Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Позивачі 28.12.2018року звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір» і станом на момент припинення колгоспного двору 15.04.1991року, членами даного двору були: [PERSON] , [INFO] (голова двору), його дружина - [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , отже їм належало кожному по ј частині майна даного двору. Вказують, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої спадщину прийняв [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги спадкування, в результаті чого частка останнього у вищевказаному житловому будинку збільшились до 2/4 частин. Крім того, вказують, що [INFO] помер голова двору [PERSON] , який за життя склав заповіт, яким усе своє майно заповів їм (позивачам). Стверджують, що у встановлений законом строк вони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Отже після смерті [PERSON] його частка в майні колгоспного двору перейшла в порядку спадкування до них (позивачів). Однак, в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок не мають можливості, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушені звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , в таких частках, а саме: за [PERSON] 7/12 частин; за [PERSON] 4/12 частини; за [PERSON] 1/12 частии. В підготовче засідання позивачі не з`явилися, проте подали до суду заяви, в яких просять суд справу розглядати у їх відсутності та зазначають, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Львівської області у підготовче засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в підготовче засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123\~ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв`язку з введенням у дію Закону України\~«Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз`яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON] , [INFO] (голова двору), його дружина - [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] (позивач-1 у справі), дочка [PERSON] , [INFO] (позивач-2 у справі). Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи, за життя, мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Проте право власності на даний будинок належним чином за власниками не оформлено, правовстановлюючі документи на зазначене майно відсутні. Судом також встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Як вбачається із матеріалів спадкової справи №396/2016, заведеної приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С., за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала. Спадкоємцем за законом першої черги спадкування після її смерті є син померлої - [PERSON] (позивач-1 у справі), який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Крім нього, спадкоємцем за законом першої черги на час відкриття спадщини був також чоловік померлої - [PERSON] , проте останній у встановлений законом строк та порядок відмовився від прийняття спадщини на користь сина померлої [PERSON] Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, немає. Таким чином, належна [PERSON] 1/4 частка у майні вищевказаного колгоспного двору (спірного житлового будинку), після її смерті перейшла за загальними правилами спадкування до її сина [PERSON] , в результаті чого останній з урахуванням своєї 1/4 частки належної йому як члену даного колгоспного двору, став власником 1/2 частини майна зазначеного колгоспного двору (1/4+1/4=2/4=1/2). Судом також встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивачів). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №27/2018, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, за життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт від 09.02.2016року, яким усе своє майно заповів в рівних частинах своїм дітям сину [PERSON] , дочці [PERSON] та дочці [PERSON] , які у відповідності до ст.1269 ЦК України спадщину після смерті батька прийняли, подавши у встановлений законом строк та порядок до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які б мали право на обов`язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, немає. Таким чином, належна [PERSON] на час смерті 1/4 частка у майні вищевказаного колгоспного двору (спірного житлового будинку), після його смерті перейшла в порядку спадкування за заповітом до його дітей в рівних частинах до кожного, тобто по 1/12 до кожного (1/4:3=1/12), а саме: до сина [PERSON] , в результаті чого останній з урахуванням своєї 1/2 частки, став власником 7/12 частин майна зазначеного колгоспного двору (1/12+1/2=7/12); до дочки [PERSON] , яка в результаті, з урахуванням своєї 1/4 частки належної їй як члену даного колгоспного двору, стала власником 4/12 частин майна зазначеного колгоспного двору (1/4+1/12=4/12); а також до дочки [PERSON] , яка стала власником 1/12 частки даного майна. Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: витягами з по господарських книг Балицької сільської ради станом на 1986-1990, 1991-1995роки; копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; довідками, виданими виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради №1292 та №1293 від 28.11.2018року; копією заповіту [PERSON] від 09.02.2016року; копією Довідки Самбірського МБТІ №2279 від 20.11.2018року; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.11.2018року; листами Мостиської державної нотаріальної контори вих..№01-16/891, №01-16/892 та №01-16/893 від 26.11.2018року; копією технічного паспорта на спірний житловий будинок; копією спадкової справи №396/2016, заведеної приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. після смерті [PERSON] ; копією спадкової справи №27/2018, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірних житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Враховуючи думку сторін та виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору залишити за ними.

Outcome: approved