Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» звернулося в суд з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача Нікітенко І.Ю. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує, просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, надали заяви в яких вказали, що з даним позовом не згодні, оскільки вважають, що розмір заборгованості та штрафних санкцій нарахований банком не вірно, до того ж вважають позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду за окремими вимогами. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст.197 ЦПК України не здійснюється. Судом встановлено, що 24.09.2007 року Публічне Акціонерне Товариство «Комерційний банк «Надра » та [PERSON], відповідач по справі , уклали кредитний договір № 8/2007/840-К/1370-Н, відповідно за яким відповідачу надано в користування кредит у сумі 17800, 00 дол. США, зі сплатою процентів в розмірі 12,99 % річних, строком погашення не пізніше 20 вересня 2027 року, зі строком позовної давності 10 років (а.с. 5-6). Банк свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві [PERSON] кредит, про що свідчить заява про видачу готівки (а.с 8) та не заперечується відповідачами. В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між Банком та [PERSON] 21.09.2007 року було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання взяла на себе обов'язок нести перед Банком солідарну з позичальником відповідальність за невиконання ним /позичальником/ зобов'язань за кредитним договором. Згідно умов договору поруки поручитель відповідає за виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник /а.с.9/. Станом на 03.04.2014 р. за Відповідачем та поручителем по укладеним з ПАТ «Комерційний банк «Надра» договорами, на думку позивача, існує заборгованість на загальну суму 27 377,07 дол. США, та 35170,13 грн. яка складається з: заборгованість за сумою кредиту - 17 336,79 дол. США; заборгованість по відсоткам 10040,28 дол. США; Всього 27 377,07 дол. США. заборгованість по пені 15160,08 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ ( 11,2416 гривень за 1 долар США) складає 1 348,57 дол. США; заборгованість по штрафам 20010,05 грн, що в еквіваленті за курсом НБУ ( 11,2416 гривень за 1 долар США) складає 1 780,00 дол. США; Проте повністю погодитись з цим розрахунком, суд не може, оскільки: Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, у разі прострочення Позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню Кредиту/Кредитної лінії , Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги належать задоволенню частково. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором не виконував, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, а тому у Банку виникло право на дострокове стягнення суми кредиту та нарахування штрафних санкцій /а.с.14-15/. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем проведено розрахунок пені за прострочення сплати мінімального платежу за період з 03.04.2013 року по 21.03.2014 року, штраф обраховано відповідно до п. 5.3 кредитного договору /а.с.7/. Проте, до суду Банк звернувся лише 11.08.2014 року. За таких обставин, підлягає стягненню пеня в межах позовних вимог та з урахуванням річного строку, тобто з 13.08.2013 по 11.08.2014 року, що становить 866, 78 доларів США, еквівалент 9 743,99 гривень. Щодо посилання відповідачів по справі, щодо неправильності розрахунку суми заборгованості то вказаний факт не знайшов свого підтвердження. Так, відповідачем [PERSON] було надано копію квитанції № 70627312 від 29.03.2013 року про сплату ним 487,57 грн.. Відповідно до призначення платежу це є пеня за кредитним договором. Оскільки, заборгованість за пенею обмежено періодом з 13.08.2013 по 11.08.2014 року, то вказаний платіж не впливає на розрахунок суми заборгованості, а інших доказів його неправильності відповідачі не надали. Наполягаючи на задоволенні позову, Банк також зазначив, що відповідно до п. 5.2 кредитного договору відповідачі повинні сплатити в солідарному порядку штраф в розмірі 1780 доларів США, за порушення зобов'язань за кредитним договором. Проте, нарахування Банком штрафу є необґрунтованим. Як видно з п. 5.2 кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п. п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1 цього договору за кожен випадок. Однак в позові Банком не зазначено, які саме умови договору, передбачені вказаними пунктами, порушені [PERSON] Тобто, матеріали справи не містять даних коли саме, за порушення якого саме пункту договору нарахований штраф, за яку кількість порушень, в чому саме ці порушення полягають і чим підтверджуються. До того ж, за правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. До вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст.258 ЦК України). Про застосування позовної давності було заявлено відповідачами. При цьому суд враховує правові позиції Верховного Суду України, викладені у постановах від 06.11.2013 року (справа №6-116цс13) та від 19.11.2014 року (справа № 6-160цс14), які в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, відповідно до яких стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Тому вимоги Банку про включення штрафу розмірі 1780 доларів США, до складу заборгованості за кредитом є безпідставними. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості з поручителя [PERSON] слід зазначити наступне. Верховний Суд України у своїй постанові від 17 вересня 2014 року дійшов до висновку про;те, що непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Також, що звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного ;строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спивом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Верховний Суд України у своїй постанові від 23 травня 2012 року дійшов до висновку про те, що договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника, не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому у цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобов'язання, то відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України вимоги до поручителів могли бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку. Як зазначає [PERSON] з 2008 року порушував умови сплати за кредитним договором. Наданими позивачем розрахунками такі обставини не спростовуються. Відповідно до вимог ст.ст. 256; 257;261 ч.1,5; 267 ч. 3,4 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтями 553 ч.1; 554 ч.1,2; 559 ч.1,4 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідачем [PERSON] заявлено про позовну давність. Банк звернувся до суду у серпні 2014 року. Тобто, шестимісячний строк пред'явлення вимоги до [PERSON] сплинув, а тому підстав для стягнення коштів з неї не вбачається. Щодо стягнення в іноземній валюті то, судом встановлено, що позивач має банківську ліцензію №21 зареєстровану Національним Банком України від 23 серпня 2002 року та дозвіл №21-1 від 23 серпня 2002 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Оскільки на момент укладення кредитного договору у позивача була ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями і банк правомірно надав кредит в іноземній валюті - доларах США, то і сума боргу за кредитним договором підлягає визначенню в доларах США. Разом з тим, положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю" можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Щодо доводів відповідачів про порушення підсудності слід зазначити наступне. Стаття 112 ЦПК України, яка передбачала визначення сторонами договірної підсудності щодо розгляду їх спорів, була виключена із цивільно-процесуального кодексу на підставі Закону № 2453-УІ від 07.07.2010р. Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду та вирішенню справ. За таких обставин, правила договірної підсудності не можуть бути застосовані. З огляду на вищевикладене суд вважає обґрунтованими позовна вимого, щодо стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» заборгованість за Договором №8/2007/840-К/1370-Н від 21.09.2007 року на загальну суму 27 377,07 дол. США, та 9743,99 грн. Судові витрати, які підлягають компенсації, визначаються пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: із суми задоволеного позову у розмірі 317056,40 грн. судовий збір складає 1% від цієї суми, що дорівнює 3170,56 грн., то суд вважає, що саме цю суму необхідно стягнути з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial