Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. Аргументуючи заявлені вимоги, зазначає, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 27.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 164. Від шлюбу мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на життя, постійні сварки. Вважає, що їх сім`я розпалася, подальше збереження шлюбу між ними - неможливе, тому просить суд розірвати їх шлюб. Після розірвання шлюбу змінити прізвище на дошлюбне, а саме « [PERSON] ». Ухвалою судді від 15.04.2021 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відзиву на позов відповідачем не надано. Від відповідача до суду, до початку розгляду справи по суті, надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 27.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Добропіллю Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 164 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] [INFO] (а.с.7). Зі змісту позову вбачається, що позивач наполягає на розірвані шлюбу, оскільки сімейних стосунків між сторонами не існує. Позивач не бачить можливості примирення. Даних, які б свідчили про те, що відповідач оспорює обставини, зазначені позивачем в заяві, судом не встановлено. Проголошена ст.51 Конституції України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясував фактичні взаємини подружжя, які фактично припинили шлюбні відносини, втратили почуття любові та поваги один до одного. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За таких обставин суд вважає, що визнання відповідачем позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи добровільність визнання відповідачем обставин, які стосуються вимоги про розірвання шлюбу, а тому, у відповідності до вимог ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, формально існуючий шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та інтересам їх спільної дитини. Що стосується вимоги позивача щодо відновлення дошлюбного прізвища, суд зазначає таке. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ст.114 СК України). Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ст.115 СК України). Отже, враховуючи наведене, вимоги позивача щодо відновлення після розлучення дошлюбного прізвища підлягають задоволенню і тому після набрання даним рішенням чинності, при розірванні шлюбу, позивачці слід відновити дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановивлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн, згідно з квитанції, що міститься у матеріалах справи(а.с.1). Враховуючи наведене, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, а саме 454,00 грн. Решту суми сплаченого судового збору (50%) в сумі 454,00 грн, на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 ЗУ "Про судовий збір", слід повернути позивачеві з державного бюджету.

Outcome: approved