Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №1996 від 10.03.1994 року квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що придбав у відповідачки у свою власність вказану квартиру на Одеській товарній біржі, передавши гроші в обумовленій договором сумі, де по теперішній час постійно проживає. На даний час у позивача виникла необхідність відчуження квартири, однак договори з питань нерухомості, укладені на біржах, нотаріальні контори вважають недійсними і як правовстановлюючий документ не приймають, що створює йому перешкоди у власності. Позивач звернувся до суду із заявою про можливість проведення судового засідання та ухвалення рішення за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у випадку неявки відповідачів. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була своєчасно та належним чином сповіщена, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідачів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, квартира [ADDRESS] загальною площею 48,5 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., належала відповідачці на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 12.11.1993 року. 10.03.1994 року позивач придбав у відповідачки [PERSON], вказану квартиру на Одеській товарній біржі, про що був укладений договір купівлі-продажу №1996, що не суперечило на той період чинному законодавству. Право власності позивача було зареєстроване в КП ОМБТІ та РОН 08.04.1994 року за №56 стор.107, реєстр №279. Сторони взяті на себе зобов'язання виконали, а саме: відповідачка передала зазначену квартиру, отримавши гроші в сумі, обумовленій п.6 Договору. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на момент укладення договору, згідно якої, якщо одна із сторін повністю або частково виконала умови угоди, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. Крім того, стаття 15 Закону України "Про товарну біржу" передбачала можливість відчуження нерухомого майна без нотаріального посвідчення, що відповідало на той час діючому законодавству. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved