Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивачі звернулися у суд із позовом до Джурівської сільської ради про визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог вказали, що на праві часткової власності членів колгоспного двору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить житловий будинок, що розташований в [ADDRESS]. Внаслідок смерті [PERSON], який помер [INFO] р. в с.Джурів, Снятинського району, Івано-Франківської області, відкрилася спадщина, яка складається із 1/6 частини спірного будинковолодіння. Спадкоємцем першої черги за законом стала дружина померлого [PERSON], яка прийняла спадщину. [INFO] р. померла [PERSON], яка склала заповіт, згідно якого все своє майно запавіла [PERSON] Таким чином остання являється спадкоємцем 2/6 частини будинковолодіння після смерті батьків та 1/6 частини будинковолодіння, яка належить [PERSON], як члену колишнього «колгоспного двору». Однак в зв'язку з тим, що господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» та частки в свідоцтві на право особистої власності не визначені, державним нотаріусом позивам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, а тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. Представник позивачів подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задоволити, а справу просила розглядати за її відсутності. Представник відповідача - Джурівської сільської ради, подав до суду заяву, де зазначив, що позов визнає, справу просить розглядати у відсутності представника Джурівської сільської ради. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про смерть Серія [NUMBER], виданого на [PERSON], слідує, що останній помер [INFO] р. З свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] виданого на [PERSON], вбачається, що остання померла [INFO] р. Згідно свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 17.11.1988 р., житловий будинок, господарські будівлі і споруди в [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] З довідки від 17.05.2017 р. №665, виданої виконкомом Джурівської сільської ради, слідує, що в колгоспному дворі станом на 15.04.1991 р. за адресою в [ADDRESS]. Були зареєстровані голова двору - [PERSON], 1921 р.н., дружина - [PERSON], 1925 р.н., дочка - [PERSON],1953 р.н., зять - [PERSON], 1951 р.н., онука -[PERSON], 1976 р.н., онук -[PERSON], 1982 р.н. З довідки від 03.05.2017 р. №61, виданої виконкомом Джурівської сільської ради, вбачається, що [PERSON], 1925 р.н., яка померла [INFO] р., була зареєстрована і проживала в [ADDRESS]. На час смерті в даному господарстві були зареєстровані та проживали: дочка -[PERSON], [INFO], зять [PERSON], [INFO] Згідно заповіту від 04.12.2014 р. [PERSON] заповіла все своє майно на користь [PERSON], відомості щодо вищезаначеного заповіту зареєстровано в спадковому реєстрі, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем майна [PERSON] померлого [INFO] р. є його дружина [PERSON] З свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого на [PERSON], вбачається, що батьками останньої записано [PERSON], [PERSON] З свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER], слідує, що 08.11.1975 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу «[PERSON]» присвоєно прізвище «[PERSON]». Постановою державного нотаріуса Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON], [INFO], жительці с.Джурів, Снятинського району, Івано-Франківської області, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], померлого 03.10.1995 р., оскільки частки у майні колгоспного двору не визначені. З довідки від 02.10.2017 р. №2041/02-14, виданої державним нотаріусом першої Снятинської нотаріальної контори, вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] р. і проживала в с.Джурів, Снятинського району, Івано-Франківської області, заведена спадкова справа за №8/2016 на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом №13 від 13.01.2015 р. дочки померлої [PERSON], [INFO], жительки с.Джурів, Снятинського району, Івано-Франківської області. Інших спадкоємців немає. З державного акту на право приватної власності на землю Серія [NUMBER], слідує, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,4614 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с.Джурів. Землю передано для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства. З свідоцтва про укладення шлюбу, Серія [NUMBER], слідує, що 02.10.1993 р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено запис за №11. Після одруження «[PERSON]» присвоєно прізвище «[PERSON]». Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо роз'яснення ст.ст. 17, 18 ЗУ "Про власність" вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За наведених обставин суд вважає, що не визначеність часток в майні колишнього колгоспного двору не є підставою відмови у захисті права позивачів, а тому на підставі вищенаведеного, суд вважає, що позивачі, набули право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в по [ADDRESS] а саме: за [PERSON] на 3/6 частки, [PERSON] на 1/6 частки, [PERSON] на 1/6 частки, [PERSON] на 1/6 частки вищезазначеного будинковолодіння. На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1233, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved