Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивачка просить встановити факт належності її прабабі - [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіту складеного на користь [PERSON] , а також державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 032709 від 05.05.2004 р. та визнати за нею, позивачкою право власності на земельну ділянку площею 0,8532 га, яка складається із двох земельних ділянок площами: 0,5725 га та 0,2807 га, які розміщена на території Бібщанської сільської ради, що належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 032709 від 05.05.2004 р. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що в заповіті допущена помилка в прізвищі прабаби та помилково вказано « [PERSON] », а правильно має бути « [PERSON] ». Помилку допущено і в Державному акті на право власності на земельну ділянку, де зазначено невірно по батькові прабаби « [PERSON] », а правильно має бути « [PERSON] ». Окрім цього оригінал вищезгаданого Державного акту втрачено. Всі ці обставини, не дають змоги оформити спадщину з допомогою нотаріуса. Тому, вона звернулася до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але подала заяву, в якій просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти позову не заперечує. Треті особи в судове засідання не з`явилися, при цьому подали заяви, в яких просять розгляд справи проводити у їх відсутності. Вимоги позову просили задовольнити. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] померла прабаба позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Бібщанською сільською радою Золочівського району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис за № 5. Родинні відносини позивачки із [PERSON] підтверджені Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00017371366 від 25.11.2016 р.; свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] видане в с. Нестюки Золочівського району Львівської області, свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] видане Бібщанською сільською радою Золочівського району Львівської області; свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , видане Львівським палацом урочистих подій; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане в м.Броди Львівської області; свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане ВДРАЦС Бродівського РУЮ Львівської області. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 0,8532 га, яка розташована на території Бібщанської сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 032709. Однак, як вбачається з матеріалів справи, у вищевказаному державному акті допущено описку в по-батькові власника, а саме замість [PERSON] зазначено [PERSON] . Із наданого позивачкою доказу - експертного висновку щодо ідентичності документальних записів, виданого центром лінгвістичних експертиз інституту післядипломної освіти та до університетської підготовки Львівського національного університету ім.. І.Франка, вбачається, що імена по батькові [PERSON] та [PERSON] -ідентичні. Як вбачається із заповіту, складеного в с. Бібщани 03.07.1996 р., [PERSON] заповіла усе своє майно своїй правнучці [PERSON] , позивачці по справі. Проте, у вказаному заповіті помилково зазначено прізвище спадкодавиці « [PERSON] », а правильно має бути « [PERSON] ». Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глави 86 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог п.п.4, 7 Постанови ПВС України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. В силу вимог п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно вимог п.п.1, 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Приймаючи до уваги вказані обставини, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки підтверджений матеріалами справи, встановлення даного факту необхідне заявнику для оформлення спадщини, іншого порядку його встановлення законом не визначено. Доказів, які б викликали сумнів суду у правомірності вимог заявника у судовому засіданні не здобуто. У відповідності до п.г ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Згідно пунктів 10 Постанови Пленуму ВС України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з втратою оригіналів правовстановлюючих документів, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивачка прийняла спадщину в установленому законом порядку після померлої [PERSON] , але оформити своє право на земельні ділянки не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved