overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 28.10.2011 року перебуває з відповідачем у шлюбі, дітей на мають. Життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння. Неодноразові намагання налагодити подружні стосунки позитивного результату не дали, у результаті чого вони більше року тому назад припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає не можливим. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений про дату та час слухання справи через оголошення на офіційному сайті Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області http://pvm.dp.court.gov.ua. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення по справі. Вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження ВССУ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 "Про визначення підсудності справ" визначено, що Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області підсудні справи, які були підсудні Калінінському районному суду м. Донецька. Судом встановлено, що сторони з 28.10.2011р. перебувають у шлюбі, який зареєстровано Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1342. Дітей сторони не мають. Подружжя не веде спільного господарства, кожен живе окремо власним життям. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю та розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 29 червня 1994 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння. Неодноразові намагання налагодити подружні стосунки позитивного результату не дали, у результаті чого вони більше 10 років тому назад припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає не можливим. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений про дату та час слухання справи через оголошення на офіційному сайті Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області http://pvm.dp.court.gov.ua. Вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження ВССУ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 "Про визначення підсудності справ" визначено, що Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області підсудні справи, які були підсудні Київському районному суду м. Донецька. Судом встановлено, що сторони з 29 червня 1994 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Київського виконкому м.Донецька, актовий запис № 434 (а.с.5). Подружжя не веде спільного господарства, кожен живе окремо власним життям. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю та розірвати шлюб між сторонами. Судові витрати підлягаю розподілу, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 30 жовтня 2010 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Дітей не мають. Життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння. Неодноразові намагання налагодити подружні стосунки позитивного результату не дали, у результаті чого вони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає не можливим. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження ВССУ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 "Про визначення підсудності справ" визначено, що Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області підсудні справи, які були підсудні Калінінському районному суду м. Донецька. Судом встановлено, що сторони з 30 жовтня 2010 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1249. Дітей від шлюбу не мають. Подружжя не веде спільного господарства, кожен живе окремо власним життям. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що збереження сімї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю та розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 30 червня 2007 року перебуває з відповідачем у шлюбі. Мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння. Неодноразові намагання налагодити подружні стосунки позитивного результату не дали, у результаті чого вони припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає не можливим. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, був повідомлений про дату та час слухання справи через оголошення на офіційному сайті Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області http://pvm.dp.court.gov.ua. Вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження ВССУ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 "Про визначення підсудності справ" визначено, що Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області підсудні справи, які були підсудні Київському районному суду м. Донецька. Судом встановлено, що сторони з 30 червня 2007 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 581. Мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.11,12). Подружжя не веде спільного господарства, кожен живе окремо власним життям. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що збереження сімї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю та розірвати шлюб між сторонами. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 31.03.1990 року перебуває з відповідачем у шлюбі, мають дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, у тому числі ідеологічні розбіжності після захвату в липні 2014 року терористичними військами м. Донецька, що призвело до серйозних протиріч і фактичного розпаду сім`ї. Намагання налагодити подружні стосунки позитивного результату не дали, у результаті чого вони з липня 2014 року припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства. Подальше спільне життя та збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач у судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Відповідно до ст.1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження ВССУ від 02.09.2014 року № 27/0/38-14 "Про визначення підсудності справ" визначено, що Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області підсудні справи, які були підсудні Куйбишевському районному суду м. Донецька. Судом встановлено, що сторони з 31.03.1990 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано Кіровським відділом ЗАГС м. Донецька, актовий запис № 230, згідно свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5). Мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] Подружжя не веде спільного господарства, кожен живе окремо власним життям. Строк на примирення наданий судом позитивного результату не приніс. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити повністю та розірвати шлюб між сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ним та відповідачем 13 травня 2005 року було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 454. Від шлюбу у сторін дітей немає. Причиною розпаду сімї послужили ті обставини, що сторони не живуть подружнім життям, у звязку з різними поглядами на шлюб та сім'ю. Позивач просив суд шлюб розірвати посилаючись на те, що збереження шлюбу суперечить його інтересам та просив суд відновити його дошлюбне прізвище "Гаврилеску". Провадження у справі було відкрито 31.01.2018 року з призначенням підготовчого судового засідання на 01.03.2018 р., та судового розгляду на 28.03.2018 р. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак в позові просив провести розгляд справи у його відсутності, у разі відсутності відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] Єлізавета в судове засідання не зявилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, суд знаходить можливим здійснити розгляд справи без участі відповідача та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 13 травня 2005 року, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 454. Від шлюбу у сторін дітей немає. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд виходить із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, а також враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на це суд знаходить, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки на думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін. В суді було встановлено, що позивач бажає відновити своє дошлюбне прізвище та в подальшому іменуватися прізвищем "Гаврилеску", що не суперечить вимогам ст.113 СК України, згідно яких особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ним та відповідачкою 15 травня 1976 року було укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Старобросковецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №9. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Причиною розпаду сімї послужили ті обставини, що сторони не живуть подружнім життям з липня 2015 року, у звязку з виїздом дружини до іншої держави. Позивач просив суд шлюб розірвати посилаючись на те, що збереження шлюбу суперечить його інтересам. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася по невідомій суду причині, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, виходячи з чого суд знаходить можливим розглядати справу у її відсутності та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 15 травня 1976 року у виконавчому комітеті Старобросковецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис №9. Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Внаслідок укладення шлюбу відповідачу було присвоєно прізвище "Гушпіт", яке вона в подальшому, згідно свідоцтва про зміну імені серії 1-МИ №006753 від 18.01.2013 р. змінила на "Савчук". Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд виходить із встановлених обставин та відповідних їм правовідносин, а також враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зважаючи на це суд знаходить, що позовні вимоги про розірвання шлюбу є обгрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки позивач не хоче примирення, а відповідач не надала заперечень на позов. На думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя між ним та відповідачем не склалося, через постійні сімейні сварки, оскільки вони люди різних поглядів на життя, різних вподобань. На даний час сімейно-шлюбні стосунки вони не підтримують, до примирення не прагнуть, та позивач просить шлюб розірвати. Крім того, позивач просить визнати місцем проживання їх малолітньої дитини, його місце проживання, так як відповідач бажає виїхати на постійне місце проживання в іншу країну. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та надав пояснення по обставинах справи. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти розірвання шлюбу, оскільки фактично їх сім"я розпалася повністю і примирення між ними стало неможливим. Крім того пояснила, що бажає разом з дитиною виїхати на постійне місце проживання в іншу країну. Представник органу опіки та піклування Черненко С.А. просила віднести вирішення питання про місце проживання дитини на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі було укладено шлюб 06 вересня 2009 року (а.с.4). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). В даний час дитина проживає спільно разом з батьками. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. В судовому засіданні достовірно встановлено, що між сторонами склалися негативні стосунки, оскільки сторони по справі мають різні погляди на життя, різні вподобання, внаслідок чого між подружжям не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки, на примирення не згодні. Таким чином, їх сім"я повністю розпалася і її збереження стало неможливим. Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків. При цьому у відповідності до вимог ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення для справи. В судовому засіданні встановлено, що позивач по місцю проживання характеризується позитивно, має власне житло, в якому є всі зручності для проживання дитини. Відповідач має бажання виїхати за межі України на постійне місце проживання, що на думку суду не відповідає інтересам дитини. За наведеного вище, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved