Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, між нею та ПСП «Лосятинське», яке в подальшому було припинено шляхом приєднання до ПСП «Агрофірма «Світанок», 01.04.2010 р. було укладено договір оренди землі № 330, за умовами якого останнє прийняло від позивача в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 2,445 га, розташовану на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить їй на праві приватної власності. Договір підписаний сторонами 01.04.2010 р., укладений на 5 років. Позивач вважає , що 01.04.2015 р. закінчився строк, на який був укладений договір оренди і тому 02.04.2015 р. (і повторно 23.04.2015 р.) направила орендарю лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди земельної ділянки. Однак відповідач не повернув земельну ділянку позивачу, тому вона просить суд визнати вказаний договір оренди припиненим з 01.04.2015 р., зобовязати орендаря повернути їй належну земельну ділянку, яка належить їй на праві власностжі. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити , оскільки вважають, що укладений між сторонами договір оренди є таким, що припинив свою дію 01.04.2015 р., оскільки закінчився строк, на який його було укладено. Цей строк необхідно відраховувати з моменту його укладення, яким вони вважають 01.04.2010 р.. Позивач повідомив орендаря про небажання пролонгувати даний договір, та відповідач ігнорує його звернення про повернення ділянки і протиправно продовжує користуватися нею, чим порушує права позивача. Представники відповідача в судовому засіданні вимоги позову заперечили, вважають, що орендар правомірно (у відповідності до положень законодавства, що було чинним станом на дату укладення угоди) користується земельною ділянкою на підставі укладеного між сторонами договору, що зареєстрований 29.08.2012 р. і діє до 29.08.2017 р. За таких обставин позивач вважає, що саме з дати реєстрації договору договір є укладеним і користування на даний час відповідачем належною позивачу земельною ділянкою є правомірним та здійснюється на законних підставах., тому просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач є власником земельної ділянки площею 2,445 га в межах згідно з планом, що розташована на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що стверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-КВ №097782 3976 (а.с.9-10). 01.04.2010 р. між [PERSON] і ПСП «Лосятинське» (яке було припинено шляхом приєднання до ПСП «Агрофірма «Світанок») укладено договір оренди землі № 330, згідно із яким обєктом оренди є земельна ділянка площею 2,445 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, що належить позивачу на підставі вищевказаного державного акту (а.с. 11-14). Згідно з п.8 Договору оренди, договір укладено на 5 років. Відповідно до п.41 Договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Як вбачається з договору (штампу на 4-тій сторінці Договору), зазначений договір зареєстрований управлінням Держкомзему у Васильківському районі 29.08.2012 р. і даний факт не заперечується представниками сторін (а.с.14). Відповідно до [PERSON] прийомки-передачі землі в оренду від 01.04.2010 р. орендодавець передав, а орендар взяв в тимчасове користування вищезазначену земельну ділянку (а.с. 15). [PERSON] 23.04.2015 р. направила відповідачу заперечення у поновленні договору оренди землі (датовані 17.04.2015 р.), який отримано відповідачем 28.04.2015 р. (а.с.16-18). Відповідно до вимог ст. 90 ЗК України власник земельної ділянки має право передавати земельну ділянку в оренду. Згідно зі ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст. 125 ЗК Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону «Про оренду землі» до 01.01.2013 р. державна реєстрація права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводилась територіальними органами земельних ресурсів. Слід зазначити, що в період з 2008 р. до 2010 р. реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася Центром державного земельного кадастру згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 р. № 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.07.2003 р. за № 641/7962. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Відповідно до ч. 5 ст. 126 Кодексу (у редакції до 01.01.2013 р.) право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону, або договором оренди землі та договором відчуження права оренди землі, зареєстрованими відповідно до закону. Виходячи із положень п.3 ст. 640 ЦК України, яка визначає загальні підстави моменту укладення договорів, встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком будь-кого договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Разом із тим дана норма визначає, що договір набирає чинності з моменту його укладення . Ст. 20 Закону України „Про оренду землі передбачено державну реєстрацію договору оренди землі, крім того відповідно до ст.18 цього ж закону, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Оскільки згідно п. 2 ст. 125 ЗК України встановлюється, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації, а згідно п. 3 цієї ж статті, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється, то здійснити свої права на земельну ділянку субєкт, на користь якого прийнято рішення відповідного органу виконавчої влади, не може до отримання зареєстровано у встановленому порядку договору оренди. Отже, якщо враховувати вищенаведене, то початок відліку терміну дії договору оренди слід вести з початку того часу, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до умов договору оренди тобто після факту моменту його укладення, таким моментом