Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсною довіреність, видану [PERSON] 28.10.2019 [PERSON] для вчинення від імені дарувальника квартири; про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] дочці [PERSON] , укладений 05.11.2019 і посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я. як неправомірно укладений. Мотивує позов тим, що з 1996 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] . Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У грудні 2014 року сторони за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] . Вказана квартира хоч зареєстрована за відповідачем, однак, придбана за час перебування у шлюбі, тому вона є спільним сумісним майном подружжя. У 2019 році відповідач запропонувала згадану квартиру подарувати дочці, мотивами його дружина вказала зняття підозр з себе щодо її незаконного збагачення, так як вона працює бухгалтером у великій приватній фірмі. Позивач, будучи необізнаний в юриспруденції, повністю довіряючи своїй дружині, не підозрюючи її в афері, погодився на дарування спільної квартири. Засліплений щирим ставленням до своєї дружини, позивач не вникав у правові тонкощі дарування і не міг передбачити настання негативних наслідків для себе, у зв`язку з цим правочином. Зазначає, що коли він з відповідачем прибули до нотаріуса, його дружина [PERSON] перевищила свої повноваження, без погодження з ним, надала довіреність сторонній особі з метою оформлення договору дарування квартири. При цьому, відповідач внесла у довіреність неправдиві дані, вказавши, що вона уповноважує дарувальника подарувати належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] , тоді як вказана квартира є спільною сумісною власністю. Вважає, що [PERSON] навмисно ввела його в оману відносно суті правочину, оскільки відразу після укладення договору дарування подала в суд позов про розірвання шлюбу. Наполягає, що правочин є недійсним в силу норм ст.229 ЦК України під впливом помилки, оформлений на невигідних для нього умовах, внаслідок обману та тяжких обставин. Вказав, що внаслідок укладеного договору дарування квартири доньці він позбавлений права на житло, після розірвання шлюбу може опинитись на вулиці і стати безхатьком, оскільки немає іншого житла. Просить визнати в силу ст.ст.203, 215,229 ЦК України недійсною довіреність, видану відповідачкою 28.10.2019 [PERSON] для вчинення від її імені дарування їх спільної квартири дочці; визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 05.11.2019 з підстав недодержання вимог ст.ст.230, 625 ЦК України. Ухвалою від 11.09.2020 позов прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників. 12.10.2020 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що у 2014 році за власні кошти та кошти її батьків нею придбано квартиру [ADDRESS] , яку зареєструвала на своє ім`я. В подальшому її батьки почали наполягати, щоб дана квартира була документально оформлена на онуку. Тому вона разом з позивачем як законні представники малолітньої дитини у встановлений порядок через відділ ЦНАП 04.10.2019 подали відповідну заяву про надання їм дозволу діяти від імені їх малолітньої доньки при підписанні договору дарування квартири [ADDRESS] . За результатами розгляду заяви, 24.10.2019 Розпорядженням Сихівської районної адміністрації за № 780 їм надано дозвіл діяти від імені малолітньої доньки при підписанні договору дарування спірної квартири. Отримавши необхідний пакет документів, вона з позивачем звернулись до державного нотаріуса для укладення договору дарування. Однак, державний нотаріус ознайомившись з розпорядженням Сихівської районної адміністрації повідомила, що в даному випадку позивач та відповідач зазначені як законні представники дитини, тому одночасно бути дарувальником і законним представником обдаровуваного є неможливо. Нотаріус запропонувала скласти довіреність на особу, яка діятиме від її імені як дарувальника. Виконуючи вимоги закону та нотаріуса, [PERSON] 28.10.2019 склала довіреність на ім`я своєї подруги, яка представлятиме її інтереси як дарувальник при укладенні договору, про що позивачу було відомо. 05.11.2019 [PERSON] , позивач та подруга [PERSON] з`явились до державного нотаріуса для укладення договору дарування. Позивач добровільно підписав заяву, що дає згоду їй [PERSON] як дружині на дарування їх дочці квартири [ADDRESS] . Крім цього, [PERSON] в добровільному порядку підписав як законний представник малолітньої дитини договір дарування спірної квартири. Вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. 15.10.2020 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про долучення уточнень до позовної заяви, про залучення третьої особи державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я., про перехід до розгляду в порядку загального позовного провадження. 16.10.2020 ухвалою суду задоволено заяву [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради, державного нотаріуса Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я. 12.11.2020 від Четвертої Львівської державної нотаріальної контори до суду надійшли витребувані документи, сформовані при укладенні договору дарування, вказали, що позов заперечують, просять розглядати справу у відсутності представника нотконтори. 12.11.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, яка долучена до матеріалів справи. 13.11.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що спірна квартира придбана за спільні кошти, частину коштів він заробив у м.Сургут Російської Федерації, частину він позичив в свого знайомого. Вважає, що при даруванні спірної квартири тільки доньці обмежені права малолітнього сина. Пояснив, що довіряв дружині, погодився на укладення договору дарування тільки заради збереження сім`ї і недопущення розірвання шлюбу, тому подавав заяву на її прохання в орган опіки та піклування, був присутній як в органу опіки, так у нотаріуса. На його думку, при зверненні в орган опіки та піклування в заяві зазначалось лише про доньку, орган опіки не знав про іншу малолітню дитину, тим самим порушив права спільного сина. На даний час договором дарування спільно нажитої квартири порушені його права, він не може проживати у квартирі, яка на даний час належить його доньці, іншого житла він не має. Представник позивача - адвокат Шама М.Л., діючи на підставі ордеру (а.с.11), в судовому засіданні позов підтримав. Просить позов задоволити, оскільки при даруванні спільної квартири тільки одній дочці [PERSON] порушені права та інтереси другої дитини сторін - [PERSON] . Всупереч вимогам сімейного законодавства орган опіки та піклування, в порушення вимог ст.17 Закону України "Про охорону дитинства" надав згоду подружжю [PERSON] подарувати їх квартиру тільки одній дочці, тим самим порушив права малолітнього сина. Наведений факт порушень прав малолітнього сина приховано і в договорі дарування. Наполягає, що відповідач після 23-літнього перебування у шлюбі стала шантажувати позивача, спонукала позивача дати згоду на дарування спільно нажитої квартири. Після досягнення своєї мети відповідач таємно подала в суд позов про розірвання шлюбу. Отже, своїми підступними, давно спланованими діями відповідач позбавила позивача права на житло у квартирі [ADDRESS] , позбавила позивача можливості поділити спільне майно подружжя, внаслідок таких дій позивач став безхатьком. Просить суд визнати недійсною довіреність, яка видана відповідачем в порушення ст.19, 177 СК України, ст.ст. 17,18 Закону України "Про охорону дитинства" та договір дарування квартири в порушення ст.ст. 203,215,229,230,625 ЦК України. Представник позивача - адвокат Богуш І.М., діючи на підставі договору - доручення про надання правової допомоги №03-К від 14.01.2012 (а.с.149-155) позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві і доповненнях. Вважає, що відповідач увів позивача в оману, не повідомивши про природу укладеного договору і неможливість в подальшому поділити майно подружжя. Таким чином, помилившись відносно обставин, які мають значення (помилка в природі правочину), в даному випадку зі сторони відповідача мав місце обман, оскільки даруючи спільно нажиту квартиру одній дитині, відповідач позбавила позивача можливості поділити майно подружжя, а також позбавила іншого сина прав на цю квартиру. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, пояснила, що шлюб уклала з позивачем ще 1996 року, [INFO] народилась донька [PERSON] , а [INFO] - син [PERSON] . На даний час шлюб розірвано. Дійсно, у 2014 році була придбана спільно квартира, яку у 2019 році вона з позивачем як батьки дітей вирішили подарувати старшій спільній доньці. Вказала, що позивач їздив на заробітки у м.Сургут, натомість, всі зароблені ним кошти повністю пішли на оздоровлення сина, який має низьку захворювань. Заперечує позов, оскільки позивач надавав згоду оформити квартиру тільки на її ім`я, в подальшому особисто був присутній в адміністрації, у нотаріуса. Просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача - адвокат Ільків Г.М., діючи на підставі ордеру (а.с.69) в судовому засіданні проти позову заперечила, з підстав, котрі викладені у відзиві. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Покликається на чисельні медичні документи, які вказують на незадовільний стан здоров`я дитини, звернення позивача у правоохоронні органи, інші докменти. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради Зуєв Я.М. , діючи згідно довіреності №26001-вих-1063 від 11.01.2021 (а.с.148) проти позову заперечив. Пояснив, що за наслідками розгляду спільної заяви подружжя [PERSON] 24.10.2019 прийнято Розпорядження, яким дозволено батькам подарувати квартиру їх доньці. Вважає, що жодних прав іншого сина це розпорядження не порушило, оскільки діти не мають відношення до спільного майна батьків, які вправі таким розпоряджатись. Третя особа державний нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Г.Я. в судове засідання не з`явилась, на адресу суду надала копію справи з договором дарування, вказала, що проти позову заперечує та просить справу розглядати за її відсутності. Суд, із урахуванням вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України, за згодою сторін, присутніх у судовому засіданні, ухвалив розглядати справу за відсутності цього представника, сповіщеного належним чином. Суд, заслухавши вступні слова учасників процесу показання свідка, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 10.02.1996 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . (а.с.23) Постановою Львівського апеляційного суду від 28.01.2021 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10 лютого 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому (актовий запис №132). