Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просила суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] ; змінити (збільшити) розмір стягуваних на підставі рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2018 року аліментів в сумі 1500 гривень, і стягувати з відповідача аліменти на її користь, на утримування дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. В частині стягнення аліментів рішення суду допустити до негайного виконання. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка перебувала у шлюбі із відповідачем, від якого у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Стосовно підстав щодо позбавлення відповідача батьківських прав, зазначила, що не зважаючи на те, що відповідач є батьком їхньої доньки, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач обмежується сплатою аліментів, проте не приходить до доньки, не бачить її, ухиляється від піклування та виховання дитини, від надання будь - якої матеріальної допомоги на утримування дитини, не проявляє про дитину щонайменшої батьківської турботи, не спілкується з донькою. Щодо зміни розміру стягнення аліментів зазначила, що присуджений судом розмір аліментів є значно меншим від прожиткового мінімуму для дитини віком 6 років і є надто мізерною сумою для забезпечення необхідного фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Відповідач окрім отримуваної пенсії працює сезонно, має мінливі реально високі доходи і має можливість та зобов`язаний сплачувати їй аліменти в більшому розмірі. Окрім цього, з моменту присудження аліментів, тобто протягом 2018-2021 років пройшла значна інфляція та значно зріс прожитковий мінімум. Позивачка у судове засідання не прибула. Направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності. Позов підтримала та погодилася на розмір аліментів у сумі 2000 гривень. Не заперечила проти заочного ухвалення рішення. Представник позивачки - адвокат Родіков І.С. у судове засідання також не прибув та подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснити без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Селищний голова Брошнів-Осадської селищної ради у судове засідання також не прибув. У заяві, поданій до суду, просив розгляд справи провести без їхньої участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач у судове засідання не прибув, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному сайті суду. Відзив на позов та будь-яких заяв до суду не подавав. У відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ст.247 ч.2 ЦПК України). Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Даючи оцінку вимозі позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав та доказам, які вона наводить на її обгрунтування, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Частиною 3 статті 4 СК України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї. Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі Мамчур проти України, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч.ч.2, 4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України ( статті 164-167). Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 цієї ж статті СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно з ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України). Згідно з долученим до матеріалів справи Висновком комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Брошнів-Осадської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Брошнів-Осадської селищної ради від 26.08.2021, встановлено, що вищезазначена комісія вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , оскільки матір`ю дитини не наведено достатніх підстав для позбавлення батька батьківських прав. Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд враховує висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В той же час, судом встановлено, що відповідач не втратив інтересу до участі у вихованні своєї дитини, та подав заяву органу опіки і піклування, в якій просив не розлучати їх з донькою, додав фотографії з нею та описав їхні зустрічі. У матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні доньки, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, щодо виховання та утримання дитини. Вирішуючи спір, суд враховує вимоги ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків суд, враховуючи встановлені обставини справи, висновок органу опіки і піклування, характер поведінки відповідача, який заперечував проти позбавлення його батьківських прав, його бажання брати участь у вихованні дитини, вважає, що у задоволенні позову, в частині позбавлення батька батьківських прав слід відмовити. Стосовно вимоги позивачки про зміну розміру стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі з часу подання позову до суду і до повноліття дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Судом встановлено, що рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 10.09.2018 вже стягуються з [PERSON] на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] . Однак, позивачка зауважує, що розмір аліментів, встановлений рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області 10.09.2018, є надто мізерною сумою для забезпечення необхідного фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Відповідач, окрім отримуваної пенсії, працює сезонно, має мінливі реально високі доходи і має можливість та зобов`язаний сплачувати їй аліменти в більшому розмірі, а саме по 2500 гривень щомісячно. Окрім цього, з моменту присудження аліментів, тобто протягом 2018-2021 років пройшла значна інфляція та значно зріс прожитковий мінімум. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як визначено в ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Згідно зі ст.18 Конвенції ООН про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з ч.1 ст.192 СК України та роз`ясненнями, викладеними у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька, при цьому позбавлення батьківських прав не звільняє від сплати аліментів. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що дочка [PERSON] , проживає з нею. Розмір утримання, якого потребує дитина значно зріс, тому розміру 1500 гривень, який присуджено сплачувати відповідачу, на даний час не вистачає для того, щоб забезпечити нормальні умови її життя, розвитку та харчування. Державою встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів. Перша становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії. Максимальна - 10 прожиткових мінімумів. Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, зокрема для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2021 року - 1921 гривень, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Тобто, з 1 липня 2021 року розмір аліментів на дитину до 6 років не може бути нижчим, ніж 1006 гривень 50 копійок на місяць. Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини та вказує щомісячну суму аліментів, яку слід стягнути з відповідача - 2000 грн. щомісячно на дитину. Враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, та беручи до уваги той факт, що відповідач не довів та не обґрунтував свою неспроможність сплачувати аліменти, а також не спростував доводи, зазначені у позовній заяві, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривні щомісячно до досягнення нею повнолітня. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч.1 ст.182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Позивачка просила розпочати стягнення аліментів у збільшеному розмірі з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Згідно абз.4 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача аліментів починаючи від дня пред`явлення позову, задоволенню не підлягає, оскільки в даному випадку не підлягають застосуванню положення законодавства що стосується стягнення аліментів. У зв`язку з цим, стягнення аліментів у зміненому розмірі необхідно проводити з часу набрання рішенням законної сили. Суд, ухвалюючи дане рішення вважає за необхідне роз`яснити позивачці що, згідно з ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Питання судових витрат, пов`язаних з розглядом справи суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved