Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивачі звертаючись з позовом до суду, просять встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], а саме виділити в користування позивачу [PERSON] та позивачу [PERSON] - житлову кімнату площею - 17,0 кв.м., виділити в користування малолітньому [PERSON] - житлову кімнату площею - 10,8 м.кв., виділити в користування відповідачу [PERSON] - житлову кімнату площею - 13,3 кв.м., місця загального користування: коридор, кухню, ванну кімнату, вбиральню - залишити у загальному користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.09.2004 року вказана квартира належить в рівних долях кожному чотирьом особам, квартира складається з трьох відокремлених житлових кімнат загальною площею 41,1 кв.м, а саме житлових кімнат площею 13,3 кв.м., 10,8 кв.м, 17,0 кв.м., на теперішній час у сторін виникають непорозуміння, сварки з приводу сплати комунальних послуг, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, відповідач відмовляється оформляти субсидію, чим порушує права всіх членів сім'ї, вважає, що визначення конкретного порядку користування житловим приміщенням не погіршує умов проживання ні позивачів ні відповідача. Позивачі [PERSON] яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити, вказали, що такий порядок поділу буде зручним та відповідати інтересам всіх членів сім'ї. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що з розрахунку пропорційності кімната площею 13,3 кв.м. повністю відповідатиме інтересам відповідача, оскільки на даний час позивачка [PERSON] разом з малолітнім сином проживає в кімнаті площею 10,8 м.кв., [PERSON] проживає в кімнаті 13,3 кв.м., а [PERSON] в кімнаті площею 17,0 кв.м., у зв'язку з чим порушуються інтереси позивачів та малолітньої дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, пояснив, що в них у сім'ї конфліктна ситуація, його колишня дружина [PERSON] не піклується про їх дітей, не сплачує за комунальні послуги, він вважає, що квартиру надали всім членам сім'ї у рівних частинах, в них склався порядок проживання, а тому змінювати щось він не хоче, не проти щоб малолітній син проживав з ним разом в кімнаті. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, пояснив, що інший порядок користування квартирою не вплине на ситуацію в сім'ї, що склалася, також для встановлення порядку користування квартири необхідно проводити будівельно-технічну експертизу з приводу технічної можливості такого поділу, окреме проживання дитини може призвести до обмеження спілкування з батьком, і окрім того вказав, що позивачі не зверталися до відповідача для вирішення конфліктної ситуації. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини та чинного законодавства України. Заслухавши пояснення позивачів, представника позивача, відповідача, його уповноваженого представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осі. Право власності в його об'єктивному значенні є сукупністю юридичних норм, що регулюють відносини власності, ці норми є юридичною підставою існування і реалізації права власності, що належить певному суб'єкту, тобто, права власності в суб'єктивному значенні, що являє собою право володіти, користуватися, розпоряджатися річчю та реалізовувати стосовно неї інші правомочності своєю владою у власному інтересі. Цьому праву власника відповідає обов'язок усіх інших осіб утримуватися від порушення його правомочностей. Як передбачено ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 29.09.2004 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житло в рівних долях, а саме квартиру [ADDRESS]. (а.с. 5) Відповідно довідки № 142 від 15.06.2015 року виданої ТОВ ЖЕП «Деснянка»в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON] - власник особового рахунку, [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - син. (а.с. 6) Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно технічної характеристики на квартиру [ADDRESS], вона складається з трьох кімнат жилою площею 41,1 кв.м., у тому числі 1-а кімната 17,0 кв.м., 2-а кімната 10,8 кв.м., 3-я кімната 13,3 кв.м., кухня площею 8,1 кв.м., ванна кімната 2,7 кв.м., вбиральня 1,3 кв.м., коридор 17,5 кв.м., веранда 6,6 кв.м., загальна площа квартири 770,3 кв. м. (а.с. 6-7) Відповідно до вимог ст.382 Цивільного кодексу України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або в середині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників не житлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно пункту 39 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, усі мешканці квартир, в яких проживають два і більше власників, наймачів чи орендарів, мають рівні права на користування підсобними приміщеннями та обладнанням. Згідно положення частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно положення ч.1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За нормою частини першої ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз'яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22 грудня 1995 року №20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до частини першої ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач [PERSON] яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками, в рівних частках, тобто по 1/4 кожний, квартири [ADDRESS], співвласники не можуть домовитись про порядок користування майном, що є їх спільною частковою власністю, питання щодо виділення в натурі частки кожного з співвласників сторонами та розподіл особових рахунків не вирішувалось, предметом позовних вимог є визначення порядку користування житловими кімнатами. Сторони вказали, що на даний час житлову кімнату площею 17,0 кв.м. займає відповідач, кімнату площею 13,3 кв.м. позивачка [PERSON], а кімнату площею 10,8 кв.м. займає позивачка [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO]. Таким чином, враховуючи, що власниками спірної квартири є чотири особи, а загальний розмір житловою площі квартири складає 41,1 кв.м, тому фактично на кожного власника квартири припадає по 10,27 кв.м жилої площі квартири. При цьому суд враховує, що малолітній дитині [PERSON] виповнилося 13 років. Стаття 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає право дитини на житло. Відповідно до вимог цього закону держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ч.2 ст.11, ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно - гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Декларацією прав дитини (ст.4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст.3 Конвенції про права дитини зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При розгляді такої категорії спорів, що пов'язанні з визначенням порядку користування житловим приміщенням, визначальним є розмір житлової площі, яка припадає на кожного з співвласників житлового приміщення, технічні характеристики жилих приміщень, оскільки виділене у користування жиле приміщення має бути ізольоване та не пов'язане з іншою кімнатою спільним входом, що враховано судом в межах даного спору, також першочергову увагу приділяючи забезпеченню інтересів дитини, суд вважає за необхідне виділити малолітній дитині [PERSON] окрему ізольовану кімнату площею 10,8 кв.м., а позивачам [PERSON] та позивачу [PERSON] - житлову кімнату площею - 17,0 кв.м., які не заперечували проживати разом в одній кімнаті, при цьому виділивши в користування відповідачу [PERSON] - житлову кімнату площею - 13,3 кв.м. не порушує його права та інтереси. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення конкретного порядку користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved