Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачів - Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вказаних вимог зазначають, що відповідач не піклується про них, не підтримує із ними жодних відносин. На даний час [PERSON] є повнолітня та проживає разом із своїм рідним братом, а тому, вона виховує його, піклується про стан його здоров`я, фізичний та духовний розвиток, матеріально забезпечує та приділяє належну увагу. Натомість, відповідач не цікавиться життям своїх дітей та допустив заборгованість зі сплати аліментів. У зв`язку із тим, що матір позивачів була стягувачем зі сплати аліментів в користь своїх дітей, однак померла, відповідач звернувся у відділ ДВС із заявою про припинення стягнення з нього аліментів, а тому, державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. З цих підстав, позивачі просять позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивачі та їх представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, не заперечили щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, однак просили дану справу розглядати без присутності органу опіки та піклування за наявними матеріалами у справі. Крім цього, надіслали до суду висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав, який повністю підтримують. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки позивачі не заперечують проти заочного вирішення справи, з урахування викладеного вище, суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до наступного висновку, виходячи з наступних мотивів та підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 03.09.1998 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.02.2016 було розірвано. Від даного шлюбу у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 05.11.2002 відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис № 1900, та [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 24.02.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, актовий запис № 394. Позивачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданих відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради. Згідно листа Тернопільським міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 24.02.2021 № 12002 вбачається, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 43303064 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4329/11, виданого 06.08.2011 Тернопільським міськрайонним судом про стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи з 06.05.2011 року, до досягнення дітьми повноліття. Однак, [INFO] померла матір позивачів [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 14.08.2020 Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 1322. У зв`язку із цим, боржник [PERSON] звернувся у Відділ із заявою від 25.08.2020 про припинення дії з нього усіх тимчасових обмежень та закриття виконавчого провадження. 27.08.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Заборгованість зі сплати аліментів становить 245 488,86 гривень. З яких 163 659,24 гри. основна сума заборгованості зі сплати аліментів, та 81 829,62 гри. сума штрафу винесена за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки. Судом з`ясовано, що відповідач як батько не бере участі у житті позивачів як своїх дітей, не цікавиться навчанням, здоров`ям, матеріально не допомагає. За час хвороби матері, батько жодним чином не допомагав, не підтримував у важкий час. [PERSON] змушена була влаштуватись на роботу, щоб оплатити собі навчання, допомогти молодшому братові та бабусі. Інформація Тернопільського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-медичний ліцей № 15» від 10.11.2020 року підтверджує той факт, що батько не цікавився успішністю сина [PERSON] не відвідував батьківські збори, з класним керівником не знайомий. Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності свідчать, що [PERSON] не виконує обов`язки щодо виховання та утримання сина, свідомо нехтує ними та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали суду показання про те, що відповідач відлучився від сім`ї, аліменти не платить, жодної матеріальної участі на утримання дитини не приймає та не забезпечує більше 10 років, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не проживає разом із своїм сином, не піклується про нього та не підтримує із дитиною жодних відносин. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно роз`яснень, викладених в цій Постанові ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Судом з`ясовано, що відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не навідується до сина, не цікавиться його життям та станом здоров`я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкуються з ним, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, на протязі тривалого часу ухиляється від виконання свого юридичного обов`язку по вихованню неповнолітньої дитини, не виявляє до нього батьківської уваги та турботи, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності свідчать, що [PERSON] не виконує обов`язки щодо виховання та утримання сина, свідомо нехтує ними та самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, а тому, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають до задоволення. Крім цього, згідно частини 2 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі не беруть участі в утриманні сина, матеріальної допомоги не надають, хоча є працездатними та за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем, можуть виконувати свої обов`язки по його утриманню. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У зв`язку з тим, що неповнолітня дитина потребує матеріальної допомоги і відповідач зобов`язаний йому надати матеріальну допомогу, а тому, позовні вимоги про стягнення аліментів, підлягають до задоволення. Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За вказаних обставин, оскільки відповідач є працездатного віку та ним не представлено суду жодних доказів про наявність в нього на утриманні інших дітей, чи непрацездатних дружини, батьків, а також те, що за своїм станом здоров`я він не може виконувати своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини, визначаючи розмір аліментів, який на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд, з урахуванням вимог статті 182 СК України, враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, вважає, що слід задовольнити позов, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації, щомісячно, починаючи з 15 вересня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів судовий збір. На підставі наведеного та

Outcome: approved