Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом та просить стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі по 800 грн. (вісімсот гривень) щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого у них є діти: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, усім необхідним вона змушена забезпечувати їх самостійно, однак її коштів на все не вистачає. Відповідач не має постійного місця роботи, але отримує нерегулярний мінливий високий дохід, який повністю витрачає на свої власні потреби та алкогольні напої. Вважає, що розмір аліментів з відповідача на її користь на утримання їхніх дітей повинен бути в розмірі по 800 грн. щомісяця на кожну дитину. У судове засідання позивачка не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився. Згідно поданих ним заперечень на позовну заяву, просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає частково. Крім того, зазначає, що він розуміє свій обов'язок сплачувати аліменти та не має наміру від нього ухилятися, але сплата аліментів розміром в твердій грошовій сумі по 800 грн. на кожну дитину щомісячно є для нього непосильною, так як він ніде не працює. Вважає, що доцільним буде стягнення із нього аліментів у твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів буде доцільним та не буде суперечити чинному законодавству. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку що позов слід задоволити частково з наступних підстав. З копій свідоцтв про народження (а.с.5, 6) вбачається, що батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON]. Згідно довідки №59 від 13.02.2017 року, виданої Висоцькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області (а.с.8) діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] дійсно знаходяться на утриманні матері [PERSON]. Частиною 2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України чітко визначено загальний обовязком батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У Декларації прав людини проголошено, дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч.8 ст.7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Статтею 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі, виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, що встановлено п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позовної заяви встановлено, що відповідач не отримує регулярного офіційного доходу у вигляді заробітної плати за трудовим договором або ж прибутку від здійснення господарської діяльності, що не дає можливості визначити розмір та частку від його заробітку. Крім того, відповідач, відповідно до наданих заперечень, підтвердив, що він не працює, а тому заперечує проти стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі, який зазначений у позовній заяві позивачкою, а саме по 800 грн. щомісячно на кожну дитину. При цьому зазначає, що не відмовляється від сплати аліментів, але на даний час може сплачувати аліменти у розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину. Однак, доводи відповідача про відсутність у нього роботи не заслуговують на увагу, оскільки це не перешкоджає йому займатися трудовою діяльністю чи отримувати доходи від будь-яких інших видів діяльності. Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів в рахунок обґрунтування обставин повязаних з тим, що він не має можливості займатися трудовою діяльністю, або ж наявність тяжкої хвороби, яка б унеможливлювала займатися жодним видом діяльності з метою отримання прибутку чи доходу або ж заробітку. Відповідач є молодою працездатною особою та не позбавлений права влаштуватися на роботу. Судом, в ході розгляду справи встановлено та про що зазначає і сам відповідач у своїх заперечення, що він на обліку у центрі зайнятості населення, як безробітний, не перебуває. Однак, даний факт може свідчити лише про небажання відповідача знайти роботу для отримання певного заробітку як для себе, так і для утримання своїх неповнолітніх дітей. Тому, посилання відповідача на вказані вище обставини в рахунок того, що він не працевлаштований, не отримує заробітну плату чи інші доходи, що нібито знаходиться в прямому причинно-наслідковому звязку з неможливістю сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей не відповідає дійсності та не підтверджується належними та допустимими доказами, обовязок яких надати з підстав, передбачених ст.60 ЦПК України, покладається в тому числі і на відповідача. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідно віку. Зважаючи на викладене вище, суд рахує, що позовні вимоги слід задоволити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 550 грн. на кожну дитину щомісячно, який буде достатнім та відповідати межам розумності.

Outcome: approved