Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Петрівської сільської ради Кодимського району Одеської області про встановлення факту неправильності актового запису про смерть, встановлення факту спільного постійного проживання та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом. В позові зазначив, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку, що розташована на території Петрівської сільської ради Кодимського району Одеської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] . Позивач вказує, що спадкоємцем після померлого [PERSON] була мати позивача [PERSON] , яка на час відкриття спадщини проживала з померлим, вели спільне господарство. Проте [PERSON] не оформила належним чином право власності на земельну ділянку. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті також залишилась спадщина у вигляді належної їй земельної ділянки, що розташована на території Петрівської сільської ради Кодимського району Одеської області, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчене державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] . Позивач являється спадкоємцем після померлої однак не може оформити право власності на спадкове майно, вказуючи, що в актовому записі про смерть його матері прізвище останньої помилково вказано « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Крім того, в позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв`язку з викладеним позивач не може захистити своє порушене право в позасудовому порядку. В судове засідання позивач не з`явився, надавши до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду клопотання в якому просить розглянути справу у його відсутність. Заперечень проти позову не має. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON] . Позивач є сином померлої, однак не може реалізувати своє право на спадкування, оскільки в актовому записі про смерть прізвище матері позивача помилково зазначено « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Згідно п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення фактів, коли такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. У відповідності до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, коли були допущені помилки під час реєстрації акта, або коли органами реєстрації актів громадянського стану відмовлено у зміні запису, який провадився відповідно до положень про порядок зміни записів актів громадянського стану. За п.п. 2.13.1 п. 2.13 розділу II Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджені наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є і рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 11постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» №12 від 07.07.1995, суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню, оскільки факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Позивач також просить встановити факт спільного постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіки та жінки без шлюбу. За положеннями ч.ч.1 та 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. За загальним правилом проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Однак, за приписами ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що є ознаками сім`ї. Системний аналіз ст.ст.3, 21, 74 Сімейного кодексу України, ст.ст.1222, 1264 Цивільного кодексу України та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які є в постановах №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та №7 від 30 травня 2008 року «Про практику у справах про спадкування», а також роз`яснень, що є в Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», свідчить про те, що проживання чоловіка та жінки без шлюбу, як підстава для виникнення відповідних цивільних прав та обов`язків, можливе за умови, що жоден з них не перебуває у іншому зареєстрованому шлюбі. Як роз`яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту спільного постійного проживання [PERSON] із [PERSON] породжує для позивача відповідне право на спадкування спадщини померлого [PERSON] , позаяк відповідно до ст.1264 ЦК України до спадкоємців четвертої черги за законом відносяться особи, які більше п`яти років проживали разом однією сім`єю. Дослідивши долучені позивачем письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині. Що стосується позовних вимог про визнання в порядку спадкування права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. Статтею 15 ЦК України передбачено виникнення права особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ст.ст.1268, 1269 ЦК України. Так, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто чинне законодавство розмежовує поняття здійснення права на спадкування та оформлення права на спадщину, і обов`язковою умовою для одержання свідоцтва про право на спадщину є прийняття спадщини. Однак, з матеріалів справи, зокрема із повідомлення Кодимської районної державної нотаріальної контори №132/01-16 від 08.02.2019 року встановлено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] спадкоємці в держнотконтору не зверталися, спадкові справи не заводились, а тому позовні вимоги про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом є передчасними та такими, що задоволенню не підлягають. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial