Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, яку в серпні 2020 року уточнила та просила ухвалити рішення, яким встановити, починаючи з 10 вересня 2011 року відсутність права у Банка «ПУМБ» в задоволенні своїх вимог та будь-яких дій щодо предмета іпотеки по Договору Іпотеки №5438293 від 06.07.2007 року; визнати кредитний договір №5438285 від 06.07.2007 припиненим з 24.02.2021 р.; поновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності на будинок в [ADDRESS] за [PERSON] , та запис про реєстрацію права власності від 13.09.2018 р. номер запису 27991694 зареєстрований за ПАТ «ПУМБ» ЄДРПОУ 14282829 скасувати та вилучити з реєстру. Уточнені позовні вимоги позивачкою вмотивовано тим, що в листопаді 2018 року вона дізналася про порушення її прав відповідачем, а саме: 13.09.2018 року було здійснено державну реєстрацію прав власності на будинок за адресою: [ADDRESS] за ПАТ«ПУМБ» шляхом внесення запису про право власності №27991694 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43084564 від вересня 2018 року Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг». Позивачка вважає, що права на такі дії у відповідача на момент здійснення перереєстрації були відсутні, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Строк кредитного договору від 06.06.2007 року №5438285 та Іпотечного договору №5438293 від 06.07.2007 року закінчився 24.02.2012 року, а строк на право стягнення майна закінчився 10.09.2011 року, тому позивачка звернувся до суду з цим позовом. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Надала відповідь на відзив у якому зазначила, що відповідачем не надано жодного заперечення щодо предмету позову та доказів, які б спростовували його обставини, а саме доказів про наявність права та додержання строку цього права на час перереєстрації 13.09.2018 р. права власності за Банком спірного будинку. Банк дізнався про порушення своїх інтересів 09.09.2008 року (вимога дострокового повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом) та набув права стягнення на предмет іпотеки. До 10.09.2011 року (на протязі трьох років) Банк не виказував намірів позасудового стягнення та не використав своє право на позасудове стягнення. Вимога (попередження стосовно ухвалення рішення ПАТ «ПУМБ» про прийняття предмету іпотеки у свою власність) від 05.09.2016 р. була здійснена після спливу строку на таке право, а саме після 10.09.2011 р. Представник відповідача у судовому засіданні надала суду відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову, застосувати позовну давність в частині припинення кредитного договору №543828 від 06.07.2007 р. та договору іпотеки №5438293 від 06.07.2007 року припиненими в цілому, посилаючись на те, що [PERSON] перед укладенням відповідних договорів була ознайомлена про умови, вимоги та інші правові наслідки, у випадку порушення кредитних зобов`язань, про що було здійснено нею підпис власноручно. Також, позивачка погодивши всі умови договору іпотеки, про що свідчить її підпис, передбачала можливість невиконання умов кредитного договору на надала згоду на прийняття предмету іпотеки у власність в рахунок погашення боргу. Тобто, виходячи з правової природи Договору іпотеки та застереження в ньому щодо задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття у власність предмета іпотеки, у відповідному правочині відсутній факт примусового стягнення на предмет іпотеки. У свою чергу, Банк не застосував примусовий (судовий) спосіб захисту, а скористався позасудовим способом врегулювання відповідно до передбачених Договором іпотеки застережень про задоволення вимог Іпотекодержателя, тобто прийняття у власність було здійснено за згодою власника. Окрім того, вказує, зо позивачка зверталась до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, визнання кредитного договору припиненим, визнання окремих пунктів іпотечного договору незаконними, визнання договору відступлення права вимоги недійсним та рішенням суду від 12.02.2020 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.05.2020 року залишено без змін. Тобто, державна реєстрація права власності за ПАТ «ПУМБ» на спірний будинок була здійснена законно та обґрунтовано. Щодо визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими, то підписання договору іпотеки свідчить про те, що позивач погодилася з умовами отримання кредиту та умовами забезпечення зобов`язання за ним. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що 06 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №5438285, за умовами якого ПАТ «ПУМБ» надав [PERSON] кредитні кошті у розмірі 74900,00 доларів США, зі сплатою 11,90% річних та строком повернення кредитних коштів 06 липня 2027 року (а.с.17-19). В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 06 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки №5438293, предметом якого був будинок [ADDRESS] . Умови укладеного між сторонами договору іпотеки містять в собі згоду іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя та іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2012 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Перший Український міжнародний Банк заборгованість за кредитним договором №5438285 від 06.07.2007 року, Договором поруки №5512669 від 06.07.2007 року, в загальному розмірі станом на 17.06.2011 року - 98 862,53 доларів (девяносто вісім тисяч вісімсот шістдесят два долара США 53 цента) та 88 268,91 грн. (вісімдесят вісім тисяч двісті шістдесят вісім гривень 91 коп.), з яких: стандартна заборгованість за кредитом 70 333,42 дол. США; стандартна заборгованість по нарахованим процентам - 268,83 доларів США; прострочена заборгованість по кредиту 3 593,67 доларів США; прострочена заборгованість по процентам - 24 666,61 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань по кредиту в період з 20.06.2010 року по 17.06.2011 року 3 519,34 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті процентів в період з 20.06.2010 р. по 17.06.2011 року - 3 519,34 грн.; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті процентів в період з 20.06.2010 року по 17.06.2011 р 25 272,17 гривень; штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань по страхування майна 47 533,10 гривень; штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо надання банку інформації для визначення платоспроможності позичальника 5 972,15 грн.; штраф за несвоєчасне виконання зобов`язань щодо дострокового повернення всієї суми кредиту та процентів за користування 5 972,15 грн. Постановою головного державного виконавця Індустріального відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції Ванжою О.В. накладено арешт на нерухоме майно, що належить [PERSON] . За приписами статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)) не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення. Також, відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року N 898-IV "Про іпотеку" , іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону про іпотеку). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в Закону України "Про іпотеку". Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Відповідне регулювання наведено також у статті 593 ЦК України. Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Окрім того, судом встановлено, що 05 вересня 2016 року ПАТ «ПУМБ» направлено вимогу [PERSON] про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором, в якому також попереджає її, що у разі її невиконання боржником банк ухвалить рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність відповідно до умов договору іпотеки і чинного законодавства. 13 вересня 2018 року було здійснено державну реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «ПУМБ» шляхом внесення запису про право власності №27991694, на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №43084564 від 19 вересня 2018 року Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг». Не погоджуючись з рішенням реєстратора щодо державної реєстрації права власності №27991694 від 13 вересня 2018 року за ПАТ «ПУМБ» позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами про визнати протиправними та скасувати Рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень від 13 вересня 2018 року індексний номер 43084564 про реєстрацію права власності на будинок [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» винесеного ДФКП «Агенція адміністративних послуг» державним реєстратором Чернецьким М.А. (номер запису про право власності №27991694); поновлення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності на будинок [ADDRESS] за нею, [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу; визнання Кредитного договору №5438285 від 06.07.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та нею, [PERSON] припинившим дію 10.11.2008 року; визнання незаконними та недійсними пункти 4.7, 4.8 Іпотечного договору №5438293 від 06.07.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та нею, [PERSON] , що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; договір про відступлення права вимоги №1829/44.4 від 12.09.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Браво» по Кредитному договору №5438285 від 06.07.2007 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] визнати недійсним. Відповідно до рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2020 року, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2020 року, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Браво» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, визнання кредитного договору припиненим, визнання окремих пунктів іпотечного договору незаконними, визнання договору відступлення права вимоги недійсним було відмовлено. Таким чином, посилання позивачки на неправомірність вчинення державної реєстрації права власності за іпотекодержателем - ПАТ «ПУМБ» на предмет іпотеки є такими, що не відповідають дійсності, оскільки, як встановлено судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції під час розгляду вищевказаної справи, відповідач ПАТ «ПУМБ» правомірно використав своє право звернення стягнення на предмет іпотеки на будинок [ADDRESS] , тобто, вчинив дії щодо переходу до нього права власності, не порушуючи порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлений в Договорі іпотеки, а саме: наявність між іпотекодавцем та іпотекодержателем домовленості про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Також, у своїй постанові суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними кредитного договору №5438285 від 06.07.2007 року так і в окремих пунктів іпотечного договору №5438293 від 06.07.2007 року, через те, що [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав лише в листопаді 2018 року, тобто поза межами трирічного строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Таким чином, договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, і тому усі права і обов`язки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до його повного виконання. Відповідно до ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При цьому, суд звертає увагу, що правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, §53). Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Таким чином, суд вважає, сплачений судовий збір покласти на позивача.

Outcome: dismissed