідач не приймає ніяких мір протягом тривалого часу по виконанню своїх батьківських обов'язків, на даний час не змінилося його відношення до дитини, суд вважає, що він навмисно ухиляється від виконання своїх обов'язків по їх вихованню та утриманню, вважає за необхідне, з метою захисту прав і інтересів неповнолітньої дитини, позбавити його батьківських прав. На підставі викладеного і

Outcome: approved