Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою,що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначив, що відповідач не мешкає в спірній квартирі без поважних причини з січня 2018 року, та у відповідності дост.405 ЦК України втратила право користування житловим приміщенням. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 17.01.2020 року справа прийнята до провадження, визначено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. У встановлений законом строк відповідач відзив на позов не направив суду. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлені належним чином, надав суду клопотання про слухання справи за його відсутністю та задоволення позову в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2ст.280 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явилась , причину відсутності суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Повідомлень щодо поважності причин її відсутності, заяви про слухання справи за її відсутністю та відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважаних причин. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився , причину відсутності суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяви про слухання справи за їх відсутністю до суду не надходило. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. В той же час, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"роз`яснено, що відповідно до ст.55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] - позивачу по справі, що підтверджується договором дарування квартири від 22.12.2012 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Відповідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 17.07.2013 року. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник користується, володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Як вбачається з рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19.08.2019 р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, задоволені частково. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісяця, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.05.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття. У вказаному рішенні суду адреса відповідача [PERSON] зазначена : [ADDRESS] . Рішення суду набрало законної сили 24.09.2019 р. Частиною 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної , не доказуються при розгляді іншої справи, у якій участь беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , яка перебувала у громадському шлюбі з позивачем [PERSON] , у спірній квартирі не проживає після припинення відносин з позивачем - з січня 2018 року, відзиву на позов відповідач суду не надала, тому, відповідно до ст. 405 ЦК України її необхідно визнати такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved