Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернулась із зазначеною заявою, якою просила стягувати з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі розміром 3 000 гривень на утримання спільної дитини. Сторони в судове засідання не зявились, проте від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. В свою чергу підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча останній був завчасно та належним чином повідомлений про місце, день та час слухання справи. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останнього про день та час розгляду справи, беручи до уваги той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду. Дослідив матеріали справи судом були встановлені наступні факти та відповідно ним правовідносини. 2 травня 2009 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.3), від якого 11 листопада 2009 року народилась дитина [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог заявник вказує, що після фактичного припинення шлюбних стосунків, відповідач припинив надавати кошти на утримання дітей, а тому вона вимушена звернутися з позовною заявою до суду. Правовідносини між сторонами регулюються та відповідають нормам сімейного права. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання спільної з позивачем дитини, заява підлягає до часткового задоволення. Частковість задоволення позову суд аргументує наступним. Окрім вимоги стягнення аліментів позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати понесені нею на правову допомогу у розмірі 200 гривень. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Окрім цього, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, та з огляду на те, що позивач у даній категорії справ має пільги щодо сплати судового збору, відповідно до положень Закону України "Про судовий збір", з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 243,60 гривні. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial