Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], у якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування коштами у розмірі 126095,13 грн., 3 відсотки річних у розмірі 38826, 33 грн. та судові витрати у сумі 1649,21 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 14.01.2009 року уклав із відповідачем договір позики, відповідно до якого передав йому у позику 30 000,00 доларів США до 01.01.2011 року, однак останній повернув борг частково, заборгованість відповідача становить 28 700,00 доларів США. Позивач судове у засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.01.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого, [PERSON] позичив у [PERSON] гроші у сумі 30 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 01.01.2011 року. Відповідно до п. 4 зазначеного договору позики, [PERSON] стверджує, що зазначені в цьому договорі кошти він отримав від [PERSON] ще до підписання договору. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.02.2012 року, що набрало законної сили, за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення сум, відшкодування моральної шкоди, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, з [PERSON] за договором позики від 14.01.2009 року стягнуто 3 відсотки річних у розмірі 5723,50 грн., індекс інфляції 9386,54 грн., а також 4000 грн. моральної шкоди. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.08.2012 року, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики недійсним було відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12.09.2012 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 08.08.2012 року залишено без змін. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.11.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за договором позики та 3% річних, позовні вимоги задоволені частково, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 14.01.2009року за період з 17.07.2010 року до 17.07.2013 року у розмірі 52564,05 грн. та 3 відсотки річних за період з 28.03.2012 року до 17.07.2013 року у розмірі 8991,45 грн. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.01.2014 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.11.2013 року залишено без змін. Відповідно до ч.1 статті 61 ЦПК України факти встановлені в судовому порядку не підлягають доказуванню. Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території Судом також встановлено, що відповідачем було частково повернуто борг у розмірі 1 300,00 доларів США, тому заборгованість складає 28 700,00 доларів США, про що приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис та відповідно державним виконавцем було відкрите виконавче провадження. Дані обставини підтверджуються постановою державного виконавця Здоровко О.І. про відкриття виконавчого провадження № 31932172 за виконавчим написом № 272, виданим 03.02.2011 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі еквівалентній 28 700 доларів США та 1 700,00 грн. за надані нотаріальні послуги за вчинення виконавчого напису. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний Банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Офіційний курс гривні до іноземних валют, станом на 25.02.2015 року складає: 100 доларів США - 2804.6032 грн. Судом перевірено розрахунок процентів наданих позивачем і встановлено, що ним правильно обрано періоди за яким проводиться розрахунок, облікова ставка НБУ, що діяла у період прострочення сплати позики та правильно розраховано кількість днів, тому сума процентів, що підлягає сплаті становить 126 095,13 грн. виходячи з формули розрахунку: «804 748,00 грн., що є заборгованість, що виражена у гривні ( 28 700 доларів * 28,04/1 грн. курс НБУ) помножено на облікову ставку НБУ поділено на 100 поділено на 365 днів та помножено на кількість днів у періоді дії відповідної облікової ставки НБУ і користування позикою. Частиною 2 статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, позивач має право на стягнення 3% річних від суми боргу, оскільки судом встановлено, що відповідач прострочив виконання основного зобовязання не повернув позику у строк передбачений договором. При цьому суд зазначає, що 3% вираховуються за період з 18.07.2013 р. по 25.02.2015 р. за формулою: «804 748,00 грн., що є заборгованість, що виражена у гривні ( 28 700 доларів * 28,04/1 грн. курс НБУ) помножено 3% помножено на кількість днів прострочки та помножено на 365 днів, поділено на 100. Отже за 587 днів прострочення підлягає стягненню сума у розмірі 38 826,33 грн., що заявлена позивачем. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позов удоволений частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрат Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 197 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved