Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач Кредитна спілка « Всеукраїнське народне кредитне товариство» в особі представника Скворцової Н.В., звернулося до суду з позовом до [PERSON], в судовому засіданні, уточнивши свої позовні вимоги, про стягнення грошового боргу за кредитним договором у сумі 27 433 гривні 35 коп. , який складається із: - 6 214 ( шість тисяч двісті чотирнадцять) гривень 04 коп. заборгованість по тілу кредиту; - 18 688 ( вісімнадцять тисяч шістьсот вісімдесят вісім) гривень 46 коп заборгованість по нарахованих відсотках; - 1730 ( одна тисяча сімсот тридцять) гривень 50 коп. інфляційні витрати; - 800 ( вісімсот ) гривень 35 коп. штрафні санкції в розмірі 3% річних від простроченої суми. В судовому засіданні представники позивача Скворцова Н.В., яка діє на підставі довіреності від 10.02. 2014 року ( а.с. 28) та Тополевський О.Б., який діє на підставі довіреності від 10.02. 2014 року ( а.с. 37) позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, а також просили стягнути судовий збір у розмірі 274 ( двісті сімдесят чотири) гривні 33 коп., судові витрати по забезпеченню доказів в розмірі 243 ( двісті сорок три) гривні 80 коп., а разом сума боргу становить 27 951 ( двадцять сім тисяч дев"ятьсот п"ятьдесят одну) гривню 48 коп. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 19.03.2014 року (а.с. 30) заперечував проти позову, пояснивши, що позов поданий з порушенням строків позовної давності, а тому просив відмовити у його задоволенні у зв»язку з закінченням терміну позовних вимог, при цьому надавши письмові свої заперечення ( а.с. 26; 29). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи, 26.11. 2008 року між кредитною спілкою « Всеукраїнське народне кредитне товариство» ( КС «ВНКТ») та [PERSON] ( далі «позичальник») був укладений кредитний договір № КЧ044-41-08, згідно якого остання одержала кредит в сумі 7000 ( сім тисяч ) гривень на ремонт квартири під 60% річних ( п.1.1 Договору) від суми наданого кредиту терміном по 26 травня 2010 року ( а.с. 7-10). Цей договір згідно з п.6.1 набуває чинності з дня його підписання і діє до моменту повного виконання позичальником зобов»язань за цим договором. У відповідності до п. 4.7 Кредитного договору позичальник зобов»язався щомісяця, в строк до 10 числа місяця, наступного за періодом нарахування відсотків здійснювати погашення заборгованості ( кредит та відсотки по ньому) згідно графіку ( п.4.2 Договору). Позичальник згідно п. 4.6 Договору повинен був погашати кредит двома шляхами: в касу кредитної спілки або на поточний рахунок кредитної спілки через банк, реквізити якого вказані в кінці Кредитного договору п.11. Отже, позивач виконав свої зобов»язання за кредитним договором здійснив видачу кредитних ресурсів в тимчасове користування позичальнику на умовах поворотності, строковості, платоспроможності. Разом з тим відповідачка не один рік користувалася цими кредитними коштами, але свої зобов»язання перед кредитодавцем належним чином не виконувала - ні кредит, ні його відсотки за його користування не повернула в повному об»ємі. Всього грошей в касу Печерського відділення КС «ВНКТ» відповідчкою [PERSON] внесено по тілу кредиту 785 гривень 96 коп.; по відсоткам 1267 гривень 57 коп. ( а.с. 27). Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору. Відповдно до ст. ст. 525, 528 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов»язань, а зобов»язання має виконуватись належним чином. У відповідності із ст. 623 ЦК України позичальник, який порушив зобов»язання, має відшкодувати кредиторові заподіяні ним збитки, а згідно ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання Згідно ст. 625 п.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу встановлені з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просрочення, а також три проценти річних від просроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до вимог ст. ст. 526, 611, ЦК України відповідачу [PERSON] була відправлена досудова вимога щодо досудового врегулювання спору, що підтверджується зворотнім повідомленням від 11.11. 2013 року про вручення ( а.с.12), але станом на дату подання цього позову вона відповідачем не виконана в повному обсязі та відповідні суми позивачу не сплачені. згідно письмових розрахунків ( а.с.51- 62). Відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту , вимог розумності і справедливості. Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Враховуючи, що відповідачка порушує свої зобов'язання за договором та не здійснює платежі по заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Кредитної спілки « Всеукраїнське народне кредитне товариство» про стягнення грошового боргу є законними і обґрунтованими. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума грошового боргу за кредитним договором у сумі 27 433 гривні 35 коп. , яка складається із: - 6 214 ( шість тисяч двісті чотирнадцять) гривень 04 коп. заборгованість по тілу кредиту; - 18 688 ( вісімнадцять тисяч шістьсот вісімдесят вісім) гривень 46 коп заборгованість по нарахованих відсотках; - 1730 ( одна тисяча сімсот тридцять) гривень 50 коп. інфляційні витрати; - 800 ( вісімсот ) гривень 35 коп. штрафні санкції в розмірі 3% річних від простроченої суми. Відповідно до вимог ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Твердження представника відповідача [PERSON] щодо застосування строків позовної давності за загальними правилами визначення, встановленими ст. ст. 253- 255 ЦК України , а також ст. ст. 252, 267 ч.2, ч.5 ЦК України , судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються доказами які наявні у матеріалах справи, а саме, згідно п.6.1 кредитний договір № КЧ044-41-08 від 26.11. 2008 року набуває чинності з дня його підписання і діє до моменту повного виконання позичальником зобов»язань за цим договором. Крім того, згідно ст. 258 ч.1 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність, скорочення або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно ст. 263 ч.2 ЦК України зупинення перебігу позовної давності у разі відстрочення виконання зобов»язань ( мораторій) на підставах, встановлених законом; ч.2 у разі виникнення обставин , встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин та ч. 3 цієї статті. Ухвалою Господарського суду Одеської області про порушення провадження у справі про банкрутство від 06.04. 2009 року № 32/49-09-1587 було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, який був запроваджений на три роки 5 місяців 13 днів і тільки ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.11. 2012 року за № 32/124-10-4879 затверджена мирова угода та припинено провадження у справі ( а.с. 41-46). Отже, згідно вимог ст. 260 ч.2 ЦК України порядок обчислення позовної давності не може бути замінеий за домовленістю сторін. У положеннях статті 1 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Отже, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 274 ( двісті сімдесят чотири) гривні 33 коп., судові витрати по забезпеченню доказів в розмірі 243 ( двісті сорок три) гривні 80 коп., а разом 518 ( пятьсот вісімнадцять) гривень 13 коп.

Outcome: approved