Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

позивач звернулася в суд із позовом до відповідача просить стягнути в її користь аліменти на утримання спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. щомісячно починаючи з дня предявлення позову, а також 550 грн. витрат на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що сторони є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач проживає окремо та жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, участі у їх вихованні не приймає. Оскільки у відповідача немає регулярного стабільного доходу, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеним. Додатково пояснили, що останні чотири роки сторони проживають окремо, у відповідача інша сім'я. Оскільки відповідач добровільного свого обовязку по утриманню дітей не виконує, тому просили позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Пояснили, що відповідач тривалий час хворів, крім цього у нього на утриманні перебуває двоє малолітніх дітей в іншій сім'ї, тому відповідач має можливість сплачувати аліменти лише у розмірі 300 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені суду докази, суд встановив наступне. Як вбачається з копій свідоцтв про народження (а.с.4-5) сторони є батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Малолітні діти зареєстровані та проживають разом із позивачем, що підтверджується копією довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки №2765 від 19.09.2015р. (а.с.6). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом передбачена рівність такого обовязку. Згідно з ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з Роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідач на даний час не працює, що свідчить про нерегулярність доходів відповідача, а тому суд вважає, що позивачем у відповідності до вимог ст. 184 СК України правомірно заявлено позов про стягнення аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітнього сина, судом враховано, що відповідач є працездатною особою, має можливість працювати та забезпечувати утримання дітей, те, що прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 вересня - 1455 гривень, а тому враховуючи потреби дитини, беручи до уваги рівність батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], слід стягувати аліменти у розмірі по 727 грн. 50 коп. щомісячно. При цьому, судом не беруться до уваги посилання [PERSON] на наявність на його утриманні двох інших малолітніх дітей, оскільки як вбачається з долучених ним копій свідоцтв про народження дітей (а.с.22, 23), їх батьком вказаний [PERSON], а не [PERSON]. Крім цього, визначений судом розмір аліментів на утримання кожного з малолітніх дітей сторін становить половину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Жодними доказами також не підтверджена та обставина, що відповідач тривалий час хворів, а тому не враховується судом при визначенні розміру аліментів. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 400 грн. 13 коп. судових витрат та в дохід держави 487 грн. 20 коп. судового збору, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому чисті, і витрати на правову допомогу. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п.п.47, 48 Постанови від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з розрахунку витрат за надану правову допомогу (а.с.25) адвокатом [PERSON] нараховано позивачу 550 грн. за надану правову допомогу, при цьому здійснений розрахунок відповідає вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Позивачем вказана сума оплачена, що підтверджується квитанціями №310 від 28.09.2015 року та №439 від 17.12.2015 року (а.с.7, 24), а тому з цієї суми слід визначати розмір судових витрат на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, оскільки позивач звернулася до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів на утримання обох дітей в загальному розмірі 2000 грн., з яких задоволено 1455 грн., то з відповідача на користь позивача слід стягнути 400 грн. 13 коп. судових витрат (1455 грн.*550 грн./2000 грн.). Крім цього, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то такий у відповідності до вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 487 грн. 20 коп. 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial