Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства приватної фірми "Надбужжя" про відшкодування збитків, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальні збитки в розмірі 175 891, 00грн. та визначити порядок і спосіб виконання рішення шляхом визнання за позивачем права власності на 45/100 частин в будівлі за адресою: [ADDRESS] , яке належить Приватному підприємству приватна агрофірма «Надбужжя» (ПАФ «Надбужжя» ) в рахунок погашення завданих позивачу матеріальних збитків в розмірі 175 891,00 грн.. Свої вимоги мотивує, тим що йому на праві приватної власності згідно Свідоцтва про право власності на будівлі належить квартира [ADDRESS] , яка знаходиться у будинку, який складається з двох поверхів, належна позивачу частина будинковолодіння знаходиться на другому поверсі, перший поверх перебуває на балансі ПАФ «Надбужжя». Так, як ПАФ «Надбужжя» не вчиняло жодний дій щодо належного утримання першого поверху вищевказаної будівлі і з часу будівництва будівлі до часу виконання ремонтно-будівельних робіт минуло 66 років, що значно перевищує термін експлуатації усіх конструктивних елементів, передбачених Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, будівля вимагала проведення негайного капітального ремонту. Позивач був вимушений здійснити відповідні ремонтно-будівельні роботи, оскільки будинок перебував у незадовільному стані, без проведення ремонтних робіт експлуатація будинку призвела б до повного руйнування будинку в цілому. Внаслідок порушення ПАФ «Надбужжя» Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій та бездіяльності відповідача, позивачем вимушено понесено значні витрати на капітальний ремонт будівлі, тому звернувся до суду за захистом своїх порушених та невизнаних прав у спосіб, визначений законами України, а саме: шляхом відшкодування матеріальних збитків. Ухвалою суду від 11.01.2021 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. 01.06.2021 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву про відшкодування збитків. Згідно якого просив відмовити в задоволені позову [PERSON] за безпідставністю, з наступних підстав. Так, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 127,9 кв. м., яка розташована на 2- му поверсі двоповерхового будинку, який належить приватному підприємству приватна агрофірма « [INFO] ». Вказані приміщення та будинок в цілому знаходилися у задовільному технічному стані. Відповідач вказує про те, що позивачу було відомо про технічний стан будинку, проте він все ж просив відповідача про передачу йому цього майна (квартири № 2 ) та погоджувався на проведення всіх необхідних ремонтів. Вважає, що твердження позивача, що термін експлуатації конструктивних елементів будинку минув ґрунтуються виключно на його припущеннях. Оскільки рішення про технічний стан житлового будинку видає орган виконавчої влади на підставі висновку проектної або науково - дослідної організації про технічний стан будинку. Щодо висновку експерта, вказує про те, що експерт без достатніх на це правових підстав припускає, що експлуатація будинку без проведення ремонтних робіт призвела б до погіршення стану будинку. Не погоджується з твердженням у висновку експерт стверджує, що роботи проводилися позивачем, так як такі не ґрунтуються на належних доказах. Вважає, що висновок експерта від 30.03.2020 року № 05/2020 є неналежним доказом. Ухвалою суду від 15.06.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Крім цього в підготовчому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Райхель Р.П. уточнив позовну заяву та підтримав лише вимогу про стягнення з Приватного підприємства приватної агрофірми «Надбужжя» (ПАФ «Надбужжя») на користь [PERSON] матеріальні збитки в розмірі 175 891, 00грн., щодо вимоги про визначення порядку і способу виконання рішення шляхом визнання за позивачем права власності на 45/100 частин в будівлі за адресою: [ADDRESS] , яке належить Приватному підприємству приватна агрофірма «Надбужжя» (ПАФ «Надбужжя» ) в рахунок погашення завданих позивачу матеріальних збитків в розмірі 175 891,00 грн. вважає, що така вимога подана передчасно, тому просить її не розглядати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник позивача Райхель Р.П. в ході розгляду справи підтримав позовні вимоги позивача з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити у повному обсязі. Крім цього подав суду відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України детальний обсяг наданих послуг щодо надання правової допомоги. Представники відповідача в судовому засіданні, заперечили проти позову, посилаюся на підстави зазначені в відзиві на позовну заяву. Просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно виписки з наказу № 11 від 30.05.2000р. позивачу [PERSON] надано дозвіл на передачу колгоспного гуртожитку в рахунок майнового маю /а.с. 6/. Відповідно до виписки з протоколу 1 зборів пайовиків ПАФ «Надбужжя» від 07.07.2000 було надано дозвіл [PERSON] на приватизацію даного гуртожитку (другий поверх) в рахунок майнового паю. Зокрема у виписці з протоколу вказано, що дне приміщення гуртожитку знаходиться у незадоволльному стані ,господарство не має коштів щоб відремонтувати його,ще рік чи два і воно зовсім буде неепридатне для порживання. /а.с. 7/. З копії свідоцтва про право власності на будівлі № [NUMBER] , яке видане 20.03.2001 на основі рішення виконкому Кам`янка-Бузької міської ради від 23.02.2001 та записане в реєстрову книгу № 2 за реєстром № 166 вбачається, що половина будинковолодіння кв. [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] /а.с. 8/. Як вбачається з довідки - характеристики на 45/100 частин будівлі [ADDRESS] , яка видана 03.03.2017 КП ЛОР «ЧМБТІ» будівля 2-0х поверхова, загальною площею- 232,5 м .кв. в тому числі площа по кв № 2 -127,9 м. кв.. 45/100 частин будівлі № 2 «а» (Літ. Поплану «А-2» ) розміщені на 1 -му поверсі, і складається з 7 ми приміщень загальною площею - 104.6 м. кв../а.с.9/. Відповідно до довідки № 66 виданої 05.04.2017 Кам`янка-Бузькою міською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області [PERSON] , [INFO] проживає та зареєстрований в [ADDRESS] . До складу його сім`ї входить дружина [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] /а.с.11/. Заявою [PERSON] та [PERSON] від 04.05.2017, яка посвідчена приватним нотаріусом Кам`янка-Бузького районного нотаріального округу Львівської області стверджують, що [PERSON] . [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] з 1999 /а.с.12/. Висновком експерта № 05/20 за результати проведення комплексного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження складеного 30.03.2020 ТзОВ «Гал-Світ» встановлено, що в 2018 в будинку в цілому (в.т.ч. на рівні нежитлових приміщень першого поверху) за адресою: [ADDRESS] [PERSON] були проведенні наступні ремонтно-будівельні роботи: посилення цегляних стін металевими тяжами; укріплення розшарованої цегляної кладки шляхом ін`єктування сполучним розчином; утеплення фасадів піно полістирольними плитами товщиною 100мм; заміна зношених дерев`яних вікон виробами з металопластику. Вартість виконання вказаних ремонтно-будівельних робіт, проведених [PERSON] на рівні нежитлових приміщень першого поверху будівлі за адресою: [ADDRESS] на час виконання дослідження, становить 175891 грн.. Проведення вищевказаних ремонтно-будівельних робіт було необхідним для припинення утворення тріщин та приведення характеристик будинку до вимог сучасних будівельних стандартів норм та правил. У випадку подальшої експлуатації будинку без проведення ремонтних робіт це призвело б до погіршення стану будинку в цілому і в тому числі квартири №2 /а.с. 24-44/. Відтак, з обставин справи видно, що спірне нерухоме майно складається із двох поверхів,де перший поверх належить відповідачу, а другий поверх займає квартира позивача. Даний спір виник у зв`язку з проведеними будівельними роботами першого поверху житлового будинку,як власника другого поверху. При цьому позивач наполягає, що такі роботи були необхідні задля збереження майна, а тому просить відшкодувати їх вартість. Відповідач заперечує, оскільки вважає, що такі роботи не були необхідними. Вирішуючи даний спір суд виходить з таких норм права та мотивів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Так, ст. 322 ЦК встановлюється обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто така норма закону покладає обов`язок з утримання спільного майна на всіх співвласників у межах, що відповідають розміру їх часток у праві спільної власності. Під тягарем права власності прийнято розуміти сукупність обов`язків власника, пов`язаних з володінням, користуванням, управлінням тощо стосовно належного йому майна. Наявність двох та більше співвласників щодо одного об`єкта права власності покладає тягар права власності на всіх співвласників, хоча при цьому можна вести мову про певні межі дії тягаря власності стосовно однієї особи, оскільки співвласників кілька, а отже, наявні та можливі в майбутньому обов`язки будуть розподілені між ними. Визначаючи обсяг та розмір таких витрат у випадку виникнення спору між співвласниками, слід виходити із засад розумності та добросовісності. Тобто розмір витрат повинен бути визначений у такому розмірі, що в межах розумного забезпечуватиме збереження, використання тощо спільного майна. У свою чергу, дії співвласників щодо понесення таких витрат мають ґрунтуватися на положеннях чинного законодавства та/або домовленостях співвласників й добросовісно враховувати права та інтереси інших співвласників. Відповідно до тексту ст. 360 ЦК України обов`язок кожного зі співвласників щодо участі в утриманні спільного майна не залежить від того, хто зі співвласників вчинив дії, що потягли такі витрати. Співвласник, який відповідно до законодавства та/або домовленості між співвласниками здійснив необхідні витрати, спрямовані на утримання, збереження тощо майна, має право вимагати від іншого співвласника (співвласників) відшкодування на свою користь відповідної частки таких витрат. Так, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст.360 ЦК України). З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди відповідно до п.8 ч.2 ст.16 ЦК України). В цьому контексті, суд погоджується з твердженням представника відповідача, про те, що набуваючи у власність майно (квартиру), позивачу було відомо про технічний стан будинку, проте він погодився про передачу йому цього майна (квартири № 2 ), та погоджувався на проведення всіх необхідних ремонтів, однак на переконання суду він погодився лише на ремонт квартири яка перебуває у його власності, а не житлового будинку в цілому, де знаходиться дана квартира. Зокрема такий обов`язок покладається на балансоутримувача житлового будинку, так, як квартира позивача знаходяться в житловому будинку, що знаходиться на балансі відповідача ПАФ «Надбужжя, тому саме ПАФ « Надбужжя» зобов`язаний був здійснювати усі необхідні дії для забезпечення справності елементів будівлі, безперебійне функціонування будинку, інженерних мереж та обладнання протягом установленого терміну служби будинку, контроль за технічним станом, проведення капітального і поточного ремонтів. Суд вважає, що ПАФ « Надбужжя» не забезпечив належне утримання та своєчасне проведення ремонту будинку, таким чином, саме тому позивач був вимушений здійснити відповідні ремонтно-будівельні роботи самостійно. Так з наданого суду висновку експертизи,видно, що оскільки будинок перебував в такому незадовільному стані, що без проведення ремонтних робіт експлуатація будинку призвела б до повного руйнування будинку в цілому. У правовій позиції висловленій у постанові Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 703/2200/15-ц) Верховний Суд зазначив, що статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Верховний Суд роз`яснив, що тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування. Суд вказав, що якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Зокрема, представником відповідача не було доведено той факт, що нежитлове приміщення першого поверху будівлі за адресою: [ADDRESS] не перебувало в аварійному стані, та не потребувало капітального здійснення ремонтних робіт. Натомість аварійний стан будівлі яка перебуває на балансі відповідача, підтверджується зокрема випискою з протоколу 1 зборів пайовиків ПАФ "Надбужжя" від 07.07.2000, в якому зокрема вказано, що на момент надання дозволу [PERSON] на приватизацію даногго гуртожитку,а саме липень 2000 року, дане приміщення знаходиться у незадовільному стані та господарство не має коштів щоб відремонтувати його. Дана обставина підтверджується висновком експерта, який доданий до матеріалів справи . Тому позивач був вимушений здійснити відповідні ремонтно-будівельні роботи, оскільки без проведення ремонтних робіт експлуатація будинку призвела б до повного руйнування будинку в цілому. Така бездіяльність відповідача на думку суду призвела до понесення збитків [PERSON] . При цьому в ході розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] вимушений був провести ремонт самостійно, без згоди ПАФ «Надбужжя», оскільки підприємство жодної діяльності не здійснювало. Крім цього, в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження твердження представників відповідача про те, що у них не було доступу до даного житлового будинку. Так, як судом було встановлено, що витрати позивача були спрямовані на утримання та збереження свого майна, а саме квартири, аварійність якої, завдана аварійним станом житлового будинку, що призвело до здійсненням ним капітального ремонту житлового будинку в цілому, а не лише квартири, у зв`язку цим має позивач має право вимагати від іншого співвласника (співвласників) відшкодування на свою користь відповідної частки таких витрат. Вартість виконання ремонтно-будівельних робіт, проведених [PERSON] на рівні нежитлових приміщень першого поверху будівлі за адресою: [ADDRESS] ,яка перебуває у власності ПАФ «Надбужжя» становить 175891 грн., що підтверджується висновком експерта. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, а тому зважаючи на обставини встановлені в судовому засіданні, наявні докази, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] . Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного. Як вказує ч.1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу суду позивачем надано договір про надання юридичних послуг, укладений 03.02.2020 між позивачем та адвокатом Райхель Р.П., попередній розрахунок витрат пов`язаних із розглядом справи, включаючи витрати на правову допомогу, рахунок-фактура№ 01-08-Л, квитанцію про сплату 31 000 грн. правничої допомоги. Зокрема, згідно поданого рахунку-фактури судові витрати включають в себе правову допомогу за юридичні послуги на суму 25 000 грн. та 6000 грн. за участь у судових засіданнях. Відтак, суд приходить до висновку, що з відповідача потрібно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн., саме за участь у судових засіданнях. Натомість, оскільки у рахунку-фактурі не надано деталізований опис юридичних послуг наданих адвокатом Райхелем Р.П. позивачу [PERSON] на суму 25000 грн., тому такі не можуть бути задоволенні судом. Як вказує ч.1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1,2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача потрібно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1759 грн. та витрати пов`язані з проведенням експертизи 11 200 грн..

Outcome: approved