Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, де уточнивши позовні вимоги просить зобов`язати відповідача вибачитись перед позивачем, зобов`язати відповідача спростувати відомості про причетність [PERSON] до вбивства та розбійного нападу, а також спростувати те, що він займається злочинною діяльністю. Також просить стягнути відповідача у відшкодування моральної шкоди, внаслідок розповсюдження завідомо неправдивих свідчень, що порочать честь, гідність і ділову репутацію 100000 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що в травні місяці 2019 року до Жовтневого районного суду м. Маріуполя старшим слідчим СУ ГУНП України в Донецькій області Беваловим О.О. в рамках кримінального провадження № 12018050150002605 від 13.11.2018 року були надані сфальсифіковані матеріали, з метою одержання ухвали суду на проведення незаконного обшуку за місцем мешкання позивача та автомобіля, який належить на правах власності матері позивача. В результаті цих незаконних дій були отримані ухвали суду на проведення обшуку мого житла та автомобіля, який йому не належить та не знаходиться в його користуванні. 01.06.2019 р. співробітниками поліції ГУНП України в Донецькій області був проведений безрезультатний обшук житла позивача, чим були порушені його Конституційні права людини і громадянина. Фактично його безпідставно звинуватили у злочинній діяльності, а саме в причетності до розбійного нападу та вбивства, яке було скоєне більше півроку назад невстановленою особою в м. Бахмуті, при цьому вказавши, що в ході проведення заходів щодо документування осіб, які можливо причетні до вчинення злочину, був встановлений позивач, оскільки він як приватна особа здійснює скупку та реалізацію золотих виробів. За діями працівників ГУНП в Донецькій обасті спостерігали сусіди позивача, які знають його як порядну та законослухняну людину, в зв`язку з чим були принижені його честь та гідність, ділова репутація і порушений звичайний уклад життя. Позивач сильно переживає, хвилюється через те, що його було публічно принижено, в присутності людей, чия думка для нього важлива. Позивач зазнав сильне нервове потрясіння, відчував головний біль, підвищення артеріального тиску. Його мати і дружина не знаходять собі спокою, вимушені оправдовуватися перед знайомими, родичами, доказуючи його непричетність до будь-яких злочинів, оскільки знайомі та друзі цікавляться, з якої причини був проведений обшук, що додає додаткових моральних страждань. Також співробітниками ГУНП України в Донецькій області зібрані недостовірні данні, які порочать честь, гідність і його ділову репутацію, фактично звинувачують позивача у скоєнні тяжкого злочину. Цими діями йому завдано моральної шкоди. Вона полягає в тому, що відповідач принизив його честь, гідність і ділову репутацію. Неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги, в зв`язку з тим, що він був ображений та принижений в присутності інших людей, тому вважає, що з відповідача необхідно стягнути на його користь моральну шкоду в сумі 100000 грн. 09.09.2019 ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області було відкрито провадження та призначено підготовче засідання. 11.11.2019 ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . 03.12.2019 ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача- адвоката Карнаухова А.О. про витребування доказів та закрито підготовче провадження у справі. Позивач до судового засідання не прибув. У попередніх судових засіданнях позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Позивач зазначав, що 01.06.2019 йому зателефонував невідомий чоловік і запропонував з ключами від квартири під`їхати за його місцем проживання. Прибувши до під`їзду своєї квартири, [PERSON] показали ухвали суду на проведення обшуку його квартири та транспортного засобу, на що [PERSON] сказав, що транспортний засіб, зазначений в ухвалі суду йому не належить. Після чого поліцейські телефонували говорили, що це помилка. В цей час біля під`їзду перебували сусіди, які знають його родину як добропорядну. Потім троє поліцейських і двоє понятих піднялись в квартиру [PERSON] , де був проведений обшук. Особи, які раніше були засуджені, після цього почали розповсюджувати інформацію про причетність позивача до вчинення вказаного злочину, а саме вбивства та роздоєного нападу. В результаті проведених слідчих дій, [PERSON] було спричинено моральну шкоду. Позивач вважає, що відносно нього були сфальсифіковані матеріали кримінального провадження. [PERSON] звертався до правоохоронних структур, а саме Державного бюро розслідувань, щодо незаконного проведення обшуку та фальсифікації документів, але йому було відмовлено у порушенні кримінального провадження. Самі працівники поліції не поширювали інформацію, що він вчинив злочин, ні перед обшуком коли зустрілись з ним поряд з будинком, ні під час його проведення. Просто надали ухвали на проведення обшуку. Ні до, ні після проведення обшуку його не викликали до поліції і не допитували, вибачень за проведення безрезультатного обшуку не надавали. Також позивач зазначив, що ніякого відношення до автомобіля Chevrolet Cruze д.н.з. [NUMBER] не має, він не є його власником та ним не користується. В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що позов є необґрунтованим та безпідставним. Надав відзив на позовну заяву, де зазначено, що як вбачається з матеріалів справи, до Єдиного реєстру досудових вдувань було внесено запис №12018050150002605 від 13.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.6. ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 187 КК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.05.2019 клопотання слідчого в рамках даного кримінального провадження щодо проведення обшуку квартири за місцем мешкання [PERSON] було задоволено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.05.2019 клопотання слідчого в рамках даного кримінального провадження щодо проведення обшуку автомобіля, яким користується [PERSON] було задоволено. Пізніше, було проведено обшук житла [PERSON] та автомобіля в результаті яких нічого не знайдено та не вилучено. З позицією відповідача, про те що діями працівників поліції, було принижено честь та гідність ділової репутації не погоджуються з таких підстав. Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України, Слідчий, здійснюючи свої доваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних доважень, забороняється. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, постійним у своїй процесуальній діяльності. Основним завданням слідства є розкриття злочину. В ході вирішення цієї глобальної задачі вирішується ще цілий ряд завдань, передбачених кримінальним законом. Згідно методики розслідування кримінальних проваджень певної категорії слідчий повинен розробляти декілька версій та в подальшому відпрацьовувати їх завдяки проведенню певних слідчих дій та заходів. Таким чином, вбачається, що протягом розслідування кримінальних проваджень будуть виявлятися особи, які можливо мають відношення до кримінального правопорушення. Відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: 1) Слідчий незалежний у своїх діяльності. 2) Дана позовна вимога в останній редакції не може відновити порушене (на думку позивача) права. 3) Враховуючи відсутність ухвал суду щодо протиправної поведінки слідчого в рамках вищезазначеного кримінального провадження, відсутні правові підстави для встановлення будь-якого порушення з боку слідчого, за яке він повинен вибачитись. Щодо стягнення моральної шкоди зазначає, що відповідно до частини 6 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої частинами 1-5 цієї норми, законної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Листом від 24.09.2019 №9519/20-2019 слідчим управлінням було надано інформацію, що будь-яких ухвал суду щодо визнання дій слідчого [PERSON] протиправними в рамках даного кримінального провадження не надходило. З аналізу вищезазначеного вбачається, що правомірні дії слідчого, які було здійснено у відповідності до чинного законодавства, за умови відсутності будь-яких ухвал щодо визнання дій слідчого неправомірними, фактично підтверджують безпідставність вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди. Крім того, позивачем не додано доказів щодо обґрунтування своєї позиції. Будь-які фактичні обставини можуть бути підтверджені лише реальними доказами. Щодо зобов`язання спростування відомостей про причетність [PERSON] до вбивства і розбійного нападу, а також спростування інформації, що він займається злочинною діяльністю зазначено, що ні з позовної заяви, а ні з додатків до позову не вбачається наявність будь-яких відомостей про причетність [PERSON] до вбивства і розбійного нападу, не зазначено як саме та у якій формі ці відомості були поширені відповідачем. Таку ж позицію відповідач висловив і до вимоги щодо спростування інформації про те, що [PERSON] займається злочинною діяльністю. Представником позивача надано відповідь на відзив, де зазначено, що слідчий [PERSON]. є працівником поліції, а саме Головного управління Національної поліції України в Донецькій області та діє не від свого імені, а від імені держави. Стосовно тверджень, щодо відсутності ухвал суду щодо визнання дій слідчого [PERSON] протиправними , то це не є приводом для відмови у задоволенні позову і відсутності вини, як того хоче відповідач, оскільки позивач не є заявником, потерпілим, підозрюваним, обвинуваченим у кримінальному провадженні в рамках якого провадився обшук і обшук не вказаний серед рішень і дій, які можуть бути оскаржені на досудовому проваджені, згідно ч. 1 ст. 301 КПК України, а тому позов повинен розглядатися в загальному порядку для цивільно-правових відносин. Стосовно тезисів представника відповідача щодо зобов`язання спростування відомостей про причетність [PERSON] до вбивства і розбійного нападу, а також спростування інформації, що він займається злочинною діяльністю, то беззаперечним є той факт, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Саме на підставі припущень у позивача [PERSON] був призначений та проведений обшук. Сторона позивача надала всі наявні матеріали для доказування, тобто копії ухвали суду та копія протоколу безрезультатного обшуку. Саме в ухвалах суду було дослівно вказано, що: "... в ході проведення заходів щодо документування осіб, які можливо прчетні до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, був встановлений [PERSON] " Все це свідчить про те, що інформація відносно [PERSON] не перевірялась та взагалі обшук підготовлювався та проводився формально і мета його не з`ясована. Сам слідчий і його керівництво зневажливо ставляться до гарантованих прав громадян. Третя особа [PERSON] пояснив, що за матеріалами кримінального провадження до теперішнього часу не встановлена підозрювана особа, досудове провадження триває. Дійсно в ході досудового розслідування від УКР ГУНП в Донецькій області надійшла інформація щодо можливої причетності [PERSON] до кримінального правопорушення з додатковими матеріалами, як б могли послугувати підставою для проведення обшуку, якщо суд встановить та надасть дозвіл на проведення обшуку. Обшук проводив не він особисто, а інший слідчий групи. Обшук провели формально, відкривали шкафи, але речі не діставали. Обшук тривав сім хвилин.Слідчі виконували ухвалу суду про проведення обшуку і мали переконатись, що у вказаній квартирі відсутні речові докази. [PERSON] не звертався до правоохоронних органів з питанням, чи є він підозрюваним. [PERSON] не вручали підозру за вказаним кримінальним провадженням. Обшук транспортного засобу не проводився. Суд вислухавши учасників процесу, оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до наступного висновку. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами. Відповідно до вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до ст.. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15.05.2019 та ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.05.2019 було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання [PERSON] та транспортного засобу Chevrolet Cruze д.н.з. [NUMBER] . Позивач в обгрунтування своїх вимог посилається на ту обставину, що службовими особами відповідача, а саме третьою особою [PERSON] було поширено про нього недостовірну інформацію в клопотанні про надання дозволу на проведення обшуку,, в результаті розгляду якого слідчим суддею було постановлено ухвалу про дозвіл на проведення обшуку від 15.05.2019 р. При цьому, зміст самого клопотання позивачу не відомий, проте припущення про його зміст позивачем зроблено на підставі ухвали слідчого судді, в якій зазначено, що у ході проведення заходів, щодо документуваня осіб, які можливо причетні до вчинення кримінального правопорушення, був встановлений [PERSON] , який на території ринку м. Торецька, реалізує золоті ланцюги різної ваги та плетіння та золоті кільця з ознаками нових виробів, які схожі на ті, що реалізовувалися в ювелірній крамниці "Діамант". Також встановлено, що позивач зберігає вказані ювелірні вироби за місцем свого мешкання. Третя особа, котрий є слідчим ГУНП у Донецькій області та за клопотанням якого, було постановлено ухвалу слідчим суддею, пояснив, що в ході досудового розслідування від УКР ГУНП в Донецькій області надійшла інформація щодо можливої причетності [PERSON] з додатковими матеріалами, як б могли послугувати підставою для проведення обшуку, окрім того [PERSON] послався на те, що матеріали клопотання містили протоколи допиту свідків проте розголошувати їх анкетні дані на даний час недоцільно оскільки досудове розслідування в кримінальному провадженні ще не завершено. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Таким чином, у порядку цивільного судочинства не може розглядатися спір про спростування інформації органу досудового розслідування про проведення процесуальних дій, їх хід та здобуті результати, оскільки такій інформації оцінка надається у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. До таких висновків дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.04.2019 р. по справі № 757/4403/16-ц. З огляду на наведене суд при розгляді дійсної цивільної справи не може надавати оцінку достовірності або недостовірності інформації здобутої органом досудового розслідування в процесі здійснення процесуальних дій по здійсненню досудового розслідування кримінального провадження, в тому числі і тієї яка стала підставою для звернення до слідчого судді з клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку. Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачем або його посадовими або службовими особами, в будь-який інший спосіб було поширено інформацію щодо причетності позивача до вбивства та розбійного нападу, будь-яким особам, окрім слідчого судді який здійснював розгляд клопотання про проведення обшуку та відповідного секретаря судового засідання як до, так і під час, або після проведення обшуку позивачем не надано. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач також зазначає, що недостовірна інформація про його причетність до вчинення вбивства та розбійного нападу після проведення обшуку поширюється раніше судимими особами, проте позовних вимог до таких осіб позивачем не заявлено. З огляду на наведене, у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача вибачитись перед позивачем та спростувати відомості про причетність позивача до вбивства та розбійного нападу, а також спростувати те, що він займається злочинною діяльністю, слід відмовити у зв`язку з тим, що позивачем не доведено поширення відповідачем такої інформації, окрім як у зв`язку та у межах необхідних для виконанням службовими особами відповідача процесуальних обов`язків зі здійснення досудового розслідування кримінального провадження. З цих же підстав слід відмовити у задоволені позовних вимог, про стягнення з відповідача моральної шкоди, внаслідок розповсюдження завідома неправдивих свідчень, що порочать честь, гідність та ділову репутацію. Окрім того, слід зазначити, що суд не вправі зобов`язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Зокрема, до такого правового висновку дійшов Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.10.2018 р. по справі № 757/8834/16-ц. Щодо доводів позивача про незаконність проведення службовими особами відповідача обшуку та відшкодування завданої такими діями моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Європейська конвенція з прав людини) гарантовано право кожного на повагу до приватного і сімейного життя, житла і кореспонденції. При цьому, частина 2 цієї статті містить випадки, в яких втручання у право на повагу до житла є виправданим і не становитиме порушення. Так, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення зазначеного права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або захисту прав і свобод інших осіб. Таким чином право на повагу до житла не є абсолютним та втручання в нього можливе за певних умов. Відповідно до ст.. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Порядок проникнення до житла особи та відповідно проведення обшуку в житлі особи регламентується нормами КПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду. Як вже зазначалось судом, обшук в квартирі позивача здійснювався на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від15.05.2019 р. Відповідно до протоколу обшуку, 01.06.2019 р. проведено обшук за місцем проживання [PERSON] на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від15.05.2019 з метою відшукання і вилучення речей та предметів кримінального правопорушення. Отже, слідчим суддею було надано дозвіл старшому слідчому СУ Головного управління Національної поліції України в Донецькій області Бєвалову О.О. та іншим слідчим слідчої групи на проведення відповідних слідчих дій, а саме обшуку. При цьому суд, зазначає, що в цьому випадку достатність підстав наведених у клопотанні слідчого та доданих до нього документів, які були подані слідчому судді, судом не оцінюється, оскільки таку оцінку вже було надано слідчим суддею та за результатами розгляду відповідного клопотання було постановлено ухвалу про дозвіл на проведення обшуку яка оскарженню не підлягає, при цьому ні КПК України ні ЦПК України не передбачено повноважень суду при розгляді цивільної справи здійснювати повторну оцінку законності або незаконності, достатності підстав для прийнятого раніше слідчим суддею рішення про проведення обшуку. За таких обставин, слід дійти висновку, що втручання у право позивача на недоторканість та повагу до житла було здійснено у відповідності до встановленої законом процедури, та переслідувало легітимну мету - здійснення розслідування кримінального правопорушення. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Положеннями частин другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону передбачено, що у випадках незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, незаконного накладення арешту на майно громадянинові відшкодовуються моральна шкода. У п. 1-1 ст. вказаного закону зазначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня. Таким чином, відшкодування моральної шкоди завданої незаконним проведенням обшуку відшкодовується за умови встановлення незаконності такого обшуку вироком або іншим рішенням суду. З урахуванням наведеного, дійти до висновку про незаконність проведення обшуку житла позивача не можна. Для наявності зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст.ст. 1166, 1167, 1176ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавання та причинний зв`язок між його діями та шкодою - підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст. 12, 81 ЦПК України). Щодо дій службових осіб з проведення обшуку автомобіля Chevrolet Cruze д.н.з. [NUMBER] суд зазначає, що оскільки автомобіль в якому був проведений обшук на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 17.05.2019 р. не належить позивачу та не перебуває у його володінні або користуванні, зазначеними діями службових осіб не було здійснено втручання в права позивача. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судові витрати відповідно до ст.. 141 ЦПК України покладаються судом на позивача.

Outcome: dismissed