Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-07 00:00:00

Позивачі звернулися в суд із позовом до ТОВ «Злагода» про визнання договорів оренди земельних ділянок неукладеними, витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок, стягнення матеріальної і моральної шкоди, посилаючись на те, що у 2001-2004 роках вони уклали договори оренди із товариством, згідно яких кожен із позивачів передав відповідачу земельну ділянку, а ТОВ «Злагода» прийняло в строкове платне користування земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ніхто із них не мав наміру продовжувати договори оренди і договори пролонгації в 2006 році вони їх не підписували. Тому, позивачі просили суд визнати договори оренди земельних ділянок, укладених в квітні, вересні та жовтні 2006 року між ними та ТОВ «Злагода» неукладеними, витребувати земельні ділянки із чужого незаконного володіння та стягнути із відповідача недоотриману орендну плату та завдану моральну шкоду. 26 грудня 2012 року представник позивачів [PERSON] подав до суду заяву від імені всіх позивачів про зміну предмету і підстав позову та збільшення позовних вимог. В обґрунтування цієї заяви вказав, що у 2001-2004 роках позивачі уклали договори оренди земельних ділянок (паїв) з відповідачем зі строком дії до 2006 року, згідно яких кожен з них передав ТОВ «Злагода» земельну ділянку в строкове платне користування для ведення товарного сільського господарства. По закінченню дії договорів ТОВ «Злагода» позивачів не повідомила і не запропонувала їм укласти додаткові договори згідно ЗУ «Про оренду землі» цивільного та земельного законодавства, а позивачі, незважаючи на відсутність у них будь-яких документів, направили відповідачу листи повідомлення про неможливість поновлення укладених раніше угод із вимогою про повернення земельних ділянок. Переслідуючи власні інтереси посадові особи ТОВ «Злагода», скориставшись службовою недбалістю секретаря сільської ради с. Ротмістрівка Смілянського району [PERSON], яка в порушення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій службовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад народних депутатів, у квітні-жовтні 2006 р., засвідчила підписи позивачів, як орендодавців, на типових договорах оренди землі, які були виконані не ними, а іншою невстановленою особою, про укладення нібито між позивачами та ТОВ «Злагода» типових договорів оренди земельних ділянок. Усі 42 фіктивні договори оренди земельних ділянок (паїв) відповідач зареєстрував 15 і 20 серпня 2007 року у Смілянському районному відділі Черкаської регіональної філії Державного підприємства «Центр ДЗК Державного комітету України по земельних ресурсах», внаслідок чого всупереч волі орендодавців земельних ділянок їм не повернув та продовжував неправомірно використовувати для виробництва сільськогосподарської продукції на попередніх договірних умовах по 2010 рік. Внаслідок таких дій відповідача згідно п.4.1 оспорюваних типових договорів позивачі на попередніх умовах отримували протягом 5 років спірних правовідносин орендну плату у зменшеному розмірі, яка становить 1,5% від вартості земельної ділянки в фіксованій сумі 675, 60 грн., а не 3% від вартості земельної ділянки, як це передбачено Указом Президента України від 02 лютого 2002 року №92/ 2002 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток паїв», яка повинна становити у рік 1351 грн. 20 грн. Тому за період з 2006 року по 2010 рік кожен із 42 позивачів власників земельних ділянок частково отримував орендну плату і недоотримав на суму 3378, 00 грн. (675,60 грн. х 5 років), оскільки із 2011 року позивачі самостійно обробляють належні їм земельні ділянки. Крім того, позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками двох земельних паїв, а відповідно недоотримали орендну плату за вказаний період у подвійному розмірі - 6756 грн. кожен. В порушення ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» з боку відповідача, який використовуючи копії додатків до первісних договорів оренди земельних ділянок строком до 2006 року, а також підроблені за позивачів на 42 договорах оренди землі та актах прийому-передачі земельних ділянок, тим самим між сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору та повністю проігноровано волевиявлення учасника правочину (орендодавця). Вважають, що оспорювані договори оренди земельних ділянок необхідно визнати недійсними так як в них відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладання (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту, не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). На думку представника позивачів, ТОВ «Злагода» використовувало без достатньої правової підстави земельні ділянки позивачів протягом 2007 - 2010 років. За таких обставин, з посиланням на положення вимог ст.ст. 215,216,1212,1213 ЦК України, ст..ст.124-126 Земельного кодексу України, представник позивачів з урахуванням поданої 08.02.2014р. заяви про зменшення позовних вимог просив визнати договори оренди земельних ділянок та акти прийому - передачі земельних ділянок недійсними, витребувати з незаконного володіння відповідача земельні ділянки, яким товариство користується без достатньої правової підстави та повернути позивачам, стягнути недоотриману орендну плату, скасувати державну реєстрацію договорів оренди землі, зареєстрованих в Смілянському міськрайонному відділу Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», а також стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 1500 грн. на користь кожного із позивачів, які вони зазнали внаслідок перенесених душевних хвилювань через порушення свого права власності з боку відповідача, а також стягнути судові витрати. Представник відповідача [PERSON], заперечуючи проти позову, зазначив, що оскільки оспорювані типові договори оренди земельної ділянки (паю) пройшли державну реєстрацію вони є дійсними. Щодо позовних вимог про витребування земельних ділянок зазначив, що з 2011 року спірні земельні ділянки підприємство не орендує так як вони перебувають в повному володінні та користуванні позивачів. Вимога про скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок повинна розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України. Вимоги про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди не підлягають до задоволення так як не підтверджені відповідними доказами. Крім того зазначив, що заява про зміну предмету та підстав позову, подана представником позивачів з порушенням вимог ст. 31 ЦПК України, а тому суд не може прийняти її до розгляду. В разі прийняття зазначеної заяви до розгляду, представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності та просив в позові відмовити повністю. Представник Ротмистрівської сільської ради в судове засідання не з'явився. Від Ротмистрівської сільської ради до суду надійшов лист, в якому Ротмистрівська сільська просить суд розглянути справу без участі їхнього представника. Представник Смілянського міськрайонного відділу Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» в судове засідання не з'явився. Від Смілянського міськрайонного відділу Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» до суду надійшов лист в якому Смілянський міськрайонний відділ Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» просив суд розглянути справу без участі їхнього представника. Вислухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі державних актів про право власності на землю, позивачі є власниками земельних ділянок, розташованих на території Ротмистрівської сільської ради Смілянського району Черкаської області. Відповідач ТОВ«Злагода» володіло та користувалося земельними ділянками позивачів на підставі договорів оренди землі, укладених у 2001 -2004 роках між ним та власниками земель, строком дії до 2006 року. У квітні, вересні та жовтні були підписані договори оренди земельних ділянок строком до 2016 року, які зареєстровані в Смілянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 15 та 20 серпня 2007 року. Позивачі просять визнати договори оренди земельних ділянок недійсними з тих підстав, що ними вони не підписувались. Зазначені обставини підтверджені: - висновками експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №№196-01-П - 196-43-П від 26 жовтня 2012 року про те, що чотири підписи від імені кожного із 42 позивачів (окрім [PERSON] та [PERSON], які залучені до участі в справі якості правонаступників в зв'язку із смертю матерів [PERSON] та [PERSON]А.) в двох примірниках договору оренди землі від 01 квітня, 01 вересня та 01 жовтня 2006 року та акту прийому-передачі до нього між ними та ТОВ «Злагода» з актами прийому передачі - виконані не цими 42 особами, а іншими особами (т.11). - вироком Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 липня 2008 року про те, що [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України за те, що вона, працюючи на посаді секретаря Ротмістрівської сільської ради, будучи службовою особою, неналежно ставлячись до виконання своїх службових обов'язків, в порушення розділу II п.13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій службовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, з квітня по жовтень 2006 року, знаходячись в службовому кабінеті сільської ради, засвідчила підписи орендодавців в типових договорах оренди землі між ТОВ «Злагода» та мешканцями села, підписи, які були виконанні невстановленою слідством особою за відсутності 64 осіб, у т.ч. за 32 позивачів по справі (т.8, а.с.20). Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з вимогами ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із роз'ясненнями п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відтак, враховуючи те, що договора оренди позивачі особисто не підписували, що підтверджується висновками експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №№196-01-П - 196-43-П від 26 жовтня 2012 року, повноважень на це іншім особам не надавали, що свідчить про відсутність волі орендодавців на їх укладення, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання договорів оренди землі від 10 квітня, 1 вересня , 1 жовтня 2006 року які зареєстровані в Смілянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 15 та 20 серпня 2007 року. недійсними. Разом з тим суд вважає, що в частині визнання недійсними актів прийому- передачі земельних ділянок ( паїв) слід відмовити, так як сам акт прийому - передачі земельної ділянки не є правочином в розумінні ст.202 ЦК України, а є додатком ( невід'ємною частиною) до договору оренди землі. Не підлягає задоволенню вимога позивачів щодо витребування з незаконного володіння відповідача земельних ділянок та зобов'язання останнього повернути земельні ділянки позивачам з огляду на слідуюче. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом з тим, як було встановлено в судовому засіданні та підтверджено представниками сторін, спірні земельні ділянки ТОВ «Злагода» не використовує так як вони перебувають в повному володінні та користуванні позивачів з 2011 року. Щодо позовних вимог в частині скасування державної реєстрації договорів оренди земельних ділянок, які зареєстровані 15 та 20 серпня 2007 року в Смілянському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», суд вважає, що в цій частині позовні не підлягають задоволенню, оскільки дана вимога не є належним способом захисту порушеного права в розумінні ст.16 ЦПК України. Смілянський міськрайонний відділ Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» не є стороною (відповідачем) по справі, такі вимоги повинні розглядатися за правилами кодексу адміністративного судочинства України. Крім того наявність рішення суду про визнання договору оренди землі є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації ( згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Позивачі стверджували, що за період користування їх земельними ділянками без достатньої правової підстави із 2006 по 2010 рік вони отримували від відповідача орендну плату в розмірі 1,5 % від вартості землі, хоча повинні були отримувати у розмірі 3%, в зв'язку із чим наполягали на стягненні із відповідачів на свою користь недоотриманих грошових сум. Дійсно, п.1 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)" від 02 лютого 2002 року № 92/2002 (у редакції, чинній на момент укладення спірних правочинів) визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Указом Президента України №725/2008 внесено зміни до Указу Президента №92/2002 та встановлено розмір орендної плати не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Цей Указ набрав чинності з дня його опублікування, тобто з 01 вересня 2008 року. Проте, в його тексті відсутнє посилання на те, що його дія розповсюджується на договори, укладені до набрання ним чинності, а тому змінити розмір орендної плати можна лише за згодою сторін. Як було роз'яснено Верховним Судом України Указ Президента №92/2002 (у редакції зі змінами, внесеними Указом Президента №725/2008) має рекомендаційний характер, він був прийнятий після укладення сторонами договору і є підставою для перегляду розміру орендної плати, установленої умовами договору, а не для автоматичної зміни умов договору оренди та підвищення розміру орендної плати до 3% (постанова Верховного Суду України від 25 червня 2011 року у справі №6-17цс11). Таким чином, у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення недоотриманої орендної плати слід відмовити. Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди з огляду на слідуюче. Відповідно до роз'яснень п.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної ( немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених нормами Цивільного кодексу України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди( наприклад ст.49 Закону «Про інформацію», ст.44 «Про авторське право та суміжні права»); при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В даному випадку діючим законодавством не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення прав власників земельних ділянок. Посилання представника відповідача на те, що подана заява про зміну предмету та підстав позову та збільшення позовних вимог не повинна розгядатися судом, є надуманою та такою, що не грунтується на вимогах процесуального законодавства. Так відповідно до ст.31 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Так як відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 6 листопада 2013 року справа була направлено до суду на новий розгляд, заява про зміну предмету та підстав позову та збільшення позовних вимог до початку розгляду справи по суті, була подана відповідно до норм процесуального законодавства. Відносно поданої представником відповідача заяви про застосування позовної давності щодо вимоги позивачів, суд приходить до наступних висновків. Віповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність втановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.2 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох божників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Позивачі звернулися з позовами до суду про визнання договорів оренди земельних ділянок від 2006 року недійсними в липні 2008 року тобто в межах позовної давності. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ч.1 ст.40 ЦПК України представником у суді може буди адвокат або іша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідченні повноваження на здійснення представництва в суді. По справі встановлено, що інтереси позивачів , починаючи з оформлення позовів і закінчуючи розглядом справи в суді, представляв адвокат [PERSON] обласної спілки адвокатів України [PERSON] на підставі укладених між сторонами угод від 04.08.2008 року та 12.12.2013 року про надання правової допомоги у цивільному судоцинстві та договору про надання юридичних послуг від 06.06.2012року. За весь час розгляду справи починаючи з 2008 року адвокат [PERSON] отримав від кожного з позивачів по 1400 грн., що підтверджено прибутковими касовими ордерами від 04.10.2008р. та 12.12.2013р.. Зазначена сума не перевищує граничних розмірів витрат на правову допомогу, передбачених ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу під час розгляду судами цивільних та адміністративних справ», а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1400 грн. на користь кожного позивача . Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України із відповідача на користь кожного з позивачів підлягають стягненню судові витрати за проведення почеркознавчих експертиз по 599 грн. 76 коп., 51 грн. судового збору та 7 грн. 50 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього по 658 грн. 26 коп. на користь На підставі викладеного та

Outcome: partial