Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів втратившими право користування кімнатою [ADDRESS] на підставі ст.ст.71, 72 ЖК України. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані за даною адресою, однак у кімнаті не проживають понад рік, оплату за житло та комунальні послуги не здійснюють, від зняття з реєстраційного обліку ухиляються, у зв'язку з чим позивач несе додаткові витрати утриманню житлового приміщення. У судове засідання представник позивача подав заяву, згідно якої підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, розглянувши справу за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи не зверталися, заперечень від відповідачів на позов до суду не надходило, свою думку щодо позовних вимог в тій чи іншій формі відповідачі не висловили. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідачів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у кімнаті [ADDRESS], однак понад рік у кімнаті не проживає, оплату за комунальні послуги не здійснює, від добровільної зміни реєстраційного обліку за місцем свого проживання ухиляється. Будинок являється відомчим, перебуває на балансі позивача. На даний час місце проживання відповідача [PERSON] невідоме, факт його відсутності за місцем своєї реєстрації підтверджується актами про непроживання (а.с.12, 13). Реєстрація відповідача, котрий не проживає на спірній житловій площі, перешкоджає позивачеві у здійсненні його прав щодо житла, позивач вимушений самостійно нести витрати по утриманню кімнати. Згідно вимог ч.1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, при зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. Згідно ст.7 зазначеного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Щодо вимог про визнання втратившою право користування відповідачки [PERSON], суд вважає вимоги безпідставними, оскільки за отриманими судом даними з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою відповідачка [PERSON] і проживає, що підтверджується її особистим підписом у повідомленнях про вручення матеріалів справи та судових повісток. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання втратившим право користування відповідачем [PERSON] правомірні та обґрунтовані, основані на вимогах діючого законодавства, а саме ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.6, 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, і підлягають задоволенню, вимоги позивача в частині визнання втратившою право користування відповідачки [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки з її сторони права позивача не порушені.

Outcome: partial