Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу 07.09.2015 року. В підтвердження пред'явлених позовних вимог посилається на те, що 28.12.2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів громадянського стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області про, що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 121. В період спільного проживання вона з відповідачем усиновила дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалося через несумісність характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В позові вказала, що шлюбних стосунків не підтримують хоча і проживають разом. Вважає, що подальше збереження шлюбу, примирення є неможливим. В зв'язку з вищевикладеним просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивачка не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення в повному обсязі. Оскільки в судове засідання сторони не з'явились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.12.2001 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Новобузького районного управління юстиції Миколаївської області про, що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за № 121, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] ( а.с.6). Згідно рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 18.12.2009 року сторони по справі усиновили дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про усиновлення серії [NUMBER] та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ( а.с.7-8). Шлюбні відносини на момент розгляду справи в суді сторони не підтримують, хоча і проживають разом. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивачка виявила бажання залишити собі прізвище набуте під час шлюбу «[PERSON]», що є її правом. На підставі викладеного,

Outcome: approved