Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що між нею, [PERSON] , 1963р.н. та Відповідачем, [PERSON] , 1963р.н .було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Київської області м. Ірпеня Гостомельської селищної ради, про що 27 вересня 1986 року складено відповідний актовий запис № 108. Вона,позивач, інвалідом ІІІ групи загального захворювання з дитинства. Інвалідність їй встановлено з 01.05.1992р. безтерміново. Отримує пенсію за віком у сумі приблизно 1700 грн. Працює вихователем в дитячому закладі «Веселка». На жаль стан її здоров`я погіршився, стало питання подальшої роботи в дитячому закладі. Інших джерел доходів не має, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним, вона потребує матеріальної допомоги :лікування ( загострення хвороб, комунальних послуг, утримання господарства та будівель). Відповідач, [PERSON] , матерільної допомоги їй не надає, хоча до ст .75 Сімейного Кодексу України на нього покладено обов`язок по її утриманню, у зв`язку з її інвалідністю. Вчинки відповідача, дуже сильно підірвали її здоров`я та психіку. Відповідач зневажливо ставився до сімейних обов`язків! Відповідач спроможний надавати їй матеріальну допомогу, однак не бажає цього робити! Відповідач працює, тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу . Позивач просить присудити кошти на її утримання стягнення аліментів з відповідача, [PERSON] починаючи з дня пред`явлення цього позову. Присудити кошти на утримання земельної ділянки та будівель за адресою: [ADDRESS] з Відповідача [PERSON] в розмірі 10 тисяч гривень щомісячно. Присудити відшкодування моральних, психологічних та матеріальних збитків та стягнути з Відповідача [PERSON] в розмірі 500 тисяч гривень одноразово. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги уточнила та просила стягнути із відповідача на її особисте утримання аліменти у розмірі 5000 грн щомісячно,в іншій частині позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували протии позову,вважали його безпідставним та таким,що не підлягає до задоволення. Суд,заслухавши пояснення сторін,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,шо не підлягає до задоволення. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.» Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.. 76 ЦПК України «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.» Відповідно до ст.. 77 ЦПК України « 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.. 78 ЦПК України «1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.» Відповідно до ст. 79 ЦПК України « Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.» Відповідно до ст.. 80 ЦПК України « Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.» 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.» У судовому засіданні було встановлено,що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 1986р.Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.09.2018р шлюб було розірвано (а.с.25). Також,у судовому засіданні встановлено,що позивач по справі з 01.05.1992р є інвалідом 3 групи .Крім того,у судовому засіданні було встановлено,що позивач отримує пенсію у розмірі 1754,09 грн(а.с.6).Також, позивач працює в Управлінні освіти і науки Ірпінської міської ради,її середньомісячна заробітна плата складає 8000грн(а.с.7). Відповідно до ст. 75 СК України Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. 2. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. 3. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. 4. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. 5. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв`язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. 6. Той із подружжя, хто став непрацездатним у зв`язку з протиправною поведінкою другого з подружжя, має право на утримання незалежно від права на відшкодування шкоди відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 76 СК України «Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. 2. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. 3. Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п`ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років. 4. Якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.» Ставлячи питання про стягнення із відповідача аліментів на своє утримання у розмірі 5000грн, позивач не наддала до суду належних та допустимих доказів тих обставин,що відповідач може надавати матеріальну допомогу,а також не надала доказів тих обставин,що вона потребує матеріальної допомоги.Як уже зазначалось раніше,позивач отримує пенсію у розмірі 1754,09грн та зарплату у середньому 8000грн.Як пояснив відповідач,його заробітна плата складає у середньому 6000грн.Враховуючи викладені обставини,суд вважає вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів на її особисте утримання є безпідставними,недоведеними та такими,що не підлягають до задоволення,у зв`язку з чим суд відмовляє позивачу у зазначених вимогах. Позивач також просить стягнути із відповідача кошти на утримання земельної ділянки та будівель за адресою: [ADDRESS] з Відповідача [PERSON] в розмірі 10 тисяч гривень щомісячно.При цьому позивач не наддала жодного доказу на підтвердження тих обставин,які саме витрати по утриманняю земельної ділянки вона несе,у зв`язку з чим дані вимоги також є надуманими та безпідставними,у зв`язку з чим суд відмовляє позивачу у зазначених вимогах. Позивач просить стягнути із відповідача моральну шкоду 500000грн. Відповідно до ст.. 23 ЦК України « Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст.. 1167 ЦК України «Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.» Відповідно до п 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р № 4 "Про судову практику відшкодування моральної(немайнової )шкоди,а саме п 9 даної постанови,згідно якого "Розмір відшкодування моральної(немайнової)шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань,з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.Зокрема,враховується характер і тривалість страждань,стан здоров"я потерпілого,тяжкість завданої травми,наслідки тілесних ушкоджень,істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках."Ставлячи питання про відшкодування моральної шкоди позивач не надала до суду жодного доказу на підтвердження тих обставин,що їй винними діями відповідача було заподіяно моральну шкоду,в чому саме полягає дана моральна шкода та який її розрахунок.Враховуючи викладене суд відмовляє позивачу у позовних вимогах про стягнення із відповідача моральної шкоти у суммі 500000грн. На підставі ст. 75 СК України ,

Outcome: dismissed