Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

позивач в поданому позові посилається на те, що в жовтні 2017 року банк запустив новий проект "monоbank", в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки "monоbank". На останніх за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт, а саме банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та ідентифікаційного коду в мобільний додаток, а видача картки після верифікації фізичної особи здійснюється в точці видачі чи спеціалістом банку за адресою, яку вказує клієнт. Умови обслуговування рахунків фізичних осіб в банку опубліковані на офіційному сайті банку та доступні для ознайомлення. Відповідно до п.п.4.3., 4.8.1. цих Умов клієнт погоджується, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, вважаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком прямо передбачених в законодавсті. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій. П.п.3.1., 3.4., 3.5. пункту 3 розділу ІІ Умов визначено, що для надання послуг банк видає клієнту картку. Підписанням анкети-заяви клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг «Мonоbank». Датою укладення договору є дата підписання клієнтом анкети-заяви та отримання картки. Карта передається клієнту не активованою, для її активації необхідно додати інформацію в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону. При проведенні операції з карткою встановлюється пін-код, який є аналогом власноручного підпису клієнта. Надання і обслуговування кредиту обумовлюється п.5 розділу ІІ Умов. Клієнт повинен здійснювати операції в межах кредитного ліміту з урахуванням вартості послуг банку, відповідно до тарифів. На суму наданого кредиту банк нараховує відсотки, які нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту, з розрахунку 365/366 календарних днів в році, за процентними ставками, зазначеними в тарифах, а процентна ставка за кредитом на календарний місяць, наступний за звітним, вказується у мобільному додатку. Клієнт зобов`язаний щомісячно сплачувати мінімальний платіж в розмірі та термін, зазначені в мобільному додатку. При несплаті щомісячного мінімального платежу нараховується штраф. В разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від зазначених в тарифі, що діють на дату нарахування. У разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів вся заборгованість за кредитом вважається простроченою. На залишок такої простроченої заборгованості банк нараховує штраф, який не може бути більше 50% від суми, одержавного клієнтом кредиту, та діє відсоткова ставка за користування кредиту в розмірі 0,00001%. При істотному порушенні зобов`язань банк надсилає на мобільний додаток повідомлення про порушення із зазначенням дій, щодо їх усунення. Позивач зазначає, що відповідач 20.06.2018 року звернулася в банк з метою отримання кредиту, підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг та отримала кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Проте, умови договору відповідачем не виконувалися належним чином, що призвело до утворення заборгованості станом на 23.03.2020 року в розмірі 63 843,15 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту 21694,83 грн. та заборгованість за пенею та комісією в розмірі 42148,32 грн. На даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і заборгованості не погашає, що є порушенням прав позивача. Згідно з положеннями законодавства боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. А тому позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість в загальному розмірі 63 843,15 грн. та судові витрати в сумі 2 102,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи в його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи (а.с.71). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернула ся із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 20.06.2018 року позивач звернулася в банк з метою отримання кредиту, підписала анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг та отримала кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка (а.с.7). Позивачем вказано, що відповідач станом на 23.03.2020 року порушила умови кредитного договору і має заборгованість: за тілом кредиту - 21694,83 грн.; нарахованою пенею та комісією - 42148,32 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості позивачем визначено як 63843,15 грн. Однак, щодо позову в частині стягнення пені та комісії, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 21694,83 грн., то з урахуванням вимог щодо розумності та справедливості розмір пені та комісії слід визначити як 20 000 грн. Отже, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, становить 41694,83 грн. та складається із заборгованостей: за тілом кредиту - 21694,83 грн.; за пенею та комісією - 20 000 грн. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2 102 грн., що стверджується платіжним дорученням від 07.08.2020 року (а.с. 5). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог. На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 1050, 1054 ЦК України та,

Outcome: partial