Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № №ZPJ0G40000001332 від 05.11.2007 року у розмірі 495533,33 грн., посилаючись на неналежне виконання своїх зобов`язань з боку відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.11.2007 року між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір №ZPJ0G40000001332, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 223312,50 грн., та зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Згідно договору, у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 27.01.2020 року має заборгованість 3359423,69 грн., з яких: 222211,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 792316.14 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2344895,93 грн. - нараховано пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Позивач зазначає, що вимагає від боржника частину суми заборгованості за кредитом в розмірі 495533,33 грн., яка складається з наступного: 222211,62 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 273321,71 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 05.06.2016 р. по 27.01.2020 р. Ухвалою суду від 03.03.2020 року відкрито спрощене провадження по справі, відповідачеві встановлений строк на подання відзиву та зустрічного позову. Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначено, що ПАТ «ПриватБанк» в 2009 році вже звертався з позовом про звернення стягнення заборгованості за рахунок предмету іпотеки за кредитним договором №ZPJ0G40000001332, набув право вимоги до боржника за укладеними з ним кредитним договором та реалізував це право вимоги, звернувшись до суду для звернення стягнення на предмет іпотеки у межах забезпечення відповідачем виконання основного зобов`язання. 03.06.2010 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення у справі № 2-137/2010, яким повністю задоволено позовну заяву, та звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , яка належить відповідачу. 14 липня 2010 року за вказаним рішенням представник позивача отримав виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак не зазначив в позовній заяві про наявність рішення суду, та не надав відомостей щодо виконання рішення. Відповідач також зазначає, що 25.12.2008 року ПАТ «ПриватБанк» на її адресу направив лист про підвищення процентної ставки. В зв`язку з тим, що [PERSON] була не згодна з підвищенням відсоткової ставки, вона звернулась до банку з листом, в якому повідомила про незгоду з підвищеною процентною ставкою. Після отримання позивачем незгоди з підвищення відсоткової ставки, та у зв`язку з порушенням виконання позивачем виконання зобов`язань за кредитним договором (так як банк збільшив відсоткову ставку) Банк використав своє право достроково вимагати від відповідача повне повернення заборгованості за кредитним договором. 31.07.2009 року ПАТ «ПриватБанк» подав до суду позовну заяву (що в розумінні чинного законодавства є вимогою) вимогу боржнику про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів, про що зазначив у позовній заяві, у відповідності до якої просив стягнути заборгованості за кредитним договором, що станом на 22.07.2009 рік становила 328289,94 грн. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, незалежно від способу такого стягнення кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і строк дії кредитного договору, використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги, тобто з 01.08.2009 року . Вважає необхідно відмовити ПАТ «Приватбанк» у задоволенні позову в зв`язку з пропущенням позивачем строку позовної давності. Щодо нарахованих процентів, відповідач не погоджується з тих підстав, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В нашому випадку, пред`явлення позовної заяви до суду, в розумінні ст. 1050 ЦК України є вимогою про дострокове стягнення кредитної заборгованості в повному обсязі (тіло кредиту в повному обсязі та відсотки) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. 27.05.2020 року відповідач [PERSON] надала суду клопотання про розгляд справи за правилами позовного провадження та заявила про витребування доказів для огляду в судовому засіданні. Ухвалою судді від 26.05.2020 року за клопотанням відповідача справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.08.2020 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, просить у позові відмовити на підставі пояснень, наданих у відзиві на позовну заяву . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, про розгляд справи сповіщена у встановленому порядку,в матеріалах провадження наявна заява щодо розгляду справи у її відсутність. Вивчивши матеріали цивільної справи, оглянувши матеріали цивільної справи Хортицького районного суду м.Запоріжжя №2-137/10, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, а також взявши до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Зі змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими законом способами. У ч.2 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05.11.2007 року між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір №ZPJ0G40000001332, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 223312,50 грн. та зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. 25.12.2008 року ПАТ «ПриватБанк» на адресу [PERSON] направив лист про підвищення процентної ставки. В зв`язку з тим, що [PERSON] була не згодна з підвищенням відсоткової ставки, вона звернулась до банку з листом, в якому повідомила про незгоду з підвищеною процентною ставкою. Після отримання незгоди з підвищення відсоткової ставки, та у зв`язку з порушенням виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором (так як банк збільшив відсоткову ставку) Банк використав своє право достроково вимагати від [PERSON] повне повернення заборгованості за кредитним договором та 31.07.2009 року ПАТ «ПриватБанк» подав до суду позовну заяву про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів, про що зазначив у позовній заяві, у відповідності до якої просив стягнути заборгованості за кредитним договором, що станом на 22.07.2009 рік становила 328289,94 грн. Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, незалежно від способу такого стягнення кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання і строк дії кредитного договору. Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, отже такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про негайне повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня після одержання такої вимоги, тобто з 01.08.2009 року . На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, а Рішення суду про звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Як вбачається з матеріалів цивільної справи №2-137/2010, в 2009 році ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертався з позовом про звернення стягнення заборгованості за рахунок предмету іпотеки за кредитним договором №ZPJ0G40000001332. Позивач набув право вимоги до боржника за укладеними з ним кредитним договором та реалізував це право вимоги, звернувшись до суду для звернення стягнення на предмет іпотеки у межах забезпечення відповідачем виконання основного зобов`язання. 03.06.2010 року Хортицьким районним судом м. Запоріжжя було постановлено рішення у справі № 2-137/2010, яким повністю задоволено позовні вимоги банку, в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № ZPJ0G40000001332 та № ZPJ0G50000001332 від 05.11.2007 року в розмірі 328289,94 гривень, що складається: (265444,52 гривень - заборгованості за кредитом; 591,03 гривень- заборгованості за простроченим кредитом; 3760,48 гривень - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 50099,29 гривень - заборгованість по простроченим відсоткам; 8394,62 гривень - пені несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу квартири за початковою ціною не нижчій за звичайну ринкову ціну на цей вид майна з укладанням від імені Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанкк» договору купівлі-продажу, з правом отримання витягу з державного реєстру прав власності. 14 липня 2010 року за вказаним рішенням представник позивача отримав виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки, про що мається відмітка в матеріалах цивільної справи № 2-137/2010. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Подача позовної заяви про звернення стягнення за рахунок предмету іпотеки не перериває строку позовної давності на подачу позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки і навпаки (Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у Постанові від 24.04.2019 року у справі № 523/10225/15-ц). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так як строк з дату подачі позовної заяви не переривався, стає вочевидь, що з моменту виникнення права вимоги стягнення боргу за кредитним договором (22.07.2009 р.) до дати подачі позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором (20.02.2020 р.) минуло більше 9 років. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу), де три роки, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України) та застосовується судом виключно за заявою сторони справі до винесення судом рішення. Враховуючи, що ПАТ КБ «ПриватБанк» подав позовну заяву поза межами строку позовної давності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо нарахованих процентів, слід зазначити що кредитор не може нараховувати проценти за кредитним договором після закінчення строку кредитування (після закінчення вказаної у кредитному договорі дати повного погашення кредиту) або у разі пред`явлення кредитором вимоги про дострокове повернення кредиту у порядку, передбаченому положеннями статті 1050 Цивільного кодексу, після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту, право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти - припиняється. Такий правовий висновок зазначений також у постановах Великої Палати Верховного Суду: № 127/15672/16-ц від 08.11.2019 року; № 723/304/16-ц від 23.10.2019 року; № 1519/2-3165/11 від 03.07.2019 року; № 461/10610/13-ц від 10.04.2019 року. Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося пред`явленням позовної заяви до суду, в розумінні ст. 1050 ЦК України є вимогою про дострокове стягнення кредитної заборгованості в повному обсязі (тіло кредиту в повному обсязі та відсотки) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Кредитним договором не встановлено розмір процентів після спливу строку його дії, а так стягнення нарахованих Банком відсотків є безпідставними. Аналізуючи перелічені норми матеріального та процесуального права, взявши до уваги встановлені у судовому засіданні обставини, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Outcome: dismissed