Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна: визнання за позивачем право власності на ? частину квартири №157 по пр.. [PERSON] , 16 в м. Харкові ; визнання права власності на ? частину майнових прав на нежитлове приміщення 7-2 площею 3,05 кв.м., за адресою: м. Харків, пр.. [PERSON] 16 кв. 157; визнання права власності на ? частину майнових прав на нежитлове приміщення 0-4 площею 9,59 кв.м., за адресою: м. Харків, пр.. [PERSON] 16 кв. 157; визнання права власності на телевізор Самсунг 40Н6500 вартістю 11462 грн., варочну поверхню Електролюкс ЕНІ 9654HFK вартістю 9630 грн., водонагрівач Арістон вартістю 4593 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі , від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO]. Під час шлюбу сторонами придбане майно , а саме: квартира №157 по пр.. [PERSON] , 16 в м. Харкові ; нежитлове приміщення 7-2 площею 3,05 кв.м., за адресою: м. Харків, пр.. [PERSON] 16 кв. 157; нежитлове приміщення 0-4 площею 9,59 кв.м., за адресою: м. Харків, пр.. [PERSON] 16 кв. 157; телевізор Самсунг 40Н6500., варочна поверхня Електролюкс ЕНІ 9654HFK., водонагрівач Арістон , диван Смайл, Матрац, витяжка кухонна [PERSON] , шкаф навісний з раковиною . Таким чином , позивач вважає, що майно подружжя ,яке є у спільній сумісній власності , придбане під час шлюбу ,підлягає поділу. 12 грудня 2017 року ухвалою суду в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити, в подальшому надала заяву про проведення судового засідання без застосування технічних засобів Відповідач в судове засідання не з,явився. До суду від представника відповідача надійшов відзив , в якому він проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що сторони з 01.02.2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. На підставі договорів купівлі- продажу майнових прав відповідачем були придбані спірні нежитлові приміщення. Пунктом 2.1 Договорів на придбання нежитлових приміщень передбачено, що майнові права продавця на об,єкт нерухомості , які належать продавцю та відчужуються покупцем , відповідно до умов цього договору полягають у праві набути право власності на об,єкт нерухомості після введення в експлуатацію об,єкта будівництва та оформити правовстановлюючі документи на об,єкт нерухомості. Документи ,які б підтверджували право власності не нежитлове приміщення №2-7 площею 3,05 кв.м. та на нежитлове приміщення №0-44 площею 9,59 кв.м. , оформлені не були, а тому ця вимога є незаконною та задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог про визнання права власності на ? частину квартири [ADDRESS] , представник відповідача вважає , що вона задоволенню не підлягає, оскільки дана квартира була придбана за особисті гроші відповідача ,які він відкладав ще до шлюбу , тобто ці гроші належали йому особисто незалежно від його перебування у шлюбі. Також позивачем не надано доказів на підтвердження спірного нерухомого майна. Крім зазначеної побутової техніки та меблів , перелік яких вказаний у позовній заяві під час шлюбу сторонами був придбаний : Смартфон Самсунг Галаксі (чорний) , покупцем якого була позивач , вартістю 12059 грн. Відповідач вважає, що побутову техніку та меблі можливо розділити наступним чином, визнавши за відповідачем право власності на : шкаф навісний з раковиною вартістю 6750 грн., витяжка кухонна [PERSON] вартістю 6750 грн, диван Смайл вартістю 6100 грн, матрац вартістю 4150 грн. водонагрівач Арісто вартістю 4593 грн. , всього на загальну суму 28343 грн. Позивачу залишити: смартфон Самсунг Дуос вартістю 12059,90 грн., телевізор Самсунг вартістю 11462 грн. варочну поверхню Електролюкс вартістю 9630 грн. , всього на загальну суму 33151,90 грн. Таким чином , поділ майна подружжя , що є у спільній сумісній власності , в частині нежитлових приміщень №7-2 площею 3,05 кв.м., та №0-44 площею 9,59 кв.м, та квартири №157 по. Пр. П. Григоренка , 16 в м. Харкові не підлягають задоволенню , а в частині поділу майна підлягають задоволенню частково. В судове засідання представник відповідача не з,явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності . \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 01 лютого 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі . Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтва про право власності на нерухоме майно , за відповідачем [PERSON] 11.03.2015 року зареєстрована двокімнатна квартира [ADDRESS], яка відповідно до ст. 71 СК України є спільним сумісним майном подружжя. Також , позивачем зазначено , що в період шлюбу ними придбано: телевізор Самсунг 40Н6500., варочна поверхня Електролюкс ЕНІ 9654HFK., водонагрівач Арістон , диван Смайл, Матрац, витяжка кухонна [PERSON] , шкаф навісний з раковиною . Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, оскільки сторонами було визнано факт набуття вищезазначеного майна в період шлюбу, а тому згідно ч.1 ст.82 ЦПК України зазначений факт не підлягає доказуванню. Все це майно є в наявності, сторони не заперечували його оцінку, а саме, що телевізор Самсунг 40Н6500 оцінюється у 11462 грн. , варочна поверхня Електролюкс ЕНІ 9654HFK оцінюється у 9630 грн. , водонагрівач Арістон оцінюється у 4593 грн. , диван Смайл оцінюється у 6100 грн. , Матрац оцінюється у 4150 грн. , витяжка кухонна [PERSON] оцінюється у 6750 грн. , шкаф навісний з раковиною оцінюється у 6750 грн. При розподілі майна суд виходить із рівності часток подружжя в спільній сумісній власності і виділяє позивачу: - -Самсунг 40Н6500 вартістю 11462 грн. , - варочна поверхня Електролюкс ЕНІ 9654HFK вартістю 9630 грн. - водонагрівач Арістон вартістю 4593 грн. А всього на суму 25685 грн. Посилання представника відповідача в запереченнях до позовної заяви про визнання права власності за відповідачем на : шкаф навісний з раковиною вартістю 6750 грн., витяжка кухонна [PERSON] вартістю 6750 грн, диван Смайл вартістю 6100 грн, матрац вартістю 4150 грн. водонагрівач Арісто вартістю 4593 грн. , всього на загальну суму 28343 грн. , судом не приймаються, оскільки ні відповідачем ні його представником не заявлено зустрічного позову про визнання права власності на це майно. Згідно з ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Частинами 1,2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Крім того , 06 жовтня 2014 року та 24 лютого 2015 року між ТОВ «Міні-Макс» та відповідачем [PERSON] укладені договори купівлі- продажу прав ( додатками та доповненнями ) , згідно яких відповідач придбав майнові права на об,єкти нерухомості в об,єкті будівництва за адресою: м. Харків, пр. М. Жукова, 18-А , а саме: нежитлове приміщення №7-2 заг. площею 3,05 кв.м та №0-4 заг. площею 9,59 кв.м. Згідно актів прийому передачі майнових прав до договору купівлі- продажу майнових прав від 06.10.2014 року , відповідач [PERSON] прийняв майнові права на об,єкти нерухомості, а саме: однокімнатну квартиру №7-2 (7-2) , загальною площею 3,05 кв.м., житловою площею 0,0. кв.м., що розташована на сьомому поверсі в житловому будинку , за адресою: м. Харків, пр. Маршала Жукова, 18-А . Згідно з пунктом 2.1. зазначених договорів майнові права продавця на об,єкт нерухомості ,які належать продавцю та відчужуються покупцю відповідно до умов договору полягають у праві набути право власності на об,єкт нерухомості після введення в експлуатацію об,єкта будівництва та оформити відповідні правовстановлюючі документи на об,єкт будівництва та оформлення відповідних правовстановлюючих документів. Відповідно до пунктів 2.5. зазначених договорів покупець майнових прав на об,єкт нерухомості реалізує (здійснює) такі права шляхом отримання об,єкта нерухомості за актом прийому передачі , набуття та оформлення права власності на об,єкт нерухомості шляхом здійснення державної реєстрації права власності на такий об,єкти з отримання правовстановлюючих документів (свідоцтва про право власності на нерухоме майно) на нього. Майном як особливим обєктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обовязки (частина перша статті 190 ЦК України). Майновими правами визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Однак ,як вбачається з матеріалів справи правовстановлюючих документів на нежитлові приміщення в житловому будинку , за адресою: м. Харків, пр. Маршала Жукова, 18-А , позивачем не надано, тобто не доведений факт їх придбання в період шлюбу на спільні кошти подружжя, та визнання права власності за відповідачем на ці нежитлові приміщення , а отже, цей не може бути визнаний судом об*єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином , аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на ? частину квартири №157 по пр.. [PERSON] , 16 в м. Харкові та визнання права власності на телевізор Самсунг 40Н6500 вартістю 11462 грн., варочну поверхню Електролюкс ЕНІ 9654HFK вартістю 9630 грн., водонагрівач Арістон вартістю 4593 грн. підлягають задоволенню, в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частину майнових прав на нежитлове приміщення 7-2 площею 3,05 кв.м., за адресою: м. Харків, пр.. [PERSON] 16 кв. 157; визнання права власності на ? частину майнових прав на нежитлове приміщення 0-4 площею 9,59 кв.м., за адресою: м. Харків, пр.. [PERSON] 16 кв. 157 слід відмовити. Відповідно до вимогст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4098,16 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial