Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 19.05.2013 року відповідач взяв в борг у нього 8000 грн., які зобов'язався повернути до 20.06.2013 року, про що надав позивачу розписку. За користування коштами відповідач зобов'язався сплатити 5% на місяць від суми займу. Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав. 03.10.2013 року позивач надіслав відповідачу лист-вимогу, в якій зазначив про необхідність повернення боргу, але у визначений строк відповіді та грошових коштів не отримав. Просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 8000 грн. боргу, 3200 грн. нарахованих відсотків та 3% річних в розмірі 160 грн. Відповідач позовні вимоги не визнав повністю, мотивуючи це тим, що він взяв в борг 8000 грн. у позивача, які одразу надав йому ж за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг, укладеним між ним, [PERSON] та АН «[INFO]» в особі ФОП [PERSON] Відповідачем була написана розписка про отримання ним коштів. Договір з боку позивача виконаний не був. З розміром нарахованих процентів не згодний. Таким чином, він фактично гроші від позивача не отримував, не міг розпорядитися ними на власний розсуд, тому вважає, що позов задоволенню не підлягає. Просив суд постановити рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 19.05.2013 року між сторонами був укладений договір позики, який оформлений згідно з вимогами ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу 8000 грн., а відповідач в свою чергу зобов'язався повернути борг до 20.06.2013 року. Позивачем зобов'язання за вказаним договором виконані своєчасно та в повному обсязі, а відповідачем не виконані до теперішнього часу, що підтверджується поясненнями позивача, розпискою відповідача про отримання коштів за договором. Факт неповернення коштів після 20.06.2013 року відповідач не спростовував в судовому засіданні. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, в силу умов договору позики та ст. 1049 ЦК України, вимоги позивача про повернення суму боргу за договором позики є законними і обґрунтованими й підлягають задоволенню, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики суду не надано, а наявність письмової розписки відповідача у позивача підтверджує факт неповернення боргу. Доводи відповідача про те, що грошові кошти фактично ним отримані не були і він не міг ними розпорядитися на власний розсуд суд не може прийняти до уваги, оскільки судом встановлено, що відповідач, отримавши кошти, розпорядився ними, оплативши інформаційно-консультаційні послуги за договором, укладеним між ним та АН «[INFO]» в особі ФОП [PERSON] Розмір позики підтверджений письмовим доказом як вимагає ст.1047 ЦК України, іншими засобами доказування згідно ст. 59 ЦПК України зазначений факт не може бути підтверджений, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 1051 ЦК України у разі коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості чи під впливом тяжкої обставини, чого відповідачем в судовому засіданні не доведено. Разом з тим, вимоги позивача про стягнення 5 % за користування грошима щомісячно за весь час прострочки згідно з умовами договору задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 1048 ЦК передбачено, що позикодавець має право па одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір установлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики, за умовами якого боржник зобов'язувався сплачувати відсотки за користування сумою позики. Однак п. 5 розд. VIII "Прикінцевих положень" Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону, якщо інше не передбачено цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 4 Закону надання коштів у позику є фінансовою послугою. Фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Таким чином, в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення 5 % місячних за користування грошима в сумі 3200 грн. задоволенню не підлягають, у зв'язку з чим в цій частині позову слід відмовити. Разом з тим з метою підвищення рівня правової захищеності сторін застосовується ст. 625 ЦК України, яка дає можливість зобов`язати боржника у разі невиконання ним свого грошового зобов`язання сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів. Так, з урахуванням суми боргу, яка становить 8000 грн., дійсний розмір 3% річних станом на 19.01.2014 року за 245 днів прострочення зобов'язання (з 19.05.2013 року по 19.01.2014 року) становить 161,10 грн., з яких 160 грн. позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача. З урахуванням положень ст. 625 ЦК України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 160 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial