Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із цією позовною заявою до відповідача з тих підстав, що 20.05.2006 року між сторонами було укладено шлюб. За час спільного подружнього життя в сторін народився двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які знаходяться на повному її утриманні. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що на даний час вона повністю утримує своїх дітей, витрати на утримання яких постійно збільшуються. Розмір аліментів, який був призначений на утримання сина [PERSON] [INFO], згідно до Рішення Виногралівського районного суду від 19.10.2007 року по справі за №2-1189/2007, а саме 1/4 всіх видів заробітку відповідача, є недостатнім для належного утримання сина, крім того на утриманні позивачки є син [PERSON], [INFO] року, на утримання якого аліменти не присуджені, а тому позивачка просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів, а саме просить суд стягувати із відповідача аліменти в розмірі по 1000 грн., щомісячно на кожного сина, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсягу, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з"явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином, проте в засідання не з»явився, заяв про причини своєї неявки або відкладення справи не надав, а відтак, зі згоди позивачки, представника позивача, суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.224-226 ЦПК України. Отже, заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до наступного. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що 20.05.2006 року між сторонами було укладено шлюб. За час спільного подружнього життя в сторін народився двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які знаходяться на повному її утриманні. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що на даний час вона повністю утримує своїх дітей, витрати на утримання яких постійно збільшуються. Розмір аліментів, який був призначений на утримання сина [PERSON] [INFO], згідно до Рішення Виногралівського районного суду від 19.10.2007 року по справі за №2-1189/2007, а саме 1/4 всіх видів заробітку відповідача, є недостатнім для належного утримання сина, крім того на утриманні позивачки є син [PERSON], [INFO] року, на утримання якого аліменти не присуджені, а тому позивачка просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів, а саме просить суд стягувати із відповідача аліменти в розмірі по 1000 грн., щомісячно на кожного сина, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов"язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами главою 15 Сімейного кодексу України. Зокрема, згідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов"язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду, як випливає із змісту ст.181 ч.3 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів (ст.192 СК України), визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршання або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Вирішуючи даний спір між сторонами суд виходить з того, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу на підставі поданих сторонами належних і допустимих доказів, якими обгрунтовуються їх вимоги і заперечення, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору (ст.ст.10,11,5-60 ЦПК України). Особа вправі вимагати судового захисту саме її порушеного права (ст.ст.2,11-15,30 ЦК України, ст.ст.3,4 ЦПК України). Між тим, за змістом ст.192 СК України з врахуванням положень ст.ст.181-184 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження, а саме зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька. Таким чимом, суд прийшов до перконання про необхідність задоволення заявленого позову, поскільки як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON], виховує також трьох неповнолітніх дітей. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 05.02.2014р. у справі №143 цс13, яка відповідно до приписів ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України. Відповідно до ст.182 ч.2 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст.57 ЦПК України доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, в тому числі і висновок експерта (ст.66 цього Кодексу), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, відповідно до положень ст.121 цього Кодексу, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, крім цього, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст.ст.180,181,182,192 СК України та

Outcome: approved