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с.21,22) Відповідач у грудні 2014 року набула у власність квартиру [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с.89) З розпорядження Сихівської районної адміністрації за № 780 від 24.10.2019 вбачається, що розглянувши заяви [PERSON] та [PERSON] від 04.10.2019 їм дозволено діяти від імені малолітньої доньки при підписанні договору дарування квартири [ADDRESS] (а.с.92). З`ясовано, що 28.10.2019 відповідач [PERSON] уповноважила [PERSON] вчиняти дії щодо юридичних та фізичних осіб, спрямовані на виникнення та здійснення цивільних прав та обов`язків, а також захисту цих прав та інтересів на її ім`я і від її імені, а саме подарувати належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] на ім`я її доньки - [PERSON] . ( а.с.29,93). З копії заяви вбачається, що позивач 05 листопада 2019 року дає свою згоду на дарування його дружині [PERSON] квартири [ADDRESS] , придбаної ними під зареєстрованого шлюбу, їх дочці [PERSON] . Державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори засвідчена справжність підпису [PERSON] та встановлено його особу, дієздатність та факт реєстрації шлюбу перевірено (а.с.32, 86). Судом встановлено, що 05.11.2019 між [PERSON] , що діє від імені [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] , які діють від імені своєї малолітньої доньки [PERSON] [INFO] як законні представники на підставі розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 780 від 24.10.2019 уклали договір дарування квартири. Згідно даного договору, [PERSON] , що діє від імені [PERSON] подарували, а [PERSON] та [PERSON] , що діють від імені малолітньої доньки [PERSON] прийняли у дар квартиру [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позовні вимоги ґрунтуються на доводах позивача щодо недійсності довіреності від 28.10.2019, посвідченої нотаріусом, за змістом якої відповідач [PERSON] уповноважила [PERSON] подарувати квартиру доньці сторін. Відповідачка позов заперечила, вказала, що дарування квартири вчинено за згодою позивача. Виходячи з презумпції правомірності правочину, встановленої ст. 204 ЦК України, обов`язок доказування недійсності правочину покладається на особу, що вимагає визнання його недійсним, у даному випадку на позивача. За змістом ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність є одностороннім правочином, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до змісту ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом беззастережно встановлено, що позивач 04.10.2019 разом з відповідачем звернулись в центр надання адміністратиних послуг з метою отримати дозвіл діяти від імені малолітньої доньки при підписанні договору дарування квартири, що належить [PERSON] ; позивач був особисто присутній в нотаріальній конторі, надав письмову згоду на дарування його дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] , яка придбана сторонами під час зареєстрованого шлюбу їх доньці, підписав від імені доньки договір дарування як її законний представник і прийняв в дар квартиру. Отже, жодних достатніх, належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження недійсності довіреності, якою відповідач доручила [PERSON] подарувати квартиру суду не надано. Крім того, позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір дарування є недійсним в силу норм ст.229 ЦК України, вчинений під впливом помилки, оформлений на невигідних для позивача і його сина умовах, внаслідок обману зі сторони відповідача. Частиною 1 ст.229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно з ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитись позивачем, як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка знаходилась під впливом обману, необхідно довести: по перше, обставини, які б не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 березня 2019 року по справі № 755/3903/17 (№61-2717св18). За змістом статей 229-233 ЦК України, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. При цьому, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження того, що договір дарування вчинений внаслідок «обману», «помилки» стороною позивача суду не надано, мотиви з яких виходив позивач, його сподівання в такий спосіб на збереження шлюбу не мають правового значення. Отже, доводи позивача в зазначеній частині не можуть бути підставами для визнання недійсним як довіреності, так і договору дарування, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на вільному тлумаченні норм матеріального та процесуального права. Допитаний судом свідок [PERSON] підтвердив, що безпосередньо ним надавались в борг позивачу грошові кошти на придбання квартири у 2014 році. Вказані кошти йому повернуті в повному обсязі. Стосовно існування факту обману чи помилки під час укладення у 2019 році договору дарування свідку не відомо. Доводи представника позивача на те, що внаслідок дарування позивач став безхатченко, а також про те, що порушені права малолітного сина не заслуговують на увагу суду, є недоведеними. Враховуючи встановлені обставини, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, підстави для задоволення позовних вимог про визнання правочину (довіреності і договору дарування) недійсним у відповідності до ст. 229, 230 ЦК України, відсутні. На підставі ст. ст.12,14,203, 215,216,229, 638, 717 ЦК України, ст.ст. 60, 65 СК України,

Outcome: dismissed