Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачкою перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2010 року і від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з ним та його батьками у будинку останніх. Сімейне життя з відповідачкою не склалося, у них різні погляди по догляду за дитиною та її виховання, відповідачка за дитиною не доглядає, а тому сім'я фактично розпалась і шлюб існує лише формально, сімейно-шлюбних відносин вони тривалий час не підтримують та не ведуть спільного господарства. Окрім того, сторони із травня 2014 року проживають окремо. [PERSON] веде розгульний, аморальний спосіб життя, тому не може забезпечити нормальних умов проживання та виховання дитини. Позивач просить шлюб з [PERSON] розірвати, а оскільки між ним та відповідачкою не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини просить визначити місце проживання малолітнього сина - [PERSON] разом з ним, [PERSON], так як він має постійне місце роботи, займається вихованням сина, здійснює догляд за ним та матеріально утримує. В судовому засіданні позивач, [PERSON], позов підтримав і викладене в заяві до суду підтвердив та просив суд його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Про день,час та місце розгляду справи належним чином повідомлена за допомогою оголошення в засобах масової інформації, а саме в газеті «Час Київщини». Представник третьої особи служби у справах дітей Баришівської районної державної адміністрації Київської області Ілляш Юлія Вікторівна проти даного позову не заперечувала. Вважає за доцільне визанчити місце проживання дитини із батьком - [PERSON] Заслухавши думку позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та подані сторонами документи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2,105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. В судовому засіданні з'ясовано, що дійсно 28 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації шлюбів за №116, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 28.09.2010 року (а.с. 08). Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 24.03.2010 року виконавчим комітетом Селичівської сільської ради Баришівського району Київської області (а.с. 9). Зі змісту позовної заяви вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подальше існування їхньої сім'ї неможливе. Шлюбні стосунки між ними припинені. З урахуванням зазначеного, суд вважає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом в порядку ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України. При ухваленні рішення судом враховано той факт, що сім'я фактично розпалась, що унеможливлює їх сумісне співіснування, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у зв'язку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] та слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Разом з тим, позивач та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання спільної дитини, а саме сина [PERSON], [INFO] Стаття 3 Конвенції про права дитини, схвалена Генеральною Асамблеєю ООН та ратифікована Постановою Верховної Ради України за № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до вимог ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані поважати дитину. Згідно вимог ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 5 та 6 ч. 1 ст.19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 10.02.2015 року службою у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області здійснено виїзд на місце та складено акт обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Актом встановлено, що житло являє собою одноповерховий будинок, який складається з чотирьох кімнат. Загальна площа - 98 кв.м. Наявні всі комунікації. Сім'я дотримується санітарно-гігієнічних норм проживання. Побут організований. В будинку в наявності всі необхідні меблі, сучасна побутова техніка. Дитина, [PERSON], 2011 року народження постійно проживає з батьком - [PERSON] за даною адресою. Разом з ними також проживає дідусь -[PERSON] та бабуся - [PERSON]. Батько, [PERSON] створив для дитини всі необхідні умови для проживання: є окреме місце для сну, дозвілля та відпочинку.На їхньому подвір'ї облаштований дитячий ігровий майданчик. Хлопчик зростає в дружній атмосфері, що сприяє його гармонійному розвитку. [PERSON] відкритий до спілкування, відповідає фізичним та розумовим здібностям відповідно до даного віку. Із довідки №02.32/292а від 03.03.2015 року, наданої службою у справах дітей Баришівської районної державної адміністрації Київської області, вбачаєть наступене, що мати дитини - [PERSON], яка зареєстрована в [ADDRESS], за вказаною адресою не проживає, постійно змінює місце проживання, вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться життям та здоровям сина, тому беручи до уваги вищевказане, служба у справах дітей та сімї Баришівської РДА вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] із батьком - [PERSON]. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Батько хлопчика, працюючи охоронником в ТОВ «Захід Ресурс», забезпечує сина всім необхідним. [PERSON] відвідує ДНЗ «Теремок» в смт. Баришівка Київської області. Згідно характеристики ДНЗ "Теремок", наданої завідуючою дитячого садка [PERSON] та викователем [PERSON], [PERSON], що відвідує даний дошкільний навчальний заклад, розвинений по віку, активний, веселий, дружелюбний, приймає активну участь у заходах, що проводяться в дитсадку, охайний, має навички самообслуговування. Дитину виховує батько - [PERSON], також приймаюить участь у вихованні дідусь та бабуся. Оплату за харчування та благодійні внески на садочок вносить батько, натомість матір [PERSON] в закладі не бачили жодного разу, на їхню думку мати у вихованні сина участі не приймає (а.с.26). Також, згідно характеристики ТОВ "Захід ресурс", наданій [PERSON] із місця роботи, останній характеризується як дисциплінований та відповідальний працівник. Добросовісно та пунктуально виконує покладені на нього обов,язки. За характером миролюбний, спокійний та врівноважений. В колективі користується заслуженим авторитетоми та повагою. За сумлінну працю неодноразово отримував подяки від керівника підрозділу (а.с.25). Згідно вищезазначеного 6-го принципу Декларації малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Зважаючи на те, що з травня 2014 року мати, [PERSON], проживає окремо, веде аморальний спосіб життя, вихованням сина не займається, не цікавиться його долею, а останній від народження і по даний час проживає із батьком, який самостійно його виховує та утримує, тому враховуючи інтереси дитини, [PERSON], сілд зробити висновок , що дитині буде краще проживати виключно із батьком. Проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги те, що між дитиною та батьком із самого народження існує тісний зв'язок, розірвання якого може потягти за собою негативні наслідки у фізичному та емоційному розвитку дитини, суд прийшов до переконання про необхідність задовольнити позовні вимоги про визначення місця проживання дитини разом із батьком - [PERSON]. Разом з тим, мати дитини [PERSON] не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у її вихованні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування, або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 243,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 104, 105, 110, 112, 141, 150, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. 3 Конвенції про права дитини, Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст.ст. 10,11,57,60,174,209,212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved