Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В 2011 році вона за особисті кошти придбала автомобіль, який був зареєстрований на відповідача. З метою уникнення спору щодо придбаного нею майна позивач просить визнати за нею право особистої приватної власності на автомобіль легковий седан В Chevrolet Lacetti NF 193, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], чорного кольору, 2006 року випуску з дати купівлі та реєстрації, а саме з 18.06.2011 року. Ухвалою від 11.05.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило. Відповідач надав відзив на позов в якому позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2008 року, про що свідчить актовий запис №694, зроблений Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області. [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] придбала автомобіль Chevrolet Lacetti NF 193, реєстраційний номер [NUMBER], за особисті кошті, отримані від реалізації подарованого їй батьками автомобіля Мазда 323, вартістю близько 5000 доларів США, що підтверджено письмовими поясненнями матері позивача [PERSON] Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] зареєстрований власником автомобіля Chevrolet Lacetti NF 193, реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до листа Регіонального сервісного центру в Херсонській області МВС України №31/21/8-2459 від 21.05.2018 року не можливо надати інформацію щодо вартості транспортного засобу, оскільки зазначену довідку-рахунок знищено у зв'язку з закінченням строку зберігання підстав реєстрації. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Відповідно до роз'яснень наданих у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року №11, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Така правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі №6-801цс16 та від 12.10.2016 року у справі №6-846цс16, які є обов'язковими для застосування у подібних правовідносинах. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд бере до уваги позицію відповідача, який позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що ним було складено письмову заяву, що згідно положень ч.4 ст.206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, ст.ст. 57,60 СК України,

Outcome: approved