Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] та стягнути з останнього аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з відповідним позовом. Позов обґрунтовано тими обставинами, що з 07.08.2010 року позивач перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, шлюбні відносини повністю припинились в червні 2016 року. З того часу подружжя проживає окремо, кожен живе своїм власним життям та своїми інтересами. Примирення вважає неможливим. Подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Дитина проживає разом з позивачем, відповідач з моменту припинення спільного життя матеріальну допомогу на утримання дитини надає не регулярно. Позивач в судове засідання не з'явилася, на адресу суду надала заяву згідно якої підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, представник відповідача подав заяву в якій позовні вимоги визнав частково в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини та просив розглянути справу без його участі, надав письмовий відзив на позов. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис №331. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між подружжям, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Шлюб носить формальний характер. Примирення і подальше спільне проживання неможливе і суперечить інтересам позивача. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ці обставини, суд приходить до висновку про те, що позов в частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини суд дійшов висновку про її часткове задоволення з огляду на наступне. Відповідно до свідоцтва про народження відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Отже, відповідно до зазначених норм, а також ст. 180 СК України, позивач та відповідач зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та забезпечити їй рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до положень ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції Законів № 2901-IV від 22.09.2005, № 2037-VIII від 17.05.2017) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні частки аліментів суд враховує, що батьки несуть рівні обов'язки по утриманню дитини, а також зобов'язані забезпечити належний рівень її проживання та розвитку, суд вважає необхідним частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення аліментів, визначивши розмір щомісячного стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, оскільки такий розмір аліментів забезпечить як баланс інтересів сторін, так і права їх дитини, гарантовані чинним законодавством. Згідно ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.3 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Отже, в зв'язку зі звільненням позивача від сплати судового збору за позовну вимогу щодо стягнення аліментів, судовий збір в сумі 640 грн. покладається на відповідача та в зв'язку з задоволенням позову в частині вимог про розірвання шлюбу, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 640 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial