Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивач звернулась в суд з вищевказаним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини, в якому зазначила, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу між сторонами 14 квітня 2016 року, малолітній син залишився проживати з матір`ю. Вона не перешкоджала відповідачу спілкуватися з дитиною. Відповідач ніколи не ставився до своїх батьківських обов`язків відповідально: не переймався забезпеченням медичного догляду дитини, не надавав сину доступ до культурних та духовних цінностей, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, не брав участі у батьківських зборах в школі та шкільних заходах. Рішенням суду від 11 жовтня 2016 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина. Останнім часом відповідач став вимагати у позивача повертати половину від коштів, що стягуються з нього в рахунок аліментів. Спілкування між сином та батьком відбувалось здебільшого по телефону. 29 липня 2020 року малолітній [PERSON] попросив дозволу матері побути у батька декілька днів. Мати дозволила та щоденно телефонувала дізнатися про його самопочуття. 01 серпня 2020 року пізно ввечері відповідач зателефонував їй та, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в агресивній манері повідомив, що забирає сина від матері. Наступного дня відповідач виправдовувався за свою поведінку. Однак з 01 серпня 2020 року позивач почала помічати різку зміну ставлення до неї з боку сина, який відмовився повертатися додому на прохання матері. Позивач помітила, що дитина перебуває під психологічним впливом відповідача, який змушує дитину відмовлятися від спілкування з матір`ю. Декілька раз позивач намагалась забрати дитину з помешкання відповідача в смт. Широке, де він проживає зі своєю сім`єю. Але відповідач зачиняє дитину у квартирі та забороняє йти до матері. Чергова спроба позивача забрати сина 15 серпня 2020 року з працівникам поліції виявилась невдалою. Син знову сказав, що не хоче йти до матері, ймовірно перебуваючи під психологічним тиском з боку батька. Ставлення матері до виконання батьківських обов`язків є сумлінним, відповідальним та доброзичливим, вона приділяє належну увагу його вихованню та навчанню. Позивач має власну квартиру та постійний дохід. Відповідач в односторонньому порядку змінив місце проживання дитини без врахування його інтересів, ізолював сина від матері, перешкоджає в спілкуванні з ним. Позивач просила визначити місце проживання малолітнього сина з нею, зобов`язавши відповідача повернути дитину після набрання рішенням законної сили. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та викладені в позові обставини. Пояснила, що до того, як син почав залишатися у батька між нею та дитиною все було добре. Вона не обмежувала сина у спілкуванні з батьком. Переважно вони спілкувались по телефону десь раз на пів року, інколи відповідач забирав сина на канікули на тиждень. Під час карантину з січня 2020 року по червень 2020 року вони не бачились. В червні відповідач сказав, щоб вона повертала йому частину сплачених ним аліментів на утримання дитини. Вона займалась навчанням сина та його вихованням. Все змінилось коли син почав залишатися у відповідача, він не бажає повертатися до неї, спілкується не охоче. Став казати, що зустрінеться з нею, якщо вона йому щось купить. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пояснив, що батько дитини брав участь в утриманні сина, але його вихованням займався не належним чином, ігнорував потреби дитини. Позивач забезпечена житлом, де створені всі умови для життя та виховання дитини. Просить позов задовольнити та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю - позивачем у справі. Представника позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти викладених в позові обставин заперечив. Пояснив, що він спілкувався з дитиною. Кожен рік на новорічні свята брав дитину до себе, він дарив сину подарунки, брав із собою до моря. Коли у нього була можливість син приїздив до нього і в інші дні. Показував щоденник, вчився добре. У нього не було необхідності спілкуватися з вчителькою з приводу навчання сина. Син не бажає повертатися до матері, він відмовився від іграшок, велосипеда, друзів, які були у нього під час проживання у позивача, та переїхав до нього. У матері син залишався вночі один, бо вона та її чоловік працюють на комбінаті в одну зміну. Також пояснив, що у нього на праві власності є квартира по [ADDRESS] , а також 1/ 4 частка квартири по [ADDRESS] . Він з дружиною проживає в її квартирі в смт Широке Дніпропетровської області. Мав намір перевести сина в школу, яка знаходиться поблизу їх місця проживання, але директор школи відмовила йому. Син сам вирішив проживати з ним, пояснював, що у сім?