Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому за вимогами у останній редакції просить визнати за ним з 25.12.2014 року право власності на грошові кошти у розмірі 7 500 дол. США, що станом на 25.12.2014 року становило за курсом НБУ 118 281 грн. 52 коп., які він набув відповідно до договору № 251214 відступлення права вимоги (цесії) від 25.12.2014 року за договором № 003-28864-211114 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США, укладеним між відповідачем та ПАТ «Дельта Банк». Вимоги мотивує тим, що 25.12.2014 р. він з [PERSON] уклав договір відступлення права вимоги (цесії) № 251214, відповідно до умов якого відповідач відступив йому, а він відповідно набув належне [PERSON] право вимоги та став кредитором (договірне правонаступництво) за договором № 003-28864-211114 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 21.11.2014 року, укладеним між відповідачем та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» зі всіма додатками, змінами та доповненнями до них. Відповідно до умов договору цесії з моменту його підписання, а саме з 25.12.2014 року, він, як цесіонарій, набув право вимоги від банку щодо сплати боргу у розмірі 118 281,52 грн., які відповідачем, як цедентом відповідно договору цесії, внесені за договором банківського вкладу, у зв'язку з чим набув статусу вкладника у значенні терміну визначеного у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк». Станом на 03.02.2015 року відповідач не визнав його права власності на вклади та рахунки в розмірі 118 281,52 грн., про що повідомив його письмово. У зв'язку з цим він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, відповідно до положень ст.ст. 334, 392, 512, 514 ЦК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2015 року до участі у справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснив, що відповідач заборгував позивачу кошти у розмірі 54 000 дол. США, тому й було укладено між сторонами договір цесії, проте на даний час право власності на грошові кошти за [PERSON] [PERSON] не визнається, хоча договір відступлення права вимоги, укладений між відповідачем та позивачем, є чинним, не суперечить діючому законодавству і недійсним у визначеному законом порядку не визнавався. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, пояснив, що договір цесії між сторонами був укладений, однак у зв'язку зі збільшенням курсу долара США по відношенню до гривні змінилися істотні умови даного договору, тому за позивачем відповідачем не визнається право власності на грошові кошти належні останньому за договором банківського вкладу. Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд повідомлено не було. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений договір № 003-28864-211114 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США на суму 54 000 дол. США строком дії до 20.05.2015 р. (а.с. 7). Між сторонами 25 грудня 2014 року був укладений договір № 251214 відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого відповідач, як цедент, повністю відступає позивачу, як цесіонарію, а останній набуває право вимоги, належне [PERSON], і стає кредитором за Договором № 003-28864-211114 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая» у доларах США від 21.11.2014 року, укладеним між відповідачем і ПАТ «Дельта Банк» (за договором іменується - боржник) зі всіма додатками, змінами та доповненнями (надалі по тексту - договір цесії, а.с. 5, 6). Відповідно до п. п. 2, 4 договору цесії, за цим договором цесіонарій набуває права вимагати від боржника сплати суми боргу 7 500 доларів, що на день укладення даного договору, відповідно до офіційного курсу НБУ становить в національній валюті - 118 281,52 грн., який виник у зв'язку з наданням цедентом боржнику у тимчасове строкове користування грошових коштів за договорами з банком відповідно до умов договорів банківського вкладу та рахунків. Право власності на суму боргу переходить від цедента до цесіонарія з моменту підписання цього договору сторонами. Листом від 03.02.2015 року відповідач повідомив позивача про те, що вважає помилковим укладення договору № 251214 від 25.12.2014 року відступлення права вимоги (цесії) та відмовляється від нього, грошові кошти, право вимоги на які він відступив, вважає своєю власністю та відступати права вимоги до банку передумав (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За нормою ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність" дано визначення банківського вкладу, відповідно до якого вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статтею 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" передбачено, що Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Центральний депозитарій цінних паперів має право провадити окремі банківські операції на підставі ліцензії на здійснення окремих банківських операцій, що видається у встановленому Національним банком України порядку. Договір банківського вкладу є реальним і вважається укладеним із моменту прийняття банком від вкладника грошової суми (вкладу). За договором банківського вкладу (депозиту) передані вкладником у готівковій або у безготівковій формі кошти стають власністю банку. Водночас, у банку виникає зобов'язання щодо повернення вкладнику такої ж суми грошей та нарахованих на цю суму процентів на умовах та в порядку, встановленому договором. Договір банківського вкладу є одностороннім зобов'язанням, з моменту його укладення банк має обов'язок повернути суму вкладу та нараховані проценти, а вкладник набуває права вимагати виконання зазначених дій. Як зазначено вище, за договором цесії позивач набуває права вимагати від ПАТ «Дельта Банк» сплати суми боргу 7 500 доларів, що на день укладення даного договору, відповідно до офіційного курсу НБУ становить у національній валюті - 118 281,52 грн., який виник у зв'язку з наданням відповідачем банку у тимчасове строкове користування грошових коштів за договором банківського вкладу. Відповідно до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом. Уклавши з відповідачем договір про відступлення права вимоги за договором банківського вкладу, позивач отримав право грошової вимоги до банку за договором банківського вкладу № 003-28864-211114 від 21.11.2014 року укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] щодо повернення вкладу на суму 7500 дол.США (в еквіваленті 118281,52 грн.), а не право власності, а тому зазначений договір не може бути підставою до визнання права власності за позивачем на зазначену суму вкладу. На підтвердження обґрунтованості своїх вимог позивач посилається на письмове повідомлення відповідача про те, що він відмовляється від договору цесії, оскільки вважає, що уклав його помилково, а тому позивач вважає, що цим порушено його право власності на зазначену суму банківського вкладу і підлягає захисту саме у такий спосіб. За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні. Суд також не приймає до уваги положення п. 4 договору цесії, яким передбачено, що з моменту підписання цього договору до позивача переходить право власності на суму боргу в розмірі, визначену у п.2 цього договору, оскільки за договором банківського вкладу передані вкладником кошти стають власністю банку, а у банку з цього моменту виникає обов'язок повернути суму вкладу та нараховані проценти. Відповідно до вимог ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Позивачем на виконання вимог ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу про повідомлення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про заміну кредитора. За змістом ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. З урахуванням викладених обставин та наведених норм чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що при зверненні до суду із позовом до відповідача про визнання права власності у судовому порядку, позивачем обрано не вірний спосіб захисту свого порушеного права, передбачених ст. 16 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). З матеріалів справи та встановлених в судовому засіданні обставин убачається, що позивач не звертався до банку з вимогою видачі грошових коштів з метою реалізації свого права за договором цесії. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. На підставі викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed