Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

Позивач звернувшись до суду із даним позовом просив про визнання протиправним та скасування рішення 25 сесії, 6 скликання, Крижопільської селищної ради Вінницької області, від 03.04.2014 року, в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості та надання земельної ділянки у власність громадянці [PERSON] в смт. Крижопіль по вул. Спорта 14, площею 0,155 га, для ведення особистого селянського господарства кадастровий №0521955100:02:001:0978. В обґрунтування своїх вимог указав, що є засновником ФГ «[PERSON]П.» і більш 20 років фактично користувався спірною земельною ділянкою. Вирішивши питання про виділення земельної ділянки [PERSON] і не повідомивши про це його, як зацікавлену сторону, селищна рада порушила його права та інтереси. Відповідач в справі, Крижопільська селищна рада, позовні вимоги визнала враховуючи порушення вимог ст. 22, 118 ЗК України та генерального плану селища, разом із тим пізніш змінив свою думку. Третя особа [PERSON] просила про відмову у задоволенні вимог позивача, вважаючи рішення селищної ради законним і відповідаючим її інтересам. Заслухавши сторін, перевіривши фактичні обставини та твердження сторін доказами суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Способи захисту прав на земельні ділянки визначені статтею 152 Земельного кодексу України. За приписами наведеної норми держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно з приписами частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/ або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів фізичної особи - позивача у справі. За змістом положень вказаних норм, правом на пред'явлення позову до суду наділені, зокрема, фізична особа, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Позивач самостійно визначає і обгрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення його прав та інтересів, а суд повинен перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Як вже зазначалося, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення Крижопільської селищної ради 25 сесії 6 скликання від 03.04.2014 року. Відповідно до вимог ст. 19 ЗК України, землі за основним цільовим призначенням поділяються в т.ч. на: землі сільськогосподарського призначення та землі житлової та громадської забудови. Наказом Держкомітету України з земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 року до земель сільськогосподарського призначення відносяться зокрема (Секція А, розділ 01, підрозділ 01.03) для ведення особистого селянського господарства. До земель житлової та громадської забудови (Секція В, розділи 02-03, підрозділи 02.01-02.08, 03.01-03.16) усі наявні види житлової та громадської забудови. Таким чином землі сільськогосподарського призначення та землі житлової і громадської забудови є землями різних категорій і не можуть використовуватись з іншою метою без зміни цільового призначення. Статею 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - містобудівна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Генеральний план є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. На підставі затвердженого генерального плану населеного пункту розробляється план земельно-господарського устрою, який після його затвердження стає невід'ємною частиною генерального плану. Згідно ст.18 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон. За приписами ст. 180 ЗК України - зонування земель здійснюється у межах населених пунктів. При зонуванні земель встановлюються вимоги щодо допустимих видів забудови та іншого використання земельних ділянок у межах окремих зон. Відповідно до ст.19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Таким чином, первинною містобудівною документацією є генеральний план, а на його підставі розробляються і затверджуються: план земельно-господарського устрою; план зонування території; детальний план території. Пунктом З ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб, забороняється. Отже цільове призначення земель, у відповідності до вимог ст 19 ЗК України, розташованих на території адміністративно-територіальної одиниці (ст. 173 ЗК України) має бути передбачене генеральним планом та відповідно - планом земельного устрою, планом зонування територій, детальним планом територій. Відповідно земельні ділянки у власність можуть бути надані виключно з тим цільовим призначенням яке визначено генеральним планом населеного пункту та відповідно плану зонування території та/або детальному плану території. За даними відповідача - Крижопільської селищної ради і відділу містобудування та архітектури Крижопільської РДА земельна ділянка кадастровий № 0521955100:02:001:0978 розташована за адресою смт. Крижопіль вул. Спорта 14 відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови та має цільове призначення «02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Тому надання у власність відповідачем земельної ділянки з цільовим призначенням «Секція «а», 01.03 Для ведення особистого селянського господарства» в межах населеного пункту за адресою смт. Крижопіль вул. Спорта 14 є незаконним, не передбаченим генеральним планом та відповідно планом зонування території та/або детальним планом території. Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України. Згідно зі ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 цього Закону до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Частиною 1 статі 123 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. В силу, положень ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 123 Земельного Кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Надання у користування земельної ділянки здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Таким чином, зазначеними нормами встановлено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин. Такого висновку дійшов Верховний Суд України 17.06.2014 року по справі N 21-195а14, відповідно до якої сільські, селищні та міські ради мають право розпоряджатися землями комунальної власності територіальних громад виключно в межах населеного пункту. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. З урахуванням рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року N 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) суд дійшов до висновку, що рішення Крижопільської селищної ради 25 сесії 6 скликання від 03.04.2014 року є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який не вичерпав свою дію, оскільки є невиконаним. Таким чином, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо виділення земельної ділянки третій особі та затвердження технічної документації із землеустрою, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів позивача, може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування порушує охоронювані законом інтереси позивача. Його скасування породжує наслідки для позивача. Крім цього, суд враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі N 911/3396/14, в якій зазначено, що самостійний позов про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок дійсно не виконує функції захисту прав особи, оскільки не впливає на права та обов'язки сторін таких правовідносин (у зв'язку з тим, що дія цих ненормативних актів вичерпується фактом їх виконання), що однак не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів. Крім цього, за правилами статей 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON], як особа яка фактично користувалась спірною земельною ділянкою, був зацікавлений у вирішенні питань її наділення і відповідач виділивши її іншій особі та не повідомивши про це позивача порушив його право претендувати на неї. Позивач довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, та відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України підтвердив доводи відповідними доказами, передбаченими статтями 57-64 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог, оскільки безспірно встановлено порушене суб'єктивне матеріальне право та охоронюваний законом інтерес на захист якого подано позов. Разом із тим, суд відмовляє у забезпеченні позову шляхом накладення заборони на передачу в заставу, продаж або відчуження в інший спосіб земельної ділянки, оскільки сам по собі факт реєстрації її в земельному кадастрі не тягне за собою набуття права власності, без реєстрації якого не можливе здійснення будь яких дій по зміні власника.

Outcome: partial