Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням . В позові вказує, що вироком Вижницького районного суду Чернівецької області обвинуваченого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 12013270060000185 від 05.02.2013 року, [PERSON] [INFO], уродженця та жителя [INFO]. 9. Заставнівського району Чернівецької області, громадянина України, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.286 ч.2, ст. 135 ч. 1 КК України. Апеляційним судом Чернівецької області апеляційну скаргу засудженого [PERSON] залишено без задоволення, а вирок Вижницького районного суду - без змін. Вижницьким районним судом встановлено , що [PERSON] 15.11.2008 року близько 11- 00 год. в смт. Берегомет, Вижницького району Чернівецької області, керуючи технічно справним автомобілем марки «Мазда 626». д/н [NUMBER]. рухаючись по автодорозі сполученням Вижниця-Сторожинець, на перевищеній швидкості, більше 60 км/год., у напрямку м.Сторожинець. При під'їзді до будинку №189 по вул. Центральна в смт. Берегомет, водій [PERSON] виявив попереду моторолер марки «Альфа», д/н б/н під керуванням [PERSON], з пасажиром [PERSON], які рухались в попутному напрямку, в межах середини смуги, що в їх напрямку, зменшуючи швидкість та зміщуючись ближче до центру дороги, з увімкненим лівим показником поворотів. [PERSON] наближаючись до моторолера, проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість в своїх діях, грубо порушив та не виконав вимоги п.п 2.3-6. 12.4 та 13.1 правил дорожнього руху України, а саме, бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати а її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.; водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. [PERSON] розпочав маневр обгону, при цьому не дотримався безпечного бокового інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з моторолером під керуванням [PERSON], від чого водій мопеда та його пасажир [PERSON], не втримавшись впали на проїзну частину. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілій [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх спричинення. Крім того, [PERSON] безпосередньо після скоєння даної дорожньо - транспортної пригоди, не зупиняючись, поїхав з місця пригоди, завідомо : залишивши потерпілу [PERSON] на проїзній частині дороги у небезпечному для життя стані, в який він її поставив внаслідок зіткнення з моторолером, не вжив всіх необхідних заходів для надання потерпілій кваліфікованої медичної допомоги, хоча мав змогу надати потерпілій допомогу. З місця ДТП каретою швидкої медичної допомоги позивач була доставлена до Вижницької районної лікарні, де перебувала на стаціонарному лікуванні з 15 по 18 листопада 2008 року, що підтверджується випискою із історії хвороби № 5101 з вищевказаним діагнозом та де їй була проведена операція: накладання діагностичного ферзевого отвору в правій скроневій ділянці голови. Певний час внаслідок ДТП, вона перебувала в комі. Під час стаціонарного лікування її чоловік та рідні, витрачали певні кошти на придбання ліків, що підтверджується довідкою, виданою головним лікарем Вижницької ЦРЛ від 14.03.2013 року, де було витрачено на лікування - 3854,72 грн. В подальшому потерпілу - позивача було переведено в нейрохірургічне відділення лікарні швидкої медичної допомоги м. Чернівці на вул. Фастівській, де знову, її родичами було витрачено на лікування [PERSON] більше ніж 8 000 грн.. Із яких ( витрат на лікування ) 2977,88 грн. Вказаний розмір матеріальної шкоди під час лікування в цій лікарні . Окрім того позивачу купували інші медикаменти та оплачувалось проведення дослідження. Зокрема на проведення КТ головного мозку було сплачено 450 грн., що підтверджується квитанцією від 18.11.2008 року. 17 червня 2014 року відбулось засідання Апеляційного суду Чернівецької області, який розглядав апеляційну скаргу захисника засудженого [PERSON] за моральних переживань, адже вона змушена була знову в черговий раз, збувати моральні страждання із-за злочину, який вчинив щодо потерпілої відповідачем. В той день 17.06.2014 року в неї піднялась температура і вона, після судового засідання, була доставлена у Чернівецьку обласну лікарню, де знаходилась на стаціонарному лікуванні і знову витрачала кошти на придбання ліків. Всього було витрачено більше 2426,23 грн.. Зазначала ,що після проведеної операції на її черепі в 2008 році тепер необхідно зробити дорого вартісну операцію в м. Києві. Але для того, щоб потерпілій зробили у Київському інституті нейрохірургії операцію - вставлення пластини, щоб закрити ферзевий отвір в правій скроневій ділянці голови, необхідні кошти за операцію в розмірі не менше 50 000 грн. Але із-за відсутності грошових коштів до сих під не може поїхати в м. Київ до Інституту нейрохірургії зробити операцію, вартість якої постійно зростає. Крім того зазначала, що за правову допомогу [PERSON] було сплачено попередньому представнику потерпілої 8000 грн. але на жаль із-за 5 річної давності квитанції та договір не збереглися. Наступному адвокату за надану правову допомогу було сплачено 7287 грн. Вказані витрати підтверджуються договором про надання правової допомоги, актом виконаних робіт та квитанціями про отримання оплати. за надання правової допомоги [PERSON] було виплачено 8000 грн. + 7287 грн. = 15287 грн. Моральну шкоду оцінює в 100000 гривень. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 61708,83 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та витрати повязані з наданням правової допомоги в розмірі 7287 грн. та стягнути 1 ( одну тисячу ) грн. судового збору. А всього стягнути з [PERSON] користь [PERSON] завданої їй злочином матеріальної і моральної шкоди, витрати на правову допомогу в розмірі 169 995 грн. 83 коп. У судовому засіданні позивач та її представник збільшили позовні вимоги просили стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану матеріальну шкоду в розмірі 102901,9 грн. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та витрати повязані з наданням правової допомоги в розмірі 7287 грн. та стягнути 1 ( одну тисячу ) грн. судового збору. А всього стягнути з [PERSON] користь [PERSON] завданої їй злочином матеріальної і зальної шкоди, витрати на правову допомогу в розмірі 169 995 грн. 83 коп. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково ,та надав суду письмові заперечення . Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 09.04.2014 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 12013270060000185 від 05.02.2013 року, [PERSON], визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.286 ч.2, ст. 135 ч. 1 КК України. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 17 червня 2014 року вирок Вижницького районного суду від 09.04.2014 року - без змін. В судовому засіданні з достовірністю встановлено ,що відповідач добровільно в рахунок відшкодування матеріальних витрат сплатив позивачу 6000 грн.. цей факт підтвердила сама позивачка [PERSON] та її представник [PERSON]. Суд визнає належними та допустимими доказами,які підтверджують матеріальну шкоду : - З даних, які містяться в довідці №304 від 14.03. 2013 року встановлено ,що хвора [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні Вижницької ЦРЛ з 15.11.2011 по 18.11.2008 року за цей період придбано ліків за власний рахунок хворої на суму 1670.02 гривень. - З даних, які містяться в довідці №399 від 20.03.2009 року встановлено, що хвора [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні лікарні швидкої медичної допомоги м. Чернівці з 18.11.2008 року по 29.11.2008 року за цей період нею за власний рахунок було придбано медикаменти та медпрепарати (26 найменувань) вартість становить 2977,88 грн., що підтверджується довідкою ТЗОВ Медико-фармацевтична фірма "Вако" за вих. №97 від 27.11.2014 року. Вартість МРТ згідно компютерної томографії становить 450 грн., даний факт визнано представником відповідача в суді. Всього вартість майнової шкоди підтверджена доказами наданими позивачем становить 5097,90 грн. Однак, як встановлено в судовому засіданні, даний факт не заперечує і позивач, відповідачем позивачу було відшкодовано майнову шкоду в сумі 6 (шість тисяч) гривень. Таким чином, суд прийшов до висновку, що 6000 гривень отриманих позивачкою, раніше повністю покрили матеріальну шкоду. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки , інших доказів не представлено суду тому з огляду на вище зазначене підстав для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрат на лікування потерпілої не встановлено . Інших письмових доказів не надано суду - ні самою позивачкою [PERSON],ні її представником [PERSON] Адже, відшкодуванню підлягають тільки вже понесені витрати,а не ті які будуть понесені в майбутньому . В результаті вчинення кримінального правопорушення [PERSON] зазнала моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях у зв'язку з втратою здоров»я, істотними змінами у житті, переживаннях за тривалість негативних наслідків та тривалим відстоюванням своїх прав та інтересів у правоохоронних та судових органах. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги фактичні обставини справи, які підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, обсяг та тривалість перенесених позивачкою душевних і фізичних страждань, стан здоров'я позивача, яка є інвалідом ІІІ групи. Крім того в судовому засіданні встановлено, що відповідач 26.11.2015 року добровільно сплатив позивачці 5000 моральної шкоди, даний факт не заперечує і позивач. Враховуючи викладене та вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] , становить 5000 грн. Що стосується вимог про стягнення з відповідача витрат повязані з наданням правової допомоги в розмірі 7287 грн. суд приходить до наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу надано копію акту виконаних робіт по наданню юридичних послуг за період з травня 2013 року по 16 грудня 2014 року в якому вказано, що вартість наданих послуг 7287 гривень. Однак, з договору про надання правової допомоги укладеного між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON], зазначено, що договір укладений тільки 28 серпня 2015 року . Інших підтверджуючих документів позивачем та його представником суду не надано. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у вимозі позивача про стягнення з відповідача витрат повязані з наданням правової допомоги в розмірі 7287 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Суд також враховує розяснення, які містяться у п.36 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. У звязку з викладеним, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 200 грн.

Outcome: partial