Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, мотивуючи тим, що між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №60-255 від 22.12.2005 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу [PERSON], кредит - грошові кошти у сумі 19500.00 дол. США шляхом видачі кредитних коштів через касу банку, а відповідач зобов'язався повертати кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21.12.2026 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1, 1.2. кредитного договору). За користування кредитними коштами у межах установленого терміну кредитування відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 12.5% річних, (п. 1.3.1 кредитного договору). Сторони домовилися, що за умовами договору може бути збільшено розмір процентної ставки ( п.9.2 кредитного договору). Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором, (п.1.3. кредитного договору) Згідно з п.7.1. кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-які грошових зобов'язань відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0.2% від суми заборгованості розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника по вказаному кредитному договору між позивачем та [PERSON] було укладено договір №48-2 від 22.12.2005 року та договір поруки №49-255 від 22.12.2005 року, який був укладений між банком та [PERSON], згідно яких поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником як солідарний боржник. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом не виконував належним чином, тому станом на 22.06.2016 року заборгованість за кредитним договором №60-255 від 22.12.2005 року (в системі обліку банку договір №10701636000) становить: по кредиту та процентам у розмірі 12299.89 дол.США та по пені у розмірі 57.74 грн. з яких: 10756.06 дол.США - заборгованість за кредитом, 1543.83 дол.США - заборгованість за процентами, 23.14 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 12.07.2015 року по 22.06.2016 року, 34.60 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 12.07.2015 року по 22.06.2016 року. Звернення до відповідачів з вимогою добровільно провести розрахунок по заборгованості, яка виникла, не принесли жодного результату, тому позивач звернувся з позовом до суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Відповідач [PERSON], та його представник [PERSON], позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях. Просили застосувати до вимог щодо стягнення заборгованості із поручителя позовної давності, посилаючись на ті обставини, що порука є похідним зобов'язанням від основного зобов'язання. Основним зобов'язанням у даному випадку вважається зобов'язання боржника (Позичальника) [PERSON] перед акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» по кредитному договору № 60-255 від 22.12.2005 року. Чинне законодавство пов'язує строк дії поруки саме із моментом настання строку виконання основного зобов'язання, в даному випадку - зобов'язання [PERSON] перед акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» по кредитному договору № 60-255 від 22.12.2005 року. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявилася, про причини неявки не повідомила, хоча, про час, дату, місце розгулу справи повідомлялася належним чином. Суд, дослідив матеріали справи: -Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань (на а.с. 7-12); -банківська ліцензія № 75 (на а.с. 40) та Статут ПАТ «Укрсиббанк» (на а.с. 41-50); -дозвіл № 75 та № 75-3 (на а.с. 13-14) на право здійснення операцій згідно Закону України «Про банки і банківську діяльність» та додаток до дозволу (на а.с. 15-16); -копія статуту ПАТ «УкрСиббанк» ві 21.04.2015 року (на а.с. 17-20); -кредитний договір (на а.с. 21-28), відповідно до якого 22.12.2005 року, між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір №60-255, про надання споживчого кредиту в розмірі 19500,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 21.12.2026 року. -Додаток №1 до кредитного договору №60-255 (на а.с. 29-36), в якому наведений графік погашення кредиту та який є невідємною частиною Договору; -Договір поруки № 48-255 від 22.12.2005 року (на а.с. 37-38), укладений між банком та [PERSON]; договір поруки №49-255 від 22.12.2005 року (на а.с. 39-40), укладений між банком та [PERSON], згідно яких поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником як солідарний боржник; -заява на видачу готівки № 14776 від 22.12.2005 року (а.с. 41); -вимога ПАТ «Укрсиббанк» (на а.с. 42-46), про повідомлення відповідачів про виникнення заборгованості за кредитним договором; -довідка - розрахунок заборгованості за кредитом (на а.с. 47-53), відповідно до якої станом на 22.06.2016 року заборгованість за кредитним договором №60-255 від 22.12.2005 року (в системі обліку банку договір №10701636000) становить: по кредиту та процентам у розмірі 12299.89 дол.США та по пені у розмірі 57.74 грн. з яких: 10756.06 дол.США - заборгованість за кредитом, 1543.83 дол.США - заборгованість за процентами, 23.14 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 12.07.2015 року по 22.06.2016 року, 34.60 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 12.07.2015 року по 22.06.2016 року. -копія паспорта [PERSON], (на а.с. 54-55) та картка фізичної особи платника податків [PERSON] (на а.с. 56); -копія паспорта [PERSON], (на а.с. 57-58) та картка фізичної особи платника податків [PERSON] (на а.с. 59); -копія паспорта [PERSON], (на а.с. 60-61, 92) та картка фізичної особи платника податків [PERSON] (на а.с. 62); -- листи - вимоги ПАТ " Укр Сиббанк" до [PERSON], [PERSON], [PERSON]Ю, датовані 28.01.2016 року про необхідність погасити заборгованість ( на а.с. 42-44) з повідомленнями про вручення Желіховському на а.с. 45, не вручення [PERSON]А, [PERSON] ( на а.с. 46, 47). . Оцінивши докази, суд вважає їх належним, допустимим та приймає. Із досліджених документів вбачається, що між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №60-255 від 22.12.2005 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу [PERSON], кредит - грошові кошти у сумі 19500.00 дол. США шляхом видачі кредитних коштів через касу банку, а відповідач зобов'язався повертати кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь - якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 21.12.2026 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1, 1.2. кредитного договору). За користування кредитними коштами у межах установленого терміну кредитування відповідач зобов'язався сплатити проценти у розмірі 12.5% річних, (п. 1.3.1 кредитного договору). Сторони домовилися, що за умовами договору може бути збільшено розмір процентної ставки ( п.9.2 кредитного договору). Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором, (п.1.3. кредитного договору) Згідно з п.7.1. кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-які грошових зобов'язань відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0.2% від суми заборгованості розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника по вказаному кредитному договору між позивачем та [PERSON] було укладено договір №48-2 від 22.12.2005 року та договір поруки №49-255 від 22.12.2005 року, який був укладений між банком та [PERSON], згідно яких поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником як солідарний боржник. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом не виконував належним чином, тому станом на 22.06.2016 року заборгованість за кредитним договором №60-255 від 22.12.2005 року (в системі обліку банку договір №10701636000) становить: по кредиту та процентам у розмірі 12299.89 дол.США та по пені у розмірі 57.74 грн. з яких: 10756.06 дол.США - заборгованість за кредитом, 1543.83 дол.США - заборгованість за процентами, 23.14 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 12.07.2015 року по 22.06.2016 року, 34.60 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 12.07.2015 року по 22.06.2016 року. Позивач повідомляв відповідачів про наявність заборгованості за договором та про наслідки в разі непогашення боргу протягом 30 днів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Забезпечення виконання зобовязання у вигляді неустойки (пені) регулюється ст.ст. 549-552 ЦК України. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені) (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Таким чином, відповідачем [PERSON], порушено вимоги ст. 526 ЦК України, якою визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Взятих за договором обовязків відповідач [PERSON], належним чином не виконав, що призвело до утворення у нього заборгованості за кредитним договором. Проте, суд критично ставиться на посилання позивача щодо солідарної відповідальності поручителів разом із боржником, оскільки вважає твердження відповідача [PERSON], та представника відповідача [PERSON] щодо пропуску позивачем відносно поручителів строку дії договору поруки такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. Так, в позовній заяві в частині стягнення коштів з [PERSON], [PERSON] здійснюється посилання на те, що всупереч умовам кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам протягом тривалого часу (з липня 2015 року). До позовної заяви додано Вимогу УкрСибббанку за вих. № 30-12/32259 від 28.01.2016 року, що адресована [PERSON] та вимогу за вих. № 30-12/32258 від 28.01.2016 року, що адресована [PERSON] з Вимогою про погашення простроченої заборгованості протягом 31 (тридцять одного) календарного дня з дати одержання повідомлення у розмірі 619,04 доларів США - прострочена заборгованість, 936,66 доларів США - прострочена заборгованість по процентах. В цій Вимозі також зазначається, що в разі несплати цієї заборгованості банк буде змушений вимагати виконання [PERSON] та [PERSON] зобов'язань [PERSON] в загальній сумі разом з процентами 11692,72 доларів США. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ст. 554 ч. 1 ЦК України). Згідно договору поруки (на а.с. 13) строк виконання зобовязання встановлений кредитним договором, до закінчення якого боржник зобовязаний в порядку, визначеному кредитним договором, здійснити ті чи інші виплати на користь кредитора, зокрема, але не виключно, повернути суму кредиту або ту чи іншу його частину, нараховані відсотки за користування кредитом, а також сплатити на користь кредитора всі інші передбачені кредитним договором платежі. Пунктом 5.2 Договору поруки передбачено, що сторони притримуються стандартних умов по строкам позовної давності. Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України). Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 252 цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ч. 2 ст. 254 Цивільного кодексу України, до строку, що визначений пів роком або кварталом року, застосовуються правила про строки, які визначені місяцями. При цьому відлік кварталів ведеться з початку року. Відповідно до ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Вважаю помилковим посилання в позовній заяві на положення ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. Так, ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позику, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 3.1. Договору поруки передбачено, що договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами, а пунктом 3.2 Договору передбачено порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань Позичальника по кредитному договору. Таким чином, у Договорі поруки не встановлено строк його дії відповідно до статті 252 Цивільного кодексу України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Саме така правова позиція була викладена Верховним судом Постанові від 24.02.2016 року, за наслідками розгляду справи №6-2239цс 15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до фізичної особи, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Продсервістранзит-. про стягнення заборгованості за кредитним договором, за заявою Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 червня 2015 року.Зокрема, Верховним судом України зазначено:«З пункту 6.1. договору поруки вбачається, що порука припиняється за цим договором з припиненням зобовязання.Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до статті 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу, про те, іцо порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким, чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (б місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.» Окрім цього Верховним судом України у Постанові від 20.04.2016 р., прийнятої за наслідком розгляду справи №2662цс15 зазначене наступне:«Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосування норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов 'язання не пред являть вимоги до поручителя.Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором. Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду...». Окрім цього, як зазначається в «Аналізі застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобовязання» від 26.12.2014 року у розділі 5 «Припинення поруки з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК»:«Досить часто при укладенні договору поруки сторони включають до нього умову про дію договору поруки до повного виконання основного зобовязання.Верховний Суд України неодноразово висловлював свою позицію з цього питання постанови від: 21 травня 2012 року у справах: Ш6-48цсІІ, №6-68цс11; 23 травня 2012 року у справі № б-33цс12; 18 липня 2012 року у справі №б-78цс12).Відповідно до ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається від роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на дію яка .має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 2 ст.251, ч. 2ст. 252 ЦК України). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонам договору поруки строком припинення поруки. Отже, зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору і поруки (події, з якою пов'язується таке припинення) не дає підстав не застосовувати ч. 4 ст. 559ЦК...». Тому порука [PERSON] О,Ю. перед Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» за Договором № 49-255 від 22 грудня 2005 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», фізичною особою [PERSON] та фізичною особою [PERSON], згідно із частиною четвертою, припиняється, після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Порука [PERSON] перед Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» за Договором № 49-255 від 22 грудня 2005 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», фізичною особою [PERSON] та фізичною особою [PERSON] лесею Олексіївною, згідно із частиною четвертою, припиняється, після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Оскільки строк на пред'явлення такої вимоги починає сплив від дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто, з липня 2015 року (з дня не здійснення відповідачем [PERSON] платежів) строк виконання всіх грошових зобовязань [PERSON], [PERSON] настав, у тому числі за кредитним договором.Шість місяців з липня 2015 року закінчується в січні 2016 року. За правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України у разі непредявлення Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» вимоги до [PERSON], [PERSON] у межах шестимісячного строку, останнім днем дії поруки вважається січень 2016 року. Разом із тим позовна заява Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до подана 23 червня 2016 року, тобто після спливу строку дії поруки. Частина 4 ст. 559 ЦК України, у розрізі трактування поняття «вимога» дійсно дає можливості неоднозначного її трактування. Однак, для уникнення неоднакового застосування судами одних і тих самих норм матеріального права з приводу зазначеного питання вже склалася чинна судова практика, зокрема на рівні Верховного суду України, яка є обовязковою для застосування, яка наголошує на тому, що саме предявлення кредитором позову до поручителя є належною вимогою у розумінні ст. 559 Цивільного кодексу України. Так, Верховним судом України у Постанові від 20.04.2016 року, прийнятої за наслідком розгляду справи № 6-2662цс15, яка вже приводилась вище, зазначено:«...З огляду на преклюзивний характер строку й зумовлене цим припиненням права кредитора на реалізацію забезпечення порукою зобовязання в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «Предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, л не будь- якої ї іншої вимоги до поручителя. Верховний суд України у Постанові від 24.02.2016 року, за наслідками розгляду, справи №6-2239цс15 зробив наступний висновок:«... вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (б місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки була пред»явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки, із закінченням строку припинилося матеріальне право». Тому суд відхиляє посилання представника позивачп про те, що позивач не втратив право вимоги , оскільки листави від 28.01.2016 року висунув вимогу до відповідачів про повернення коштів. Відповідно до умов договору, зокрема Додатку 1, який є невідємною частиною Договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно року згідно з графіком погашення кредиту, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно з п. 1.3.4. Кредитного договору відбувається з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за які були нараховані проценти. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 цього Кодексу). Із довідки - розрахунку заборгованості за кредитом (на а.с. 47-53), вбачається, що відповідач припинив здійснювати погашення заборгованості перед банком та заборгованість виникла з 05.05.2015 року, тобто у кредитора виникло право предявити вимогу про виконання зобовязання. Отже протягом 6 місяців з моменту дня настання строку виконання зобовязання по кредитному договору поручитель [PERSON], та [PERSON], повинні погасити заборгованість. За вказаних обставин суд вважає, що висуваючи вимоги до поручителів позивач ПАТ "Укрсиббанк" пропустив строк позовної давності і тому позовні вимоги, висунуті до [PERSON], та [PERSON], не підлягають задоволенню, оскільки порука припинилася і саме це є підставою для відмови у позові. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Національний банк України станом на 27.10.2016 року встановлює такі офіційні курси гривні до іноземної валюти в тому числі за 1 долар США 25,58 грн. 12299,89 х 25,58= 314631,17 грн. Таким чином, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про стягнення з відповідача [PERSON], боргу за договором кредиту в розмірі у розмірі 12299.89 дол.США та по пені у розмірі 57.74 грн. з яких: 10756.06 дол.США - заборгованість за кредитом, 1543.83 дол.США - заборгованість за процентами, 23.14 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 12.07.2015 року по 22.06.2016 року, 34.60 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 12.07.2015 року по 22.06.2016 року, а в задоволенні позовних вимог пред'явлених позивачем до [PERSON], [PERSON], слід відмовити. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, у разі якщо кредит правомірно даний в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобовязань, зокрема, кредиту, встановив, що права позивача відповідачем [PERSON], порушені, тому вони підлягають захисту. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 4593,50 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача [PERSON], на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial