Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, на обґрунтування вказавши, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] В шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб між ним та відповідачкою розірвано. На даний час, дитина проживає разом з ним, відповідачка з моменту розірвання шлюбу самоусунулася від участі в житті малолітньої дитини. Він повністю утримує дитину, піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Всі поїздки на оздоровлення та ймовірні культурно-пізнавальні поїздки відбуватимуться за його коштом. На період літніх канікул він має можливість поїхати за кордон. Вважає, що така поїздка є необхідною для розвитку дитини, розширення її світогляду, адаптації до європейських норм життя, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання до вивчення іноземних мов та підготовки до самостійного життя. Просить суд дозволити неповнолітньому [PERSON], [INFO], тимчасові виїзди за межі України в період до досягнення ним шістнадцятирічного віку, а саме до країн учасниць Шенгенської угоди; дозволити йому оформлення проїзних документів для тимчасових виїздів за межі України сина [PERSON], [INFO] без згоди матері - [PERSON] До судового засідання позивач подав заяву в якій просить суд справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про день, час місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні поштові повідомлення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Луцької міської ради до судового засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню - дозвіл на виїзд надати строком до трьох років. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 23.11.2003 року по 21.02.2012 року (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 4), яка мешкає разом з батьком - позивачем [PERSON] Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним з питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. В частині 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно із п.п. 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Звертаючись з позовом до суду позивач [PERSON] просив надати дозвіл на тимчасові багаторазові виїзди сина за кордон без дозволу матері дитини терміном до досягнення ним шістнадцятирічного віку, та виготовлення проїзного документу, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що відповідач участі у вихованні сина не бере, після розірвання шлюбу, тобто з лютого 2012 року самоусунулася від виховання дитини та добровільно відмовляється надати дозвіл на короткотермінові перетини неповнолітньою дитиною кордону. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно тривалий час з неповнолітнім сином не спілкується, вагомих аргументів на відмову в оформленні документів не наводить, а тому отримати дозвіл відповідача на оформлення проїзних документів та тимчасові виїзди за кордон неповнолітньої дитини не надається можливим. Проте, суд вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності надати дозвіл на тимчасові виїзди дитини за кордон без дозволу батька строком саме до досягнення [PERSON] шістнадцятирічного віку років позивач не надав. З огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне надати дозвіл на тимчасові виїзди неповнолітнього [PERSON] за межі України без дозволу матері строком на три роки, тобто на час дії проїзного документу, а також надати дозвіл на виготовлення відповідного документу. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] суд вважає такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 141 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постанови Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року,

Outcome: partial