Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 05.10.2012 року він з Відповідачкою перебуває у шлюбі, зареєстрованому у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 68. Від шлюбу у них дітей немає. Вказує, що подружні відносини почали псуватись з 25 січня 2015 року, коли Відповідачка його покинула. 18.02.2015 року вони примирились, однак в квітні 2015 року Відповідачка вивезла з дому всі речі домашнього вжитку та додому не поверталась. Відповідачка не бажає жити подружнім життям, сімя фактично розпалась, шлюб існує формально, а тому перебувати у подальших шлюбних відносинах Позивач не бажає, спору про майно немає, просить шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просить його задовольнити, а справу слухати у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, проте від неї до суду надійшла письмова заява, в якій вона вказала, що не згідна з причинами розірвання шлюбу, зазначеними позивачем, однак не заперечує проти розірвання шлюбу та розгляду справи у її відсутність, оскільки перебуває в Італії. Також зазначила, що Позивач не давав їй згоди працевлаштуватись та заробляти кошти на свої потреби, однак він щомісячно оплачував кредит її сина в сумі по 300-350 Євро. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05 жовтня 2012 року між Позивачем та Відповідачкою у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано шлюб (а.з. № 68), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Відповідно до ст.26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Статтею 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно іноземці та громадяни України, які уклали шлюб з іноземцем можуть розірвати шлюб на території України та за законодавством України. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідачка та Позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивача і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 63 "Про міжнародне приватне право", ст.ст. 26, 51 Конституції України,

Outcome: approved