Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання права на середню земельну частку (пай) на території Добросинської сільської ради який підтримала в судовому засіданні. Свої вимоги мотивує тим, що вона в 2011 році звернулася до Добросинської сільської ради про включення її в число осіб, які мають право на земельну частку (пай) на території сільської ради, однак 2.09.2011 року листом № 238 Добросинська сільська рада їй відмовила у включенні в списки. Вона повторно звернулася до сільської ради і їй листом № 442 14.12.2011 року надіслано копію рішення Добросинської сільської ради та роз»яснено, що відповідно до Закону України Про порядок виділення в натурі земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право особи на земельну частку може бути встановлено в судовому порядку. Вона є інвалідом 3-ї групи з дитинства, проживає в селі, отримує пенсію. В 1993-1995 роках вона навчалася. Вважає, що вона має право на земельну частку (пай), виділення частки в натурі, так як є пенсіонером і надання права на земельну частку таким особам було передбачено Указом Президенка України «Про порядок паювання земель». Просить позов задовольнити повністю. Аналогічно пояснила в судовому засіданні представника позивачки [PERSON] Просить задовольнити позов. Представник Добросинської сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги позивачки заперечила та пояснила, що позивачка звернулася до сільської ради з приводу пояснень, чому її не включено в списки осіб для отримання земельної частки (паю), на що їй надіслано роз»яснення. Вважає, що позовні вимоги позивачки безпідставні, оскільки права на земельну частку вона не має і не може бути включена в списки на отримання такої, так як лише 21.03.1995 року прибула із Львова де навчалася, інвалідність нею оформлено, коли в селі Добросин вона не проживала. Роздержавлення і приватизація земель проводилася з 17.09.1993 року по 17.03.1995 року, саме в цей період позивачка не проживала в с. Добросин. В 1997 році відбулося засідання комісії по паюванню земель при Добросинській сільській раді де розглядалося питання про включення в списки на отримання середньої земельної частки пропущених при виділенні частки громадян, інвалідів дитинства. Списки затверджено рішенням Добросинської сільської ради 23.07.1997 року № 5, але [PERSON] в списках не було. До жодної категорії осіб, яким належиться право на земельну частку (пай) згідно діючого на той час законодавства, позивачка не відносилася, а тому в позові про включення її в списки осіб на отримання середньої частки (паю) слід відмовити. Представник Жовківської райдержадміністрації проти позовних вимог [PERSON] заперечила та пояснила, що [PERSON] не може бути включена в списки осіб на отримання земельної частки (паю), оскільки відповідно до Указу Президента від 8.05.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку вона не має. Вона не була членом колективного господарства, не відноситься до пенсіонерів, які працювали в господарстві не є працівником соціальної сфери. Просить відмовити в позові. Аналогічно пояснив представник третьої особи відділу Держземагенства та просить відмовити в позові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши фактичні обставини справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] належить відмовити з наступних підстав. Статтею 6 ч. 6-8 Земельного Кодексу України (із змінами та доповненнями внесеними Законом України від 13.03.1992 року № 2196-ХП) право на земельну частку (пай) мають особи, що працюють у сільському господарстві, пенсіонери, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають в сільській місцевості, а також особи, зайняті у соціальній сфері на селі. До числа осіб, які працюють у сільському господарстві, належать усі працівники колективних сільськогосподарських підприємств, підсобних сільських господарств, селянських (фермерських) господарств, інших сільськогосподарських підприємств, установ, організацій. До числа осіб, зайнятих у соціальній сфері належать працівники освіти, охорони здоров»я, культури, побутового обслуговування населення, зв»язку, торгівлі та громадського харчування, правоохоронних органів, рад народних депутатів та їх виконавчих комітетів. Відповідно до Указу Президента України від 10 листопада 1994 р. № 666/94 "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва" установлено, що кожному члену КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні. Указ проголосив, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, обміну, успадкування, застави. У разі виходу із зазначених підприємств, їх члени мають право на отримання земельної ділянки в натурі. Згідно Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства є рівними. Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними на підприємствах із числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству приймається районною державною адміністрацією. Отже судом не встановлено, що позивачка належала до осіб, що мають право на земельну частку (пай), оскільки не працювала, ні в сільському господарстві, ні в соціальній сфері, не передбачено виділення частки пенсіонерам і Ухвалою Львівської обласної ради № 277 від 01.02.1993 року якою затверджено Програму приватизації майна і землі і агропромисловому комплексі Львівської області. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON].

Outcome: dismissed