Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті сестри - [PERSON], яка померла [INFO] р. у м.Біла Церква. З позову вбачається, що після смерті сестри відкрилась спадщина на 1/5 частину будинку [ADDRESS] Вважаючи, що спадщину прийняла мати - [PERSON], яка проживала у тому ж будинку, до нотаріуса він не звертався. Мати померла [INFO], і у встановлений законом строк він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після її смерті, однак отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки мати не оформила своє право власності на належну сестрі [PERSON] частину будинку в установленому законом порядку. Після цього він звернувся до Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сестри [PERSON], однак також отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не проживав постійно разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не подав заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня її відкриття. У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач - Білоцерківська міська рада свого представника не направила, просила розглядати справу в його відсутності. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з урахуванням такого. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З відповідних свідоцтв судом встановлено, що [PERSON] була матір'ю позивача та [PERSON] Зі свідоцтв про смерть судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] р., а [PERSON] - [INFO] Судом встановлено також, що спадкове майно померлої [PERSON] складалось з 1/5 частину будинку [ADDRESS] З постанови №1483/02-31 від 14.06.2016 року державного нотаріуса Другої білоцерківської міської державної нотаріальної контори вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки він не проживав постійно разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не подав заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня її відкриття. Як пояснив позивач, він вважав, що спадщину після смерті сестри [PERSON] прийняла мати, чим пояснив пропуск строку звернення до нотаріуса з завою про прийняття спадщини після смерті сестри, та надав суду рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.03.2015 р., яким за ним було визнано право власності у порядку спадкування за законом після смерті матері на 1/5 частину житлового будинку по [ADDRESS], та 1/5 частину земельної ділянки за тією ж адресою з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Однак з цього рішення не вбачається, що [PERSON] у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті [PERSON], і, як пояснив позивач, зазначене судове рішення скасовано апеляційним судом Київської області. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, однак у тому випадку, якщо він пропущений з поважної причини. За змістом пунктів 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" та пункту 2 правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладеними у пункті другому листа від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини; вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причин пропуску такого строку; при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Як вбачається з позову, основною причиною пропуску строку була юридична необізнаність позивача, яка ґрунтувалась на припущеннях про прийняття спадщини матір'ю, однак ця причина була суб'єктивною, не була непереборною, а тому істотною. Враховуючи наведені норми та встановлені обставини підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed