Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що 17 жовтня 2014 року у м. Дніпропетровську на перехресті вул. Панікахи та Запорізьке шосе, відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля ПЕЖО державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що належить [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21043 державний номер [NUMBER] з причепом ПВА - 2 державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. 19 листопада 2014 року постановою Амур - Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська [PERSON] визнано винним у скоєнні даної ДТП. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] зареєстрована у ПАТ «СК КРАЇНА», згідно полісів АІ/0416955 (забезпечений транспортний засіб ВАЗ 21043 державний номер [NUMBER]) та АС/5293816 (забезпечений транспортний засіб причіп ПВА -2 державний номер [NUMBER]), ліміт відповідальності, за шкоду спричинену майну, згідно умов Закону, складає 50 000 грн. ДТП сталося в період дії вказаних полісів, тому на виконання вимог ст. ст. 33, 33-1, 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач повідомив страхову компанію про настання страхового випадку та надавав усі документи. 28 листопада 2014 року позивачем було надано заяву на виплату страхового відшкодування. 09 грудня 2014р року позивач звернувся до експерта - авто товарознавця про проведення автотоварознавчої експертизи. Згідно висновку експерта № 0912/14/14 розмір матеріальної шкоди завданий ПЕЖО державний номер [NUMBER] складає 30 560,69 грн. та втрата товарної вартості автомобіля - 1 384,45 грн. 09 лютого 2015 року ПАТ «СК «Країна» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 15 477,42 грн., однак виплаченої суми не вистачає для ремонту автомобіля. Тому позивачем було замовлено додатковий висновок авто товарознавчого дослідження № 1903/15/15 від 18 березня 2015 року та перераховано суму збитку, яка склала - 45 729,96 грн. та втрата товарної вартості автомобіля - 2 497,03 грн. 03 лютого та 31 березня 2015 року позивачем на адресу страхової компанії було надіслано заяву з проханням доплати страхового відшкодування, однак страхова на даний час не здійснила доплату страхового відшкодування в зв*язку з чим позивач просить суд достягнути зі страхової компанії 30 252,54 грн. ( 45 729,96 грн. - 15 477,42 грн. = 30 252,54 грн.) Окрім того позивачу діями [PERSON] було спричинено моральну шкоду яку він оцінює в 7 000 грн. та просить стягнути з останнього. Також позивач просить суд стягнути з [PERSON] витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 300 грн. та втрату товарної вартості транспортного засобу в розмірі 2 497,03 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити. Представник ПАТ «Українська страхова компанія «Країна» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог відносно доплати страхової виплати, оскільки страховою компанією було виплачено страхове відшкодування по проведеному автотоварознавчому дослідженню від 09 грудня 2014 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими частковому задоволенню. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. В судовому засіданні встановлено, що 17 жовтня 2014 року у м. Дніпропетровську на перехресті вул. Панікахи та Запорізьке шосе, відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля ПЕЖО державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що належить [PERSON] та автомобіля ВАЗ 21043 державний номер [NUMBER] з причепом ПВА - 2 державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. 19 листопада 2014 року постановою Амур - Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська [PERSON] визнано винним у скоєнні даної ДТП /а.с. 12/. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постановою Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 листопада 2014 року підтверджено факт завдання [PERSON] шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого зв'язку між винними діями [PERSON] та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність цієї третьої особи в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена. Постанова Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2014 року відносно [PERSON] набрала законної сили, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії третьої особи на своєму автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого зв'язку між винними діями, пов'язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, третьою особою і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: " 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…". Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що винними діями [PERSON] на вказаному автомобілі позивачу було завдано матеріальної шкоди. Матеріальна шкода полягає в значних витратах на ремонтно-відновлювальні роботи свого пошкодженого винними діями вказаної особи автомобіля. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, ..., що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.... Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому ... додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Таким чином неправомірними діями саме цієї особи ([PERSON]В.), пов'язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) позивачу було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв'язку зі вказаними діями третьої особи і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи. На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] мав страховий поліс у ПАТ «СК КРАЇНА»: поліс АІ/0416955 (забезпечений транспортний засіб ВАЗ 21043 державний номер [NUMBER]) та поліс АС/5293816 (забезпечений транспортний засіб причіп ПВА -2 державний номер [NUMBER]), ліміт відповідальності, за шкоду спричинену майну, згідно умов Закону, складає 50 000 грн. Стаття 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. 28 листопада 2014 року позивачем було надано заяву на виплату страхового відшкодування. Відповідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров*ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 Закону України, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 09 грудня 2014р року позивач звернувся до експерта - автотоварознавця про проведення автотоварознавчої експертизи. Згідно висновку експерта № 0912/14/14 розмір матеріальної шкоди завданий ПЕЖО державний номер [NUMBER] складає 30 560,69 грн. та втрата товарної вартості автомобіля - 1 384,45 грн. 09 лютого 2015 року ПАТ «СК «Країна» виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 15 477,42 грн., В березні 2015 року позивачем було додатково замовлено висновок автотоварознавчого дослідження № 1903/15/15 від 18 березня 2015 року та перераховано суму збитку, яка склала - 45 729,96 грн. та втрата товарної вартості автомобіля - 2 497,03 грн. 03 лютого та 31 березня 2015 року позивачем на адресу страхової компанії було надіслано заяву з проханням доплати страхового відшкодування, однак страхова на даний час не здійснила доплату страхового відшкодування в зв*язку з чим позивач просить суд достягнути зі страхової компанії 30 252,54 грн. ( 45 729,96 грн. - 15 477,42 грн. = 30 252,54 грн.) Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення 30 252,54 грн. зі страхової компанії обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Оскільки [PERSON] визнано винним в скоєнні ДТП суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, в розмірі 1 300 грн. та втрату товарної вартості в розмірі 3 797,03 грн. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до роз*яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 " Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди ", обов*язковому з*ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв*язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору». Враховуючи вищевикладене суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] на користь позивача спричинену моральну шкоду в розмірі 500 грн. Судові витрати розподілити відповідно до ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial