Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, який в подальшому зменшив, де є третя особа, про розірвання договору, визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що останні перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі судового рішення. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку. Після розірвання шлюбу дитина продовжувала проживати разом із відповідачем на підставі укладеного договору про визначення порядку сплати аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, участь батьків у вихованні та утриманні дитини, визначення місця проживання дитини. Проте, відповідач порушила умови договору та добровільно передала доньку позивачу, після чого донька сторін продовжила проживати разом із позивачем, знаходилась на утриманні останнього, батько займався її розвитком та вихованням. В свою чергу відповідач виїхала на постійне проживання до Російської Федерації. Згодом позивач за домовленістю з відповідачем привіз дитину до відповідача в Белгородську область Російської Федерації на гостювання під час літніх канікул, але відповідач намагалась обманним шляхом залишити дитину у себе в Російський Федерації без згоди позивача. В подальшому позивач привіз дитину до України та у зв'язку з тим, що відповідач порушила умови укладеного договору про визначення місця проживання дитини та між сторонами виник спір стосовно місця проживання доньки і позивач звернувся до суду. Позивач позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Актом обстеження умов проживання позивача, встановлено, що за місцем його проживання створені належні умови для гармонійного розвитку та відпочинку дитини. Вважає, що донька потребує більше догляду та піклування ніж здатна надати відповідач. В той час коли донька мешкала з відповідачем остання неналежним чином виконувала свої батьківські обов'язки, у відповідача не має роботи, стабільного фінансового доходу, у зв'язку з чим позивач просить визначити місце проживання малолітньої доньки з останнім, розірвати укладений сторонами договір про визначення порядку сплати аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, участь батьків у вихованні та утриманні дитини, визначення місця проживання дитини. В судовому засіданні позивач та представник останнього позов підтримали, просили задовольнити. Позивач пояснив, що донька проживаючи з відповідачем, з об'єктивних причин недоотримає належного забезпечення, уваги та піклування. Більш того, відповідач не має місця проживання в Україні. Після подання позивачем даного позову до суду відповідач у вересні цього року незаконно вивезла доньку за кордон, до Белгородської області Російської Федерації без нотаріально посвідченої згоди позивача, чим порушила закон та умови договору, батьківські права позивача та права доньки. Дитині потрібні стабільні та комфортні умови проживання, належний розвиток та виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, чого відповідачка не може дати. Відповідач в судове засідання не з'явилась подала суду письмові заперечення на позовну заяву, просить відмовити позивачу у задоволенні позов нових вимог оскільки належним чином утримує дитину, не порушувала умов договору та прав позивача. Відповідач зазначила, що в квітні вирішила деякий час пожити у матері в Російській Федерації так як у неї народилась друга дитина і їй була потрібна допомога, вона завчасно попередила позивача про переїзд на деякий час до РФ. Крім того, відповідач домовилась з позивачем, що влітку позивач поїде з [PERSON] до Греції, на що відповідач оформила відповідний дозвіл у нотаріуса. У червні позивач пообіцяв привезти доньку до відповідача до РФ. В свою чергу, в серпні позивач приїхав до відповідача та забрав доньку на побачення і оманом вивіз її в Україну. Відповідач довго шукала доньку спочатку в РФ потім в Україні, зверталась в міліцію. У вересні відповідач приїхала за адресою проживання та забрала дитину. На даний час відповідач разом з дитиною проживають в РФ, де дитина відвідує школу. Представник відповідача під час розгляду справи частково визнав позов, а саме, в частині вимоги про розірвання договору про визначення порядку сплати аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, участь батьків у вихованні та утриманні дитини. Представник відповідача пояснив, що вказана вище вимога підлягає задоволенню, оскільки умови договору порушені також і позивачем, який з вересня не сплачує аліменти на утримання дитини. В задоволенні позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з позивачем представник відповідача просив відмовити, посилаючись на те, що на даний час дитина сторін проживає з відповідачем, яка в свою чергу створила дитині умови для проживання, опікується дитиною, займається її розвитком та вихованням. Представник третьої особи підтримала вимоги позивача та надала висновок про доцільність визначення місця проживання дитини із батьком. Вислухавши пояснення учасників процесу, заслухавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 21 липня 2005 року між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб, у Відділі реєстрації актів громадянського стану по м. Черкаси актовий запис № 986. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON]. 16 травня 2013 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами розірваний. 30 серпня 2013 року між сторонами укладено договір про визначення порядку сплати аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, участь батьків у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1324. Відповідно до п. п. 1, 4 даного Договору сторони домовились про місце проживання доньки - [PERSON], [INFO] разом з матір'ю - [PERSON]. Станом на день укладання договору [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] зобов'язаний оплачувати аліменти та додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 3000 грн. на місяць до 15 числа кожного місяця шляхом перерахування грошей на банківський рахунок попередньо узгоджений Сторонами. 13 квітня 2014 року відповідач передала доньку позивачу і з того часу позивач мешкає разом з донькою та на момент подачі позову адреса їх проживання: м. Києві за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою з місця проживання та договором оренди квартири. 2 вересня 2014 року відповідачка забрала дитину у позивача та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS], що підтверджується запереченнями відповідача та актом обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої [PERSON], складеному управлінням соціального захисту населення Адміністрації Белгородського району Белгородської області Російської Федерації від 21.11.2014 року вих. №14/04/11-1195. Відповідно до п.2 Договору мати дитини [PERSON] за повідомленням батька дитини та його згодою, також має право відвозити дитину на гостювання до своїх батьків в м. Маріуполь, або м. Бєлгород (Російська Федерація) на строк, який визначається за згодою сторін. Відповідно до п. 7 Договору виїзд дитини за кордон з одним із батьків вирішується шляхом звернення з відповідною заявою, погодженою іншою стороною, до нотаріуса, в установленому законодавством порядку. Відповідно до п.10 Договору одностороння відмова від виконання договору або одностороння зміна його умов не допускається. При відсутності домовленості між сторонами питання зміни чи розірвання цього договору вирішується в судовому порядку. Згідно ч.1ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до вимог ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до вимог ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідачем та представником останньої не було представлено суду нотаріально посвідченої згоди позивача на вивезення дитини за кордон. В той же час, сам позивач наполягає, що не давав свої згоди відповідачу на вивезення дитини за межі України. Відсутність згоди позивача на вивезення дитини за кордон підтверджується відповіддю Державної прикордонної служби України від 17.09.2014 року вих. №23/2939 та рішенням про відмову в перетині державного кордону громадянину України, який не досяг 16-річного віку від 03.09.2014 року, з яких вбачається, що 03.09.2014 року [PERSON], [INFO], яка слідувала на виїзд з України у супроводі матері, [PERSON] [INFO], було відмовлено в перетині державного кордону, в зв'язку з відсутністю нотаріально засвідченої згоди батька на виїзд дитини за кордон. Заперечення відповідача про те, що сам позивач оманом увіз доньку з РФ до Україну 12 серпня 2014 року без її згоди, спростовується наявною в матеріалах справи заявою відповідача, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 16 квітня 2014 року, згідно якої відповідач надала згоду на тимчасові поїздки її доньки малолітньої [PERSON] [INFO] з України, зокрема до Російської Федерації протягом періоду з 19 червня по 20 серпня 2014 року з метою туристичного відвідування та відпочинку. Дана заява підтверджує, що між відповідачкою та позивачем не мало місце домовленості про переїзд доньки до Російської Федерації на постійне місце проживання, а була домовленість на тимчасове вивезення доньки за кордон на відпочинок під час літніх канікул, таким чином повернення дитини на Україну 12 серпня 2014 року було проведено позивачем у відповідності до вимог закону та досягнутих домовленостей з відповідачкою. Таким чином, вивозячи дитину до Російської Федерації відповідач порушила умови п. п. 2, 7 укладеного з позивачем Договору про визначення порядку сплати аліментів, додаткових витрат на утримання дитини, участь батьків у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1324, порушила права позивача та створила позивачу перешкоди у можливості брати участь у вихованні дитини. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно представленого висновку від 14.10.2014 року №101-7860/01 спеціалістами служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації встановлено, що з 13 квітня 2014 року [PERSON] переїхала проживати до батька, проте 02.09.2014 року [PERSON] самовільно змінила місце проживання доньки, вивезла її до Російської Федерації без дозволу батька. Згідно до акту обстеження матеріально побутових умов проживання позивача встановлено, що квартира за місцем проживання позивача має усі комунальні зручності, укомплектована сучасними меблями та побутової технікою, санітарно-гігієнічний стан квартири хороший. Для проживання [PERSON] відведена сучасно облаштована кімната, у якій створено необхідні умови для навчання, відпочинку та розвитку дитини. Батько дитини належним чином виконує батьківські обов'язки, приділяє увагу вихованню, навчанню та розвитку [PERSON], має постійне місце роботи та заробіток. Мати дитини, яка на даний час проживає в смт. Северний, Бєлгородський район, Бєлгородська область, Російська Федерація на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з'явилась, про час та місце була повідомлена належним чином. Враховуючи вищевикладене та детально вивчивши матеріали даної справи, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне з урахуванням інтересів дитини визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] з батьком. Позивач має постійну роботу, працює на посаді інженера з координації технічного обслуговування дирекції з підтримання льотної придатності ПАТ "Авіалінії Харкова" Україна у м. Києві, має регулярний та стабільний дохід, позитивно характеризується за місцем роботи, що підтверджується довідками, виданими ПАТ "Авіалінії Харкова" 20.08.2014 року вих. № 134 та від 14.08.2014 року №00000000115, характеристикою з місця роботи. Позивач не має захворінь, які не дозволяли би йому займатися вихованням дитини. Позивач належним чином займається вихованням дитини,бере участь в розвитку її здібностей, бере безпосередню участь шкільному житті донці що підтверджується представленими суду письмовими доказами та показами, допитаних у судовому засіданні свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач не надала суду доказів наявності в неї роботи та стабільного заробітку. Навпаки в матеріалах справи наявні податкові декларації відповідача від приватної підприємницької діяльності, як фізичної особи підприємця. З яких вбачається, що доходів відповідач не отримувала. Також відповідачем та представником останньої не були надані докази суду, які б підтверджували стан її здоров'я, наявність місця проживання на Україні. Наявний в матеріалах справи акт обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої [PERSON], складений управлінням соціального захисту населення Адміністрації Белгородського району Белгородської області Російської Федерації від 21.11.2014 року вих. №14/04/11-1195 суд оцінює критично, оскільки дане місце проживання знаходиться поза межами України, куди дитина була вивезена відповідачем без згоди батька. Крім того в акті зазначено, що обстежувана квартира належить на праві власності [PERSON], а не відповідачу. В акті не вказано на якій правовій підставі відповідач та дитина проживають в цій квартирі, не представлено договору оренди, відсутня довідка про реєстрацію за місцем проживання. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що відповідач несумлінно виконувала свої батьківські обов'язки, не цікавилась шкільним життям дитини, не відвідувала різноманітних заходів, які проводились в школі та в яких брала участь [PERSON]. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги, є законними обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки відповідач грубо порушила умови договору, у зв'язку з чим відповідно до умов останнього, договір підлягає розірванню. Крім того, в судовому засіданні повністю знайшли підтвердження доводи позивача та встановлено, що визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком буде відповідати інтересам дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved