Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що її батько [PERSON] працював в КСП «Україна». Станом на час розпаювання земель КСП «Україна» він являвся членом даного господарства. Як член даного господарства набув законне право на отримання земельної частки (паю), однак прізвище батька позивача було помилково не внесено до списку - додатку до Державного акту на право колективної власності на землю КСП «України», в зв`язку з чим сертифікат на право на земельну частку (пай) він не отримував. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] батько позивача [PERSON] помер [INFO] , однак позивач позбавлена можливості прийняти спадщину в нотаріальному порядку в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно. На даний час позивач виявила намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті батька [PERSON] , так як відповідно до ст. 529 ЦК України (в ред. 1963 року) являється спадкоємцем за законом першої черги, а тому прохає: поновити їй строк звернення до суду та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 5,04 умовних кадастрових гектар із земель не витребуваних паїв КСП «Україна» в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилася, однак надала суду заяву про підтримання заявлених позовних вимог та про слухання справи у її відсутність. Представник відповідача - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, однак надав заяву, в якій прохав слухати справи у відсутність представника та при прийнятті рішення покладався на розсуд суду. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам., сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Указом Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] з 1973 року був прийнятий в члени колгоспу «Зоря комунізму», (в подальшому перейменованому в КСП «Україна» - архівна довідка Архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 16.04.2019 №01-37/18), про що свідчить архівна довідка архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 16.04.2019 №01-37/18. Як вбачається з відповіді Відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.10.2018 №133/145-18, 13 листопада 1995 року в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю був зареєстрований Державний акт про право колективної власності на землю КСП «Україна» серії ХР - 18-00-000225. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на час розпаювання земель КСП «Україна» являвся членом КСП (включений в члени КСП в 1973 році) та з членів КСП не виключався (архівна довідка архівного відділу Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області від 16.04.2019 №01-37/18), однак до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Україна» Пархомівської сільської ради серії ХР - 18-00-000-225 включений не був, про що свідчить відповідь Відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.10.2018 №133/145-18. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув законне право на отримання земельної частки /пай/, а також право на отримання земельної частки /паю/ з не витребуваних паїв, так як на момент розпаювання земель був членом КСП «Україна». Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] мав право на земельну частку (пай), але сертифікат про право на земельну частку (пай) він не отримував, про що свідчить відповідь Відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.10.2018 №133/145-18. Відповідно до положень ч. ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку та на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. За ч. ч. 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року, при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. З інформації, яка надана відділом у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області вбачається, що розмір земельної частки (паю) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) по КСП «Україна» на території Пархомівської сільської ради становить 5,04 умовних кадастрових гектар. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з права на земельну частку (пай) розміром 5,04 умовних кадастрових гектар із земель не витребуваних паїв КСП «Україна». Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Згідно ст.529 ЦК України (в ред. 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Факт, що позивач являється донькою померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , копія якої мається в матеріалах справи. Також, окрім позивача, спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON] , яка відмовляється від належної їй частини спадкового майна за усіма підставами згідно ст. 1261 ЦК України та не заперечує щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я дочки спадкодавця - [PERSON] , тобто позивачу по справі, про що свідчить її нотаріально посвідчена заява. Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України фактично прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , проживаючи з ним на час відкриття спадщини, про що свідчить довідка виконавчого комітету Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 13.12.2018 №02-30/1813, а також отримала спадщину на інше майно в нотаріальному порядку, про що свідчить копія спадкової справи №158/2008 року до майна померлого [INFO] [PERSON] . Інших спадкоємців майна [PERSON] немає, що підтверджується копією спадкової справи №158/2008 року до майна померлого [INFO] [PERSON] та відповіддю Харківського обласного державного нотаріального архіву від 31 березня 2021 року №1035/01-21. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [PERSON] і до складу спадкового майна входить право на земельну частку (пай). У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, [PERSON] пропустила строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.73 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, на підставі вищевикладеного, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки [PERSON] надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved