Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про примусове стягнення заборгованості з відповідача, посилаючись на той факт, що 29 червня 2011 року між Житомирським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», з Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та [PERSON] був укладений кредитний договір №10, згідно якого останньому було надано кредит на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 393120,00 гривень, строком повернення 318 місяців починаючи з моменту перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника (п. 1.1 кредитного договору). Сума кредиту у розмірі 393120,00 грн. відповідно до п. 1.2 кредитного договору, вказаного вище, була надана [PERSON] на будівництво житла, що знаходиться за [ADDRESS] загальною площею 70 квадратних метрів з договором про будівництво житла від 23.06.2011 року №11-11-ВК. Відповідач свої зобовязання не виконав та станом на 06 вересня 2016 року має заборгованість на суму 54002,02 гривень. Представник позивача позов підтримав з підстав зазначених в ньому та просив розглядати справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, судом були встановлені наступні факти. 29 червня 2011 року між [PERSON] та Житомирським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», з Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву був укладений та підписаний кредитний договір №10, згідно якого Відповідачу було надано кредит на умовах забезпечення, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання у сумі 393120,00 гривень, строком повернення 318 місяців починаючи з моменту перерахування кредитних коштів на рахунок Позичальника - [PERSON] (п. 1.1 кредитного договору). Сума кредиту у розмірі 393120,00 грн. відповідно до п. 1.2 кредитного договору, вказаного вище, була надана Відповідачу на будівництво житла, що знаходиться за [ADDRESS] загальною площею 70 квадратних метрів з договором про будівництво житла від 23.06.2011 року №11-11-ВК (а.с.4-7). Станом на 06 вересня 2017 року за відповідачем рахується заборгованість на суму 54002 гривні 02 копійки, яка складається з: - суми по тілу кредиту - 3328 гривень; - суми по відсотках кредиту - 31124 гривні 20 копійок; - суми пені - 19549 гривень 82 копійки (а.с.27-28). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved