Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивачі подали до суду позовну заяву, в якій просять зобов'язати [PERSON], [PERSON] знести самочинно збудовані по [ADDRESS] веранду-терасу під літ. «а», сарай під літ. «Б», гараж навіс під літ. «Г», огорожу по межі «А-Б» згідно державного акту на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON], від 20.01.2005 року, які збудовані на землях міськземфонду з порушенням будівельних норм та правил. В обґрунтування зазначених вимог позивач покликається на такі обставини: Позивачі є власниками будинку у [ADDRESS]. У 2007 році поряд із ними відповідачі [PERSON] та [PERSON] придбали будинок по [ADDRESS] здійснивши захоплення частини приватизованої земельної ділянки позивачів та частини земельної ділянки місьземфонду. При цьому відповідачі провели самочинне будівництво огорожі, веранди тераси, сараю та гаражу-навісу з порушенням будівельних норм, санітарних та протипожежних вимог, порушивши права позивачів. Так, огорожа відповідачами споруджена по межі А-Б згідно державного акту, виданого на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на земельній ділянці, що належить позивачам, без їхнього погодження. Споруджена самочинна огорожа є перешкодою у користуванні майном позивачів. Крім цього відповідачі на межі та частково на терарії, що належить Позивачам добудували до будинку по [ADDRESS] веранду-терасу без згоди позивачів,. Крім цього, такою добудовою недотримані норми ДБН-360-92. Самочинно зведена веранда-тераса стала перешкодою у користуванні власністю позивачів. Пропри це, відповідачі знищують зелені насадження позивачів, обприскують їх невідомою речовиною, викидають сміття та петарди на земельну ділянку, що належить позивачам. Збудований відповідачами гараж-навіс також порушує будівельні норми та інтереси позивачів, так як він збудований на відстані 4, 5 м. від будинку позивачів та на відстані 0,4 м. від прибудови позивачів. Дах споруди є односкатний, з нахилом у сторону позивачів та їхньої земельної ділянки, без облаштування водостічної системи. На підставі наведеного позивачі просять суд позов задоволити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просить суд позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили та пояснили суду, що згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року земельні ділянки між позивачами та відповідачами розмежовано у відповідності до межі «А-Б» державного акту позивачів. Таким чином, позивачі навмисно вводять суд в оману, стосовно ніби то захоплення відповідачами частини земельної ділянки по [ADDRESS] по межі «А-Б». Разом з тим, позивачі приховують той факт, що вони вже зверталися у відповідні інстанції з питанням стосовно захоплення відповідачами земельної ділянки. Листом Держземінспекції у Львівській області позивачам надано роз'яснення, що земельну ділянку колишнього будинковолодіння по [ADDRESS] відповідачі використовують на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року та акту державного виконавця від 07.08.2009 року. Крім цього головним спеціалістом відділу оперативного контролю за використанням та охороною земель Держземінспекції у Львівській області складено акт згідно якого факту самовільного захоплення гр.. [PERSON] земельної ділянки не встановлено. Відповідачі зазначають, що на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова після повторних обмірів площа земельної ділянки по [ADDRESS] складає 0,0447 га, у тому числі площа 0,0057 га спірна частина земельної ділянки, на якій знаходиться частина будинку [ADDRESS], площею 0,0024 га. 27.11.2012 року ТБІ та ЕО провело технічну інвентаризацію та виготовило відповідачам технічний паспорт на приватний житловий будинок за їхньою адресою, по [ADDRESS], в якому немає жодних відміток про самовільне будівництво. Таким чином відповідачі зазначають, що саме позивачі своїми неправомірними діями порушують права відповідачів. Представник третьої особи Залізничної РА ЛМР у судовому засіданні не з'явився, однак, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності. Щодо задоволення позову заперечує, оскільки Залізнична районна адміністрація, як орган, якому делеговані повноваження по розгляду питань щодо вжиття заходів відносно самочинного будівництва не підтверджує наявність у відповідачів самочинного будівництва. Заслухавши пояснення позивачів та відповідачів, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст.4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26 грудня 2008 року (а.с. 18-20), яке залишено без змін згідно ухвали апеляційного суду Львівської області від 11.06.2009 року позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено. Встановлено межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння по [ADDRESS] і земельною ділянкою будинковолодіння по [ADDRESS], що належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у відповідності до межі «А-Б», яка визначена та погоджена у виданому на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0555 га по [ADDRESS] та згідно викопіювання з генплану м. Львова від 05.05.2008 року та межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння по [ADDRESS] і земельною ділянкою будинковолодіння по [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у відповідності до викопіювання з генплану м. Львова від 05.05.2008 року. Зобовязано Управління земельних ресурсів у м. Львові встановити межі в натурі між земельною ділянкою будинковолодіння по [ADDRESS] і земельною ділянкою будинковолождіння по [ADDRESS], яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у відповідності до межі «А-Б», яка визначена та погоджена у виданому на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0555 га по [ADDRESS] та згідно викопіювання з генплану від 05.05.2008 року та межі користування між земельною ділянкою будинковолодіння по [ADDRESS] і земельною ділянкою будинковолодіння по [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у відповідності до викопіювання з генплану у м. Львові для вирішення питання землекористування від 05.05.2008 року. Зобов'язано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не чинити перешкод укористуванні [PERSON], [PERSON] земельною ділянкою по [ADDRESS], усунути перешкоди щодо приватизації належної [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] шляхом дачі [PERSON], [PERSON] згоди, як суміжних землекористувачів, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] власників будинковолодіння земельної ділянки по [ADDRESS] і [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як власників будинковолодіння по [ADDRESS]. Як вбачається із Листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 31.05.2013 року № 7/13-6-3039 19.09.2012 року (а.с. 33-35) спеціалістами Державної інспекції сільського господарства у присутності гр.. [PERSON] проведена позапланова перевірка, з питання розгляду листа державної інспекції сільського господарства України від 30.08.2012 року № М-33-6-9/136, земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. В результаті перевірки встановлено, що вищезазначена земельна ділянка використовується гр.. [PERSON] згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26.12.2008 року у справі № 2-2011/2008, яким встановлено межі користування будинковолодіння на [ADDRESS] і земельною ділянкою будинковолодіння на [ADDRESS] у відповідності до межі «А-Б», яка визначена та погоджена у виданому на ім'я [PERSON] Державному акту на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS]. Державною інспекцією Сільського господарства факту самовільного зайняття гр.. [PERSON] земельної ділянки не виявлено. Згідно Листа Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області від 04.09.2009 року № М (09-136)23 (а.с. 89) проведеною перевіркою Держзеінспекцією у Львівській області встановлено, що гр.. [PERSON] використовує земельну ділянку на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26.12.2008 року по справі № 2-2011 2008 року, ухвали апеляційного суду Львівської області від 11.06.2009 року по справі № 22-839/09р. та акту державного виконавця від 07.08.2009 року відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області. Судом встановлено, що 19.09.2012 року спеціалістами Державної інспекції сільського господарства у присутності [PERSON] проведена позапланова перевірка, з питання розгляду листа Державної інспекції сільського господарства України від 30.08.2012 року № М-33-6-9/136 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. В результаті перевірки встановлено, що вищезазначена земельна ділянка використовується гр.. [PERSON] згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 26.12.2008 року у справі № 2-2011 2008 року, яким встановлено межі користуванні будинковолодіння на [ADDRESS] і земельною ділянкою будинковолодіння на [ADDRESS] у відповідності до межі «А-Б», яка визначена та погоджена у виданому на ім'я [PERSON] державному акті на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS]. Державною інспекцією сільського господарства факту самовільного зайняття гр.. [PERSON] земельної ділянки не виявлено (а.с. 90). Згідно Довідки Управління Держкомзему у місті Львові від 02.03.2012 року (а.с. 92) земельна ділянка на [ADDRESS] обліковується за [PERSON] та має площу 0,0440 га. Судом встановлено, що спеціалістами Львівського міського відділу Львівської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» проведено обміри земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. Площа земельної ділянки становить 0,0447 га (в тому числі площа 0,0057 га спірна частина земельної ділянки на якій знаходиться частина будинку [ADDRESS] площею 0,0024 га., що стверджується Листом ДП «Центр державного земельного кадастру від 19.07.2011 року № 145/В-13 (а.с. 93). Як вбачається із Листа Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель у Львівській області від 27.04.2009 року № в/09-45/23 (а.с. 100) проведеною перевіркою встановлено, що земельна ділянка 0,0555 за адресою [ADDRESS] знаходиться у приватній власності (державний акт серія ЯА № 200538 від 20.01.2005 року). Співвласниця гр.. [PERSON] самовільно зайняла земельну ділянку загальною площею 0,0072 га по [ADDRESS]. На самовільно зайнятій земельній ділянці площею 0,0056 га по межі «А-Б» розташована прибудова до приватного житлового будинку. Земельна ділянка площею 0,0016 га самовільно зайнята гр.. [PERSON] із приватних земель гр.. [PERSON], по [ADDRESS], шляхом встановлення огорожі не по межі «А-Г» зазначеній в державному акті серія ЯА № 200538. У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердження проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно роз'яснень п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про застосування судами ст. 376 Цивільного Кодексу України" знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про застосування судами ст. 376 Цивільного Кодексу України" відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадку порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам, за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У судовому засіданні позивач не надав жодних доказів того, що здійснене відповідачами будівництво порушують права інших осіб та інтереси суспільства, суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, впливають на міцність і безпечність цього об'єкта. Крім цього, на противагу позиції позивачів, відповідачі надали суду докази того, що здійснена добудова не порушує прав інших осіб та відповідає вимогам чинного законодавства. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що задоволення вимог позивача про демонтаж самочинно здійсненої забудови є недостатньо обґрунтованим.

Outcome: dismissed