Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 26.08.2003 року [PERSON] подарувала будинок та земельну ділянку в [ADDRESS], своїй дочці [PERSON] та своєму чоловікові - позивачеві [PERSON] в рівних частках. Відповідач [PERSON], виправивши в прізвищі обдарованого літеру «і» на літеру «и», 29.04.2009 року взяв дублікат договору дарування і почав виганяти позивача з будинку. Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 30.05.2014 року встановлено відсутність у [PERSON] права на 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] Не зважаючи на встановлені судом обставини, [PERSON] в січні-березні 2015 року, використовуючи дублікат договору дарування, зареєстрував на себе право власності на 1/2 частину домоволодіння, чим завдає шкоди позивачеві та порушує його право власності, що і стало підставою для звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] заявлені його довірителем позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що у 2003 році його мати [PERSON] подарувала своїм дітям: відповідачеві [PERSON] та його сестрі [PERSON] будинок та земельну ділянку в [ADDRESS]. Сестра забрала всі примірники Договору дарування, а так як відповідач [PERSON] являється однією із сторін укладеного Договору дарування, він звернувся в 2009 році до нотаріуса, який посвідчував вказаний Договір, із заявою про видачу дубліката, тому вважає, що дублікат, що має силу оригіналу, Договору дарування, виданий 29.04.2009 року на законних підставах, а позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали, які містяться у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 30.05.2014 року, яке ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2015 року залишено в силі і набрало законної сили 21.01.2015 року встановлено, що 26.08.2003 року [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору дарування подарувала в рівних частках [PERSON] та [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, які знаходяться по [ADDRESS] Незаконно внесені до цього договору зміни в прізвищі [PERSON] не роблять його недійсним та не надають [PERSON] право на спірний житловий будинок і земельну ділянку (а.с.62-67). Цим же рішенням у задоволенні позову [PERSON] в частині визнання недійсним договору дарування 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки площею 0,2500 га відмовлено за безпідставністю, а в частині визнання за ним права власності на вказане нерухоме майно - за спливом строку позовної давності. Таким чином рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 30.05.2014 року встановлено відсутність у [PERSON] права на 1/2 частини житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] а тому обставини, встановлені рішенням у даній справі, яке набрало законної сили, в силу ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За правовою позицією Конституційного Суду України "правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах" (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається із матеріалів справи, приватним нотаріусом Радомишльського районного нотаріального округу Житомирської області Ліпіін М.О. 29.04.2009 року видано [PERSON] дублікат, що має силу оригіналу Договору дарування, від 29.08.2003 року, вказану нотаріальну дію зареєстровано в реєстрі за № 344 (а.с.26-27). Відповідно до ст. 53 Закону України «Про нотаріат» та п. 29 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 року № 20/5 (чинної на момент видачі спірного документу), дублікат документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, видається за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія лише у разі його втрати або зіпсування. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників вказаних документів дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Крім того, в ст. 8 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Таким чином, з заявою про видачу дублікату договору дарування міг звернутися безпосередньо сам позивач [PERSON] або його представник, який наділений повноваженнями відповідно до чинного законодавства. Оскільки при видачі дубліката договору купівлі-продажу оригінал договору фактично не був втрачений чи зіпсований та виданий приватним нотаріусом особі, щодо якої нотаріальна дія не вчинялася і за відсутності довіреності, отже дублікат видано з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи викладене, не заслуговують на увагу доводи відповідача [PERSON] про те, що дублікат договору дарування визнаний незаконним бути не може, бо Договір дарування від 29.08.2003 року є на даний час дійсний, а він - [PERSON], являється обдарованим, а отже стороною зазначеного Договору. Надані відповідачем та досліджені в судовому засіданні копії рішення Апеляційного суду Житомирської області від 24.10.2016 року та постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 24.02.2012 року встановлені судом обставини не спростовують та не підтверджують правомірність отримання відповідачем спірного дублікату, що має силу оригіналу Договору дарування. Отже, суд приходить до висновку про задоволення вимог щодо визнання недійним та скасування «Дубліката, що має силу оригіналу договору дарування від 29.08.2003 року житлового будинку за [ADDRESS] Згідно ст. п. п 1, 2, 3 глави 11 розділу 1 вказаного вище Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, кожній нотаріальній дії присвоюється окремий реєстровий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Нотаріальна дія вважається вчиненою з моменту внесення про це запису до реєстру для реєстрації нотаріальних дій. Запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії. Відповідно до розділу 1 глави 14 Порядку, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до ст. 52 ЗУ «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Вимога позивача щодо скасування реєстрового номеру № 344 не ґрунтується на законі та існування реєстрового номера не порушує права позивача, таким чином, правові підстави для скасування запису в реєстрі за № 344 відсутні. При цьому суд враховує, що сторони по справі являються інвалідами 2 групи (довідка серії 10 ААА № 142677 а.с.3 та довідка серії [NUMBER] а.с.57), а отже, у відповідності п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", вони звільнені від сплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави (ч. 2 ст. 88 ЦПК України).

Outcome: partial