Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 24 лютого 1988 року згідно ордеру № 552, виданого Бюро обміну житлових приміщень [PERSON] зайняв квартиру за обміном з [PERSON], що розташована за адресою: [ADDRESS]. Пайовий внесок за цю квартиру у сумі 6353,11 у валюті 1987 р. у повному обсязі сплачено колишнім членом кооперативу - [PERSON] у листопаді 1986 року, що підтверджується довідкою ЖБК «Сталь-3». Таким чином, [PERSON] був власником квартири [ADDRESS], якою користувався, міг розпоряджатися, згідно чинного законодавства. На підставі обмінного ордеру на житлове приміщення за № 522 від 24 лютого 1988 року, виданого Бюро обміну жилими приміщеннями Виконавчого комітету Донецької міської Ради народних депутатів [PERSON] вселився у спірну квартиру. Ордер виданий на підставі протоколу засідання комісії Виконавчого комітету Донецької міської Ради народних депутатів № 8 від 20 лютого 1988 року. До договору міни застосуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Таким чином, 24 лютого 1988 року власник квартири [PERSON] - розпорядився належним йому на праві власності нерухомим майном, обмінявши його на інше житло з [PERSON], який в результаті цього обміну набув всіх прав власника нерухомого майна. Укладений договір міни між [PERSON] та [PERSON] був оформлений видачею обмінного ордеру, компетентним органом Виконавчого комітету Донецької міської Ради, що у 1993 році в повному обсязі відповідало діючому цивільному законодавству України. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем на майно за законом після смерті [PERSON] - є вона як його рідна сестра, інших спадкоємців майна за законом не має. Оскільки, згідно довідки № 227 Житлово-будівельного кооперативу «Сталь-1», [PERSON] був зареєстрований та мешкав разом з нею за однією адресою з 27 грудня 1991 року по день смерті - [INFO], вона вважає, що фактично спадщину прийняла. 23 січня 2014 року вона звернулась до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але у видачі такого свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку із тим, що нею не був наданий правовстановлюючий документ на спірну квартиру, у зв'язку із чим вона звернулась до суду із цим позовом. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS], що залишилося після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Позивачка до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням справу розглянути у її відсутність за участю її представника [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі по викладеним у позові обставинам, просила їх задовольнити. Представник відповідача Уманець Г.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, та не заперечував проти їх задоволення. Додатково зазначив, що [PERSON] не мав своєї родини, ані дружини, ані дітей, він жив у родині своєї сестри. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 24 лютого 1988 року згідно ордеру № 552, виданого Бюро обміну житлових приміщень [PERSON] зайняв квартиру за обміном з [PERSON], що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] у сумі 6353,11 р. у повному обсязі сплачено колишнім членом Житлово-будівельного кооперативу «Сталь-3» - [PERSON] у листопаді 1986 року, що підтверджується довідкою ЖБК «Сталь-3» № 1 від 06.02.2014 р. (а.с.17). За ст. 15 Закону України "Про власність", член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Згідно п.5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року за №9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", член ЖБК, якій повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати,заповідати, обмінювати, вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За частиною 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Таким чином, [PERSON] був власником квартири [ADDRESS], якою користувався, міг розпоряджатися, згідно чинного законодавства. Відповідно до ст. 79 Житлового кодексу України, наймач жилого приміщення вправі за письмовою згодою членів сім'ї, що проживають разом з ним, включаючи тимчасово відсутніх, провести обмін займаного жилого приміщення з іншим наймачем або членом житлово-будівельного кооперативу, в тому числі з проживаючими в іншому населеному пункті. Згідно з ч.1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з ордеру про обмін житлових приміщень № 522 від 24 лютого 1988 року, виданого Бюро обміну жилими приміщеннями Управління житлового господарства Виконавчого комітету Донецької міської Ради народних депутатів [PERSON] на підставі протоколу засідання комісії Виконавчого комітету Донецької міської Ради народних депутатів № 8 від 20 лютого 1988 року, було дозволено зайняти квартиру по обміну [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до статей 241, 242 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. До договору міни застосуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Таким чином, суд встановив, що 24 лютого 1988 року власник квартири [PERSON] - розпорядився належним йому на праві власності нерухомим майном, обмінявши його на інше житло з [PERSON]. Укладений договір міни між [PERSON] та [PERSON] був оформлений видачею обмінного ордеру, компетентним органом Виконавчого комітету Донецької міської Ради, тому [PERSON] в результаті цього обміну набув права власності на дане нерухоме майно. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 789 від 22 липня 2010 року (в.с.11). Оскільки за нормами ЦК УРСР час набуття права власності не пов'язувався з державною реєстрацією права власності, то є підстави вважати, що [PERSON] при житті набув право власності на квартиру і при житті не здійснив її відчуження, тому дана квартира увійшла до спадкової маси, тобто після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеного майна, а саме: квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1262 Цивільного кодексу України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця. Позивачка від народження [PERSON] (а.с.12), яка одружилась з [PERSON] та прийняла його прізвище «[PERSON]» (а.с.15), є рідною сестрою спадкодавця [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с.14) та свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.12), з яких вбачається, що вони мали одну матір. Батьки [PERSON], а також брат [PERSON] померли, що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх смерть. Таким чином, судом встановлено, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON]. Як вбачається з довідки № 227 Житлово-будівельного кооперативу «Сталь-1», [PERSON] був зареєстрований та мешкав разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] з 27 грудня 1991 року по день смерті - [INFO] (а.с.16), тому позивачка фактично прийняла спадщину після смерті свого брата. 23 січня 2014 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті її брата, проте у видачі такого свідоцтва їй було відмовлено, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS]. Таким чином, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, яку вона прийняла після смерті свого брата, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку про необхідність визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], тим самим задовольнив позовні вимоги.

Outcome: approved