Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0604 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, СТ «Дніпро», вул.1, діл. 29 (кадастровий номер земельної ділянки: 1210400000:01:012:0130) шляхом зобовязання відповідача надати безперешкодний доступ до вказаної земельної ділянки, а також стягнути на її користь з відповідача понесені нею судові витрати у справі. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона є матірю [PERSON], померлого 14.11.2015 року, дружиною якого є відповідач [PERSON] Після смерті сина, його дружина [PERSON] самовільно зайняла у садовому товаристві «Дніпро» земельну ділянку № 29 по вул.№ 1 та перешкоджає їй вільно володіти і користуватися належною їй частиною земельної ділянки, не бажає\~добровільно вирішувати\~виниклі спірні\~правовідносини,\~що вимусило\~її звернутися\~до суду\~з даним позовом. 21 серпня 2018 року року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. До початку розгляду справи клорпотань від сторін про розгляд справи за їх участі до суду не надходило. 05.10.2018 року до суду надійшов відзив відповідача, в якому остання заперечували проти повідомлених позивачем обставин, просила суд відмовити [PERSON] в задоволенні позову повністю. На обгрунтування своїх заперечень зазначила, що не чинить позивачу перешкод у користуванні садовою ділянкою, ключі від замка хвіртки не мінялись та наявні у позивача. Припускає, що замок погано відкривається, а тому позивач, через свій похилий вік, можливо не може його відкрити, що не є її виною. Вважає, позовні вимоги безпідставними, недоведеними та такими, що не можливо виконати. Цього ж дня, 05.10.2018 року, до початку судового засідання вказаний відзив отримано представником позивача [PERSON], яка письмово повідомила про відсутність необхідності надавати на нього відповіді, надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Інших заяв чи клопотань по суті справи від сторін до початку розгляду справи не надходило Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду встановлено, що позивач [PERSON] є матірю [PERSON], померлого 14.11.2015 року, дружиною якого є відповідач [PERSON]А, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] (а.с.9), Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (11), а також визнається сторонами у справі. Після смерті [PERSON] позивач отримала в спадщину 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0604 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, СТ «Дніпро», вул.1, діл. 29 (кадастровий номер земельної ділянки: 1210400000:01:012:0130). Спадкоємцем першої черги на іншу 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0604 га, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам'янське, СТ «Дніпро», вул.1, діл. 29 є дружина померлого [PERSON]В - відповідач у справі [PERSON] Ці обставини підтверджуються членською книжкою СТ "Дніпро" (а.с. 7), свідоцтвом про право на спадщину за законом (8), Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (11), Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 12). Як вбачається з матеріалів справи, на теперішній час між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку користування успадкованою земельною ділянкою та розташованим на ній дачним будиночком через вчинення відповідачем позивачу перешкод в користуванні цим майном, що підтверджується заявою представника позивача [PERSON] до голови садового товариства "Дніпро" від 30.09.2017 року (а.с.13) та висновком ДОП СП Дніпровського ВП капітана поліції [PERSON] за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 4314 від 25.04.2018 року (а.с.14). Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо не вчинення позивачу перешкод у користуванні зазначеним спадковим майном, оскільки на їх підтвердження відповідачем не надано будь-яких доказів та останні спростовуються вищевказаними доказами у справі наданими позивачем. З виниклих спірних правовідносин сторін у справі, вбачається порушення відповідачем прав позивача у користуванні належної їм спільною земельною ділянкою, що підлягає судовому захисту виходячи з принципу непорушності права приватної власності. Статтею 41 Конституції України передбачена непорушність права приватної власності, тобто її недоторканість і недоторканість самого майна власника, і усі особи мають утримуватися від без\-підставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Стаття 55 Конституції України наділяє кожну особу правом захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом способами від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинен\-ня певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно з ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Дане положення відповідає п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року, де вказано, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно зі ст. 158 Земельного кодексу України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Зазначені норми матеріального права визначають право власника земельної ділянки вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальною для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному розгляді справи,

Outcome: approved