ї матері його ображають, кричать, співмешканець матері піднімає руку на нього. Він не просив позивача повертати частину аліментів, лише казав, що він може працювати додатково по суміжній професії, виходити на роботу у вихідні та з цього заробітку просив повертати кошти. Аліменти він сплачує регулярно. Просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу як Орган опіки та піклування - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з метою з`ясування особистої прихильності дитини до кожного із батьків, головним спеціалістом служби у справах дітей виконкому було проведено бесіду з малолітнім Очковським [PERSON] . Були зібрані всі необхідні документи, проведено обстеження умов проживання дитини. Також був залучений до співбесід практичний психолог Криворізького міського центру соціальних служб, яка давала свідчення в судовому засіданні. Комісією виконкому були прийняті до уваги всі зібрані документи, заслухані сторони і дитина, враховані всі фактори та одностайно прийнято рішення про доцільність проживання дитини з батьком. Вказаний висновок підтримує, вважає, що позов не підлягає задоволенню. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу як Орган опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті, задоволені клопотання про виклик свідків та витребування доказів. На підставі ухвали суду від 17 лютого 2021 року задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків. Вислухав пояснення позивача та її представників, відповідача, представника третьої особи, покази свідків, опитав малолітню дитину в присутності представника органу опіки та піклування, дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені [PERSON] і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 вересня 2009 року (а.с.110). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 квітня 2016 року розірвано шлюб між сторонами, дружині відновлено дошлюбне прізвище - « [PERSON] » (а.с.5, 90). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісячно, до повноліття дитини (а.с.9,10). Позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтв про право власності на спадщину за заповітом належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-17). Позивач з сином зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11,12), але за місцем реєстрації не проживають. Відповідно до акту оцінки потреб від 30 вересня 2020 року, акту обстеження умов проживання від 01 жовтня 2020 року та висновку оцінки потреб сім?ї [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з співмешканцем [PERSON] , умови проживання задовільні, ознак бруду, сирості, затхлого повітря не виявлено. У дитини є окрема кімната, облаштована місцем для сну та навчання. Одяг та взуття відповідно до сезону, в наявності ноутбук, телевізор. Мати виявляє бажання спільно проживати з сином (а.с.79-85, 91, 95-100). Із характеристики [PERSON] від 17 серпня 2020 року, складеної за місцем навчання, та довідки Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №102 КМР Дніпропетровської області від 19 серпня 2020 року №827 видно, що дитина навчається у вказаному закладі освіти з першого класу. Дитина завжди охайна, доглянута, регулярно відвідує заняття в школі. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина. Підтримує зв`язок із школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Батько дитини не підтримує зв`язок із класним керівником сина, не брав участі в батьківських зборах та шкільних заходах (а.с. 7,8, 112,113). Із листа директора Криворізького міського центру соціальних служб для сім?ї, дітей та молоді від 02 жовтня 2020 року видно, що під час візиту у родину [PERSON] провідним фахівцем із соціальної роботи Центру та головним спеціалістом служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради було встановлено, що дитина [PERSON] з 29 липня 2020 року мешкає разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дитина організована до навчального закладу КЗШ №102 КМР, зауважень від адміністратиції навчального закладу не має, батько утримує та забезпечує сина всім необхідним згідно його віку (а.с.75, 93). [PERSON] працює машиністом конвеєру ПРАТ «ІНГЗК», отримує постійну заробітну плату, її середньомісячний заробіток за період з 01 лютого 2020 року по 31 липня 2020 року склав 13402,77 грн (а.с.58). Відповідач зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до акту від 05 серпня 2020 року обстеження місця проживання відповідача [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , видно, що за вказаною адресою також проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , 2009 року народження, з червня 2020 року (а.с.104). Відповідач працює помічником машиніста тепловоза в кар`єрі. Його середньомісячний заробіток за період з 01 серпня 2019 року по 31 липня 2020 року склав 23053,94 грн. З його заробітку здійснюється утримання коштів за виконавчим провадженням №52874861 від 03 вересня 2018 року (а.с.105). [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем проживання скарг від сусідів на нього не надходило (а.с. 109). Згідно з висновком оцінки потреб сім`ї [PERSON] , складеного фахівцем із соціальної роботи КЗ «Широківський районний центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» від 18 серпня 2020 року потреби дитини [PERSON] задовольняються батьком в повній мірі, дитина забезпечена належними та комфортними умовами проживання. [PERSON] виявив бажання проживати з батьком. Батько здатний забезпечувати потреби дитини. Вплив факторів сім`ї та середовища на дитину - задовільний (а.с.107-108). Із письмових пояснень малолітнього [PERSON] від 01 жовтня 2020 року видно, що він на той час виявляв бажання проживати разом з татом. З матір`ю спілкуватися не проти, але без її співмешканця, який принижує та ображає його (а.с. 74, 111). З урахуванням зібраних даних та документів, виконавчим комітетом Інгулецької районної у місті ради м. Кривий Ріг 18 листопада 2020 року прийнято рішення №323 про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за його адресою проживання, який мешкає в [ADDRESS] (а.с.43). Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення про те, що її син [PERSON] проживає разом з позивачкою [PERSON] близько 6 років. Позивач дуже любить свого сина, але треба було його виховувати трішки суворіше. Вона була в їх квартирі і [PERSON] часто був у неї в гостях. Про рідного батька [PERSON] до травня 2020 року не згадував, коли вона питала про нього то іноді казав, що був у батька на канікулах або на вихідні їздив. Позивач не забороняла сину спілкуватися з батьком. Відповідача вона жодного разу не бачила, щоб той купив сину якісь речі не чула. Позивач з чоловіком купували [PERSON] необхідні речі, одяг. Вона питала чи ображає його [PERSON] , він казав що сварить, але не б`є. З травня 2020 року [PERSON] став себе погано поводити. Вона чула від іншого свого онука [PERSON] , що [PERSON] розповідав, що скоро піде жити до батька. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає з [PERSON] з 2016 року, [PERSON] - її син він першого шлюбу проживав з ними. Відповідач казав, що оскільки у дитини новий батько хай той і виховує. Відповідач брав сина до себе приблизно раз на пів року. Дитина була там декілька днів, потім приїздив і жалівся, що батько на нього не звертав уваги. Позивач та він виховували малолітнього [PERSON] , також допомагала його мати [PERSON]. Він ніколи [PERSON] не бив. Відповідач сплачує аліменти, додаткових подарунків не купував сину. Зі слів його племінника [PERSON] , [PERSON] розповідав, що батько його забере до себе, забере у матері гроші і вони будуть жити добре разом. Поліцію викликали в смт Широке оскільки відповідач не давав матері спілкуватися з сином. Позивач руку на сина ніколи не піднімала, багато чого йому дозволяла. Із пояснень свідка [PERSON] видно, що вона працює практичним психологом Криворізького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді. За направленням до неї звертались сторони з сином [PERSON] . 05 жовтня 2020 року вона проводила бесіду з батьками. 12 жовтня 2020 року провела дослідження з дитиною, батько надав письмову згоду на це та чекав в коридорі. Вона проводила тестування [PERSON] в своєму кабінеті. [PERSON] був не зовсім впевнений в собі, емоційно подавлений, на її прохання реагував без капризів, брав на себе відповідальність. На момент дослідження дитина віддавала перевагу батьку, матір він виключав свідомо чи несвідомо. Чи було це під впливом батька, чи дитина була ображена на матір сказати точно не може. Нею було встановлено, що дитина під час дослідження іноді казала неправду, ставав в позу захисту, може припустити, що це було внаслідок навіювання якихось думок, тверджень. Є вірогідність того, що якщо в родині батька [PERSON] звинуватять у чомусь він так само вчинить як і з матір`ю. Батьки своєю поведінкою заважають розвитку дитини, вони обоє несуть відповідальність за його виховання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він в дружніх стосунках із сім`єю відповідача, мешкають в сусідніх будинках, їздили разом на море відпочивати, разом з відповідачем рибалять. З літа 2020 року з відповідачем проживає його син [PERSON] . Той і раніше приїздив до батька, а з літа став постійно жити з ним. Відповідач сказав, що син сам так вирішив. В квартирі відповідача чисто, прибрано. Відповідач іноді відмовляв йому в зустрічі, пояснюючи тим, що чекає на сина та хоче з ним побути, познайомив його з сином [PERSON] . Позивача він раніше до судових засідань не бачив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною відповідача з 2016 року. Син відповідача [PERSON] на всіх канікулах був у них і на Новий рік. Батько спілкувався з сином, цікавився його навчанням. [PERSON] іноді приїздив із портфелем, показував щоденник. Після того як [PERSON] влітку 2020 року поїхав з ними на море, він сказав, що не хоче жити з мамою, пояснював, що мати із співмешканцем вживають алкогольні напої, ображають його, б`ють. Розповідав, як вранці прокинувся, а матері не було, він не міг зачинити двері квартири, щоб піти до школи. У неї з [PERSON] добрі стосунки, вона його не ображає і він до неї гарно ставиться. У неї є донька, якій 15 років. Вона з [PERSON] також добре спілкується, не сваряться. Відповідач зараз спілкується з сином, але може і 2 тижні не телефонувати. 17 лютого 2021 року, коли було судове засідання, позивач до сина навіть не підійшла. Відповідач забирав у позивачки осінній одяг для сина. В листопаді 2020 року позивач приїздила до них, привозила речі сину, але було запізно, оскільки вона з чоловіком вже придбали необхідний зимовий одяг дитині. Опитаний в судовому засіданні в присутності представника служби у справах дітей виконкому Інгулецької районної у місті ради малолітній [PERSON] пояснив, що він хотів би проживати з батьком. На початку червня 2020 року він поїхав з батьком на море та після чого залишився у нього жити. З батьком йому більше подобається жити. Коли він жив з матір`ю, вона рідко допомагала вчити уроки, на батьківські збори до школи не ходила, лише коли викликали. Йому не подобалось як мама себе поводила. Вона з чоловіком вживали спиртні напої, коли приходили з роботи з нічної зміни. Чому він відразу залишився жити з мамою не знає, його не питали з ким він хотів би залишитися. Мама просила його повернутися, він не хотів. З батьком він ходить рибалити, разом прибирають у квартирі, вчать уроки. Стосунки між ним і батьковою дружиною та її донькою добрі. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним Кодексом України. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Акт про проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться на а.с. 6, 92, суд не бере до уваги, оскільки вказані в акті обставини спростовуються іншими доказами у справі, крім того, акт не містить дати його видачі, а тому не можливо встановити станом на яку дату викладені обставини. У відповідності до ч. ч.1, 2, 3 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Положення ч.1 статті 161 Сімейного кодексу України передбачає, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. Аналогічну норму містить і частина 4 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», яка крім того, визначає, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст.3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці керується саме вищезгаданими приписами Конвенції та покладає в основу своїх рішень принцип дотримання «якнайкращих інтересів дитини». Відповідно до пунктів 1, 3 статті 9 вказаної Конвенції держави-учасниці повинні забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Держави-учасниці мають поважати право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови №16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх дітей. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У вирішенні питань справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини суд ураховує практику ЄСПЛ, у тому числі рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України». У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору із цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини. Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Під час розгляду даної справи судом не встановлено будь-яких виняткових обставин, які б давали підстави розлучити дитину з батьком. Опитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] , 2009 року народження, пояснив, що він бажає проживати з батьком, в родині якого добрі стосунки та добре ставлення до нього. Напроти, проживаючи з матір`ю, її співмешканець ображав його. Таким чином, з урахуванням зазначених положень нормативно-правових актів, пояснень сторін і думки дитини, суд констатує ту обставину, що малолітній [PERSON] на даний час більше потребує батьківської любові, його турботи і розуміння, а в даному випадку ще й зважаючи на його вік та стать. Фактично доводи позивача зводяться лише щодо бажання в судовому порядку визначити місце проживання малолітньої дитини разом з нею, без врахування наслідків розлучення з батьком, що не відповідає інтересам дитини та не є належним обґрунтуванням поданого позову. Судом встановлено відсутність фактів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, оскільки він здійснював сплату аліментів за рішенням суду, спілкувався з дитиною, брав його до себе на канікули та свята, возив на відпочинок до моря. Суд враховує, що у цій справі обидва батьки бажають належно виконувати свої батьківські обов`язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов`язки, у суду немає. Також, обидва батьки мають самостійний дохід та умови для проживання дитини, при цьому станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про зловживання кимось із батьків спиртними напоями або наркотичними засобами, відповідач позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, випадків демонстрації кимось із батьків аморальної поведінки судом не встановлено. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім?ї або без адекватних засобів підтримки. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2017 року №9-1580/0/4-17, вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ у вказаному рішенні наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Суд зазначає, що у спірних правовідносинах визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю не буде відповідати його найкращим інтересам, оскільки дитина бажає спілкуватися з батьком та проживати з ним, за місцем проживання якого створені всі умови для гармонійного розвитку дитини у безпечному, спокійному середовищі. Крім того, відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як видно з рішення №323 від 18 листопада 2020 року виконавчим комітетом Інгулецької районної у місті ради м. Кривий Ріг вирішено визначити місце проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] , за його адресою проживання (а.с.43). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу, зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи інтереси малолітньої дитини та висновки виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , суд вважає позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. Також, суд зазначає, що проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір, у разі відмови в позові, покладається на позивача.

Outcome: dismissed