Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що [INFO] помер його із відповідачем рідний батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки заповітного розпорядження на випадок своєї смерті спадкодавець не склав. До складу спадкової маси увійшла ? частка одноповерхового, двоквартирного житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], яка є спільною частковою власністю двох осіб відповідно до технічної документації. До спадкоємців першої черги за законом увійшли вони - діти спадкодавця [PERSON], [PERSON], а також дружина спадкодавця [PERSON], яка в межах шестимісячного строку подала нотаріусу заяву про відмову від своєї частки у спадщині після смерті чоловіка. Сторони протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця спадщину прийняли, подавши заяви нотаріусу в межах строку на вчинення такої дії, однак у видачі нотаріального акту на частку житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], нотаріус відмовив позивачеві. Така відмова була мотивована тим, що неможливо беззаперечно встановити чи закінчений будівництвом спадковий будинок. Зважаючи на те, що право власності зареєстроване за [PERSON] згідно діючого на час його реєстрації законодавства, отож таке право офіційно визнається державою, однак оспорюється та невизнається, отож позивач просить суд здійснити захист його порушених прав у спосіб шляхом визнання за ним права власності на частку нерухомого майна в порядку спадкування за законом, так як спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини. В судове засідання позивач не з'явився, проте надав суду заяву, в якій позов підтримав, просить розглянути справу без його участі. Відповідач та її представник в судове засідання також не з'явились, в заяві, яку адресували суду вказали про визнання позову та просять справу розглянути без його участі. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке. [INFO] помер [PERSON], про що засвідчує свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті відкрилась спадщина. Як убачається із матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] №353/2009, що були витребувані судом, своїм правом на спадкування скористались діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON], подавши в межах шестимісячного строку заяви про прийняття спадщини нотаріусу Липовецької державної нотаріальної контори. Дружина спадкодавця від своєї частки у спадщині відмовилась, у заяві датованій 18.07.2009 року, зазначила, що майно є особистою приватною власністю чоловіка, тому вона на нього не претендує, не заперечує аби свідоцтво про право на спадщину на усе майно було видане на обох дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.40). Наведене свідчить, що сторони у справі - діти спадкодавця , є спадкоємцями майна померлого [PERSON] в рівних частках, оскільки дружина спадкодавця визнала, що майно, що увійшло до складу спадщини є особистою приватною власністю її чоловіка, що узгоджується із приписами ст.1226 ЦК України та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка була чинною на час подачі заяви дружиною спадкодавця, її відмова є безумовною та беззастережною, не була відкликана в межах визначеного законодавцем шестимісячного строку, не визнана недійсною в установленому законом порядку, тому вимоги [PERSON], які викладені нею у заяві поданій нотаріусу пізніше 15.08.2011 року про виділ їй ? частки у спільному майні подружжя та видачі на її ім'я свідоцтва про право на ? частку у спільному майні подружжя, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Вказані обставини були встановлені рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08.02.2017 року, відповідно до якого за [PERSON] було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Вказане рішення набрало законної сили 21.02.2017 року, отож в силу ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зібрані та перевірені у справі докази вказують на те, що позивач у визначеному законодавцем порядку та строки прийняв спадщину після смерті батька [PERSON]. Втім постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 01.07.2017 року позивачу відмовлено у видачі на його ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. Відмова нотаріуса була мотивована тим, що неможливо беззаперечно встановити чи закінчений будівництвом житловий будинок та в якому році, так як зі слів спадкоємців будівництво було закінчено більше 50 років тому. В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як убачається із Договору від 17.05.1958 року (а.с.8-10), [PERSON] набув у власність незавершений будівництвом (61% готовності) одноповерховий, двоквартирний житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,12 га в розмірі ? частки. Вказаний договір був зареєстрований згідно діючого на той час законодавства у Липовецькій селищній раді депутатів трудящих за №259 25.03.1959 року. Згідно штемпеля вчиненого начальником БТІ 01.06.1987 року за реєстровим №1834, домоволодіння за [ADDRESS], в розмірі ? частки на праві особистої власності зареєстроване за [PERSON] Згідно Витягу про державну реєстрацію прав сформованого реєстратором КП «ВООБТІ» від 16.09.2011 року (а.с.20, 21), право власності на ? частку житлового будинку по [ADDRESS] згідно договору купівлі - продажу від 17.05.1958 року зареєстроване за [PERSON] Відповідно до інформації, що має відображення в Технічному паспорті виданому КП «ВООБТІ» 07.09.2011 року (а.с.25-27), [PERSON] є власником ? частки житлового будинку за [ADDRESS], рік побудови житлового будинку та господарських будівель в паспорті значиться - 1955 - 1986 р.р. Як слідує із листа ВССУ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Згідно абз. 3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до приписів ч.3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно норми ч.4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, та таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулюються підзаконними нормативними актами, зокрема, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція), і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року №157/6445. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року N 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції). Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що правочин від 17.05.1958 року щодо набуття [PERSON] ? частки житлового будинку за [ADDRESS], був зареєстрований у відповідності до вимог Інструкції, яка передбачала реєстрацію закінчених будівництвом житлових будинків та домоволодінь в органах місцевого самоврядування. Будівлі перевірялись органами БТІ на предмет дотримання будівельних норм. 16.09.2011 року було проведено державну реєстрацію житлового будинку відповідними органами діючими на час проведення реєстрації, що свідчить про офіційне визнання державою прав особи на таке майно та є моментом виникнення права власності особи на об'єкт закінченого будівництва. Наведене свідчить, що [PERSON] був власником ? частки закінченого будівництвом житлового будинку за [ADDRESS], який увійшов до складу спадкової маси після його смерті. Реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Сторони, будучи дітьми спадкодавця, спадщину прийняли у рівних частках, дружина спадкодавця відмовилась від свого права на спадкування у визначеному законодавцем порядку, отож вони мають право кожен на 1/2 частки від 1/2 частки належної спадкодавцеві, отож кожному з них належить по 1/4 частці житлового будинку за [ADDRESS]. Вказані обставини були також встановлені рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08.02.2017 року. Згідно рішення 7 сесії 7 скликання Липовецької міської ради від 17 лютого 2016 року вулицю Чкалова перейменовано на вулицю Липова (а.с.28). За таких обставин, суд дійшов до переконання, що за наявності перешкод для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку на частку нерухомого майна, порушені права позивача підлягають захисту судом у спосіб шляхом визнання за ним права власності на нерухоме майно. Крім цього, суд враховує, що відповідач позов визнав. За змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (Постанова, Пленум Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). Зважаючи на те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову та виносить рішення про задоволення позову. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст.88 ЦПК України На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved