Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину квартири. В обґрунтування вимог позовної заяви позивачка вказала, що 25 січня 1992 року вона уклала шлюб з відповідачем по справі [PERSON]. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей : дочка [PERSON] та син [PERSON]. Дочка на даний час повнолітня . Син , [INFO] , ще не досяг повноліття та проживає з нею. Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02.06 .2014 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. В період подружнього життя , а саме, 20 квітня 2001 року, вони з чоловіком за спільні кошти на ім"я відповідача придбали за договором купівлі продажу двокімнатну квартиру під номером № 30 по вул. Котовського, 7 в м. Козятині Вінницької області . Користуючись квартирою , вона не має правовстановлюючого документу і позбавлена права та можливості відчужувати належну її частку в квартирі та розпоряджатись нею. Відповідач не хоче в нотаріальному порядку вирішити питання стосовно отримання нею на підставі його письмової згоди свідоцтва про право власності . Позивачка в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, однак від позивачки надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить справу розглядати в її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак від відповідача надійшла заява, в якій позов визнає і просить справу розглядати в його відсутності. Виходячи з наведеного , суд вважає , що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання . Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Суд вважає, що визнання позову відповідачем необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує чиїх небудь прав та інтересів. Так, в судовому засіданні встановлено, що 25 січня 1992 року позивачка уклала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 02.06 .2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6) . Від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей : дочка [PERSON] та син [PERSON] ( а. с. 7). В період подружнього життя , а саме, 20 квітня 2001 року, сторони за спільні кошти на ім"я відповідача придбали за договором купівлі продажу, посвідченим 20 квітня 2001 року приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу [PERSON], двокімнатну квартиру під номером № 30 по вул. Котовського, 7 в м. Козятині Вінницької області ( а.с. 8). Користуючись квартирою , позивачка не має правовстановлюючого документу і позбавлена права та можливості відчужувати належну йому частку в квартирі та розпоряджатись нею. Згідно ст. 60 СК України , майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, тобто є об"єктом їх права спільної сумісної власності. При цьому розмір часток подружжя в майні , що являється об"єктом права спільної сумісної власності подружжя , є рівним. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved