Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

Позивач АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» звернулося в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення. Мотивуючи свою заяву тим, що позивач є постачальником теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , на квартиру відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач [PERSON] не здійснює оплату за отриману теплову енергію за вищевказаною адресою, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2013 року по 01 серпня 2020 року у розмірі 39 821 грн. 34 коп., яку позивач просить стягнути з відповідача, також у зв`язку із невиконанням останньою обов`язку щодо сплати заборгованості просить стягнути з неї суму індексу інфляції у розмірі 8 650,19 грн., 3% річних у розмірі 3025,44 грн., а також відшкодувати судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2102 грн. Ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Враховуючи вказані факти, згоду представника позивача, що викладена у її письмовому клопотанні, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247\~ч.\~2\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно положень до ст. ст. 15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Згідно ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89\~ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (з 03 жовтня 1994 року по теперішній час) (а.с. 14). З довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (з 08 вересня 1996 року по теперішній час) ( а.с.26). Заборгованість АТ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» просить стягнути за період з жовтня 2013 року по серпень 2020 року, за адресою [ADDRESS] , що перебуває на обслуговуванні у АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», на квартиру за вищевказаною адресою відкритий особовий рахунок № [NUMBER] на послуги централізованого опалення. Відповідно цієї довідки [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (з 08.08.1996 року по теперішній час). Власником є [PERSON] , знята з реєстрації 05 квітня 2013 року(а.с. 8). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01 жовтня 2013 року по 01 липня 2020 року за адресою: [ADDRESS] за послуги з опалення та гарячого водопостачання, заборгованість станом на 01.07.2020 року складає 39 821,34 гривень (а.с.5-7). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 01 травня 2019 року вступив в дію\~Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону №2189-VIII\~до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач\~фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону встановлено,що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Суд зазначає, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів, що за адресою, за якою виник борг з оплати комунальних послуг, відповідач зареєстрований, є власником або з ним укладено договір. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Стаття 129 Конституції України\~проголошує основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх\~переконливості (пункт 3 частини першої). Таким чином, АТ "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач у справі є належним відповідачем у справі. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Проте, обґрунтовуючи позовні вимоги АТ "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» не зазначили та не надали доказів про те, що відповідач є споживачем їх послуг. Представник позивача скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд, подав клопотання про розгляд справи без його участі. З будь-якими клопотаннями щодо встановлення належного споживача своїх послуг не звертався, а також не обґрунтував вимоги звернення до відповідача, що унеможливлює стягнення з нього заявлених позивачем грошових коштів. Аналізуючи в сукупності обставини справи в контексті законів, інших норм права, надані сторонами докази, виходячи з стандарту доказування "баланс вірогідностей" (BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р., J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 р.) суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. У відповідності до приписів ч. 1\~ ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо в позові відмовлено, судові витрати покладаютьсь на позивача.

Outcome: dismissed