Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом, в якому після уточнення позовних вимог(а.с.83-90,130-139) зазначив наступне. 23 січня 2015 року на інформаційному веб-сайті товариства з обмеженою відповідальністю «Захід.нет» мережі Інтернет розміщено статтю «Працівники Львівського аеропорту звинуватили керівництво в тиску і залякуванні». У вказаній статті активістів громадської організації «Розвиток громади» було названо «ті- тушками», що стало приниженням її ділової репутації, зниженням престижу та підривом довіри до діяльності організації. Крім того, у вказаній статті вказано, що : «Саме представники «Розвитку громади» торік у жовтні намагалися спровокувати силовий конфлікт на профспілковій конференції держпідприємства… А вже в грудні голова ГО «Розвиток громади» [PERSON], перебуваючи на закритій території підприємства на запрошення [PERSON], знову спробував спровокувати конфлікт». З урахуванням викладеного, позивач просить суд: 1) визнати недостовірною та такою порушує особисте немайнове право на недоторканість ділової репутації громадської організації «Розвиток громади», інформацію, викладену в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті товариства з обмеженою відповідальністю «Захід.нет» (http://zaxid.net) у статті від 23 січня 2015 року під назвою «Працівники Львівського аеропорту звинуватили керівництво в тиску і залякуванні» в частині посилання на дії представників громадської організації «Розвиток громади» щодо провокування силового конфлікту на території державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького та називання представників громадської організації «Розвиток громади» - «тітушками»; 2) зобов*язати товариство з обмеженою відповідальністю «Захід.нет» та [PERSON] спростувати інформацію у статті під назвою «Працівники Львівського аеропорту звинуватили керівництво в тиску і залякуванні» від 23 січня 2015 року, розміщену на офіційному веб-сайті товариства з обмеженою відповідальністю «Захід.нет» (http://zaxid.net) шляхом розміщення на тому ж Інтернет-порталі під заголовком «Спростування» повідомлення наступного змісту: « Інформація, надана у статті від 23 січня 2015 року під назвою «Працівники Львівського аеропорту звинуватили керівництво в тиску і залякуванні» є недостовірною в частині посилання на дії представників громадської організації «Розвиток громади» щодо провокування силового конфлікту на території державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім..[PERSON] та називання представників громадської організації «Розвиток громади» - «тітушками». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Додатково суду пояснив, що термін «тітушка» має негативну конотацію і набув широкого резонансу з січня 2014 року, коли офіційно визнано використання державними службовцями правоохоронних органів та спецслужби кримінальних бандитських формувань «тітушок» проти демократичної акції «Євромайдан». Ним не заперечується факт, що 02 жовтня 2014 року та 18 грудня 2014 року представники громадської організації «Розвиток громади» перебували на території державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.Данила Галицького та обстоювали позицію трудового колективу, поводячи себе стримано. В той же час на території аеропорту знаходилися 50-60 чоловік підозрілої зовнішності, які поводили себе виключно агресивно, грубо та зухвало, постійно провокуючи конфлікт. Підтвердженням того, що представники громадської організації «Розвиток громади» не є «тітушками» і не провокували конфліктів в аеропорті,- є ролик видання «Варіанти Львів» - « [PERSON] Васюнника і ГО «Розвиток громади» у львівському аеропорту, який міститься в мережі Інтернет. Зауважив, що активісти громадської організації намагаються вирішувати питання у правовий спосіб без застосування фізичної сили, що підтверджується численними зверненнями до Президента України, Верховної Ради України та інших компетентних органів(а.с.21-58). Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та у його задоволенні просив відмовити,оскільки вважає заявлені вимоги безпідставними;оспорювана інформація містить оціночні судження, які спростуванню не підлягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась;про час розгляду справи була належно повідомлена; суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). За правилами ст.ст.297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судовим розглядом встановлено, що в мережі Інтернет на сайті з обмеженою відповідальністю «Захід.нет» за посиланням http://zaxid.net розміщена стаття автора [PERSON] наступного змісту: «Трудовий колектив ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» заявляє, що керівництво аеропорту в особі т.в.о. гендиректора [PERSON] намагається «узаконити» доступ на територію режимного обєкту «тітушкам», аби завдяки їм чинити тиск та залякувати працівників, які відкрито виступають проти розкрадання і провального менеджменту. Свої звинувачення вони підтверджують угодою про співпрацю, копію якої надіслали на адресу редакції ZAXID.NET, укладеної в жовтні 2014 року між т.в.о. генерального директора аеропорту [PERSON] та головою ГО «Розвиток громади» А.[PERSON]. Відтак в заяві наголошується, що саме представники «Розвитку громади» торік у жовтні намагалися спровокувати силовий конфлікт на профспілковій конференції держпідприємства, коли працівники аеропорту одноголосно висловили недовіру т.в.о. гендиректора [PERSON] та наближеним до нього чотирьом керівникам управлінь. А вже в грудні голова ГО «Розвиток громади» [PERSON], перебуваючи на закритій території підприємства на запрошення [PERSON], знову спробував спровокувати конфлікт. Найбільше обурення працівників аеропорту викликав пункт угоди про умови співробітництва, з якого випливає, що державне підприємство аеропорт «Львів» є членом Громадської організації «Розвиток громади» і працівники аеропорту мають збиратись на вимогу цієї організації. Трудовий колектив заявляє, що такі дії не погоджено з працівниками аеропорту і підписання цієї угоди розцінюють як спробу «узаконити» знаходження представників громадської організації на території режимного обєкту задля тиску на працівників. Відтак трудовий колектив вимагає від Міністерства інфраструктури забрати «комерсантів», які організували корупційні схеми для власного збагачення і банкрутують ДП; провести відкритий і чесний конкурс на посаду гендиректора львівського аеропорту та призначити ефективний менеджмент; провести фінансовий аудит підприємства та усунути виявлені порушення і зловживання. А також вважають, що Прокуратура Львівської області має відреагувати на звернення трудового колективу та розпочати розслідування щодо викладених фактів порушень і зловживань (а.с.21). Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе. Суд вважає за необхідне зазначити, що журналістська свобода та громадська діяльність також включають можливість перебільшень або навіть провокацій. Повідомлення новин, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль "сторожового пса суспільства" (див. рішення ЄСПЛ у справі "TheObserverandTheGuardian v. theUnitedKingdom", від 26 листопада 1991 року). Таким чином, за змістом норми цієї статті Конвенції, свобода слова, преси, виступи та звернення громадських організацій як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини, і втрутитись у процес реалізації особою права на свободу дотримуватись своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію тощо, національна влада може лише у випадках, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Згідно зі ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання інформації недостовірною та зобов*язання вчинити певні дії. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходить з позиції, що інформація, викладена у спірній статті є оціночним судженням, яка не тягне певних правових наслідків для відповідачів. При цьому, суд звертає увагу, що позивач у позовній заяві припускає, що термін «тітушки» відноситься до активістів громадської організації «Розвиток громади» (а.с.3) виходячи із трактування змісту статті. На підставі ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір позивачем йому не відшкодовується.

Outcome: dismissed