Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом до ПрАТ «Азовелектросталь», зазначивши, що з 01.12.2010 року по 17.11.2014 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, який не провів із нею повний розрахунок при звільненні. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 5 348,68 грн. за період з серпня 2014 р. по 17.11.2015 р., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 17.11.2014 року по день ухвалення рішення в розмірі 4705,41 грн., індексацію заробітної плати відповідно до вимог ст.95 КЗпП України в сумі 2 627,63 грн. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала і просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився з невідомої суду причини, надавши заперечення, з яких вбачається, що представник відповідача позовні вимоги визнає частково - в частині вимог про стягнення заробітної плати згідно з довідкою № 1334 від 15.10.2015 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] була повністю погашена 29.09.2015р., вважає, що відносно стягнення суми середнього заробітку позивачка невірно розрахувала середній заробіток в розмірі 83,33 грн., тому як він складає 64,98грн., отже загальний розмір середнього заробітку за затримку розрахунків складає 215 днів, тобто 64,98х216/день=13 970,70 грн. Що стосуються індексації заробітної плати, то позивачці за період роботи в ПрАТ «Азовелектросталь» виконувалось підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом. З лютого 2014 р. по дату звільнення позивачка знаходилась на частковому або повному простої, отже, заробітна плата індексації не підлягає, а тому в решті позовних вимог просив відмовити. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з 01.12.2010 року по 17.11.2014 року перебувала у трудових відносинах в ПрАТ «Азовелектросталь», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці (а.с.7). Згідно з вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Наявність факту порушення трудового законодавства в частині невиплати позивачці заборгованості по заробітній платі вбачається з наданої суду довідки про погашення заборгованості. У той же час суд приходить до переконання про необхідність відмовити позивачці у задоволенні вимог в цій частині, оскільки відповідно до довідки, наданої відповідачем, № 1334 від 15.10.2015 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] була повністю погашена 29.09.2015 року (а.с. 29). Згідно зі ст.33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. У відповідності з положеннями ч.5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст.4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем,в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення індексації заробітної плати позивачки відповідно до вимог ст.95 КЗпП України, суд не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки не доведено наявність заборгованості з індексації заробітної плати у відповідача перед позивачкою, яка згідно з запереченнями відповідача взагалі відсутня, оскільки підвищення заробітної плати позивачки відбувалося випереджувальним шляхом, індексація заробітної плати позивачці проводилася протягом усього часу її роботи на підприємстві відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та п. 4,5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078 та офіційно опублікованих індексів споживчих цін. Відповідно до п.5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078, при розрахунку суми індексації у разі підвищення доходів випереджаючим шляхом з урахуванням прогнозованого рівня інфляції, місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим і індексація в цьому місяці не проводиться. Враховуючи, що позивачці за період її роботи на підприємстві неодноразово проводилося підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом, розмір якої перевищував розрахункову суму індексації, заробітна плата за вказаний період індексації не підлягає. Відповідно до вищевказаного «Порядку проведення індексації грошових доходів населення» індексація заробітної плати нараховується тільки за оплату праці за виконану роботу. З лютого 2014 р. по дату звільнення позивачка знаходилася на частковому або повному простої (а.с.26-28). На протязі простою роботи не виконуються, тому оплата періоду простою не є об'єктом індексації. Отже, заробітна плата індексації не підлягає, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. На підставі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Суд, вважаючи обґрунтованою вимогу позивачки про стягнення середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку із нею по заробітній платі при її звільненні, вирішує питання про розмір стягуваної суми, виходячи з наступного. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з пунктом 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). З наданих суду заперечень відповідача вбачається, що ним визнається розрахунок середнього заробітку позивачки в розмірі 64,98 грн. Відповідно до наданого суду відповідачем розрахунку середнього заробітку позивача вбачається, що середньоденна заробітна плата позивачки за останні повні два місяці роботи перед звільненням складала 64,98 грн. (а.с. 47). Суд бере за основу саме цей розрахунок, оскільки він відповідає вимогам «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З моменту звільнення [PERSON] з ПрАТ «Азовелектросталь» по день повного розрахунку по заборгованості із заробітної плати (з 18.11.2014 року по 29.09.2015 року) відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на 2014-2015 р. минуло 216 робочих днів. Отже, сума середнього заробітку за період з часу затримки розрахунку із позивачкою при звільненні до повного розрахунку становить 14 035,68 грн. (216 днів х 64,98 грн. = 14 035,68 грн.) і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп., від сплати якого, відповідно до закону, звільнена позивачка.

Outcome: partial