Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі також зареєстрований відповідач, якій є її чоловіком. Зазначила, що відповідач в травні 2015 року забрав свої речі та залишив спірну квартиру, з того часу відповідач у спірному приміщенні не мешкає та не бере участі в його утриманні. Тому посилаючись на положення ст. 405 ЦК України просить позбавити відповідача права користування житловим приміщенням у спірній квартирі. Відповідач повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, але до суду не зявилася. На підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази подані сторонами, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, позивач на підставі договору дарування від 15.02.2003 року є власником квартири [ADDRESS] «г» в м. Суми. У вказаній квартирі, окрім позивача, зареєстрований відповідач чоловік позивача та неповнолітня дитина сторін. Вказані обставини підтверджуються копіями договору дарування, довідки про склад зареєстрованих осіб, свідоцтва про шлюб та довідкою про зареєстроване місце проживання відповідача. Також встановлено, що відповідач у продовж тривалого часу ( з травня 2015 року), більше ніж один рік, у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, що підтверджується поясненнями позивача, свідка [PERSON], довідкою ТОВ «Компослуги» та доданим до довідки актом від 20.12.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За змістом вказаної норми зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду виключно щодо: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; визнання фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення вказаного Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням (як то: виселення чи визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням); 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України - Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідач втратив право користування спірним житловим приміщення, а тому вимоги позивача в даній частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved