Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05 березня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка погодилася з тим, що підписана заява, разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір. Це підтверджується її підписом у раніше згаданій заяві. [PERSON] зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, станом на 24.07.2019 року у відповідачки наявна заборгованість перед позивачем, загальна сума якої становить 46716,93 грн. Враховуючи те, що [PERSON] у добровільному порядку її не погашає, просить позов задовольнити, а також стягнути суму сплаченого судового збору. В поданій заяві представник позивача просить справу слухати у його відсутності, заявлені вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала та пояснила, що останній платіж по кредиту внесла 15.11.2013 року, яким кредит погасила повністю. Зазначила, що позивачем не надано належних і допустимих доказів в обгрунтування підстав позову. Крім того, відповідачка подала письмову заяву, в якій просила суд відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 05 березня 2010 року відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 14) і отримала кредитні кошти у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Поданим суду розрахунком заборгованості (а.с.8-13) позивач стверджує, що відповідачка порушувала графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачувала, внаслідок чого виникла заборгованість. Позивач визначив розмір заборгованості, виходячи з вказаного вище розрахунку, який станом на 24.07.2019 року становить 46716,93 грн. та складається із: заборгованості за тілом кредиту - 2858,70 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 15928,96 грн., заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 23814,37 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1414,09 грн., а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 2208,81 грн. - штраф (процентна складова). Позивач, з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Водночас з такою позицією позивача суд не погоджується. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19, сформулювала правовий висновок, що може бути застосований у цій справі. Зокрема щодо неможливості застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Суд вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачкою АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 05.03.2010 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідачки штрафів у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 2200,81 грн (процентної складової), а також заборгованості за простроченим тілом кредиту - 15928,96 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 23814,37 грн., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 1414,09 грн. у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого договором обов`язку відповідача з їх сплати позивачу. Укладений між сторонами кредитний договір від 05.03.2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, яка визначає, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до переконання, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 цього ж кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем не наданого належних і допустимих доказів на підтвердження нарахованого й несплаченого відповідачкою тіла кредиту. Суд вважає, що наданий до позовних матеріалів розрахунок заборгованості за кредитним договором (а.с.8-13) не підтверджує факт наявності вказаного виду заборгованості. Крім того, інформація про заборгованість за вказаним кредитним договором (а.с.56-63), надана позивачем на вимогу відповідачки, відрізняється від розрахунку за кредитним договором (а.с.8-13). За таких обставин суд вважає недоведеною вимогу позивача про стягнення 2858,70 грн. заборгованості за тілом кредиту, а тому у задоволенні позову в цій частині слід також відмовити. На підставі наведеного, ст.ст. 526, 527, 530, 549, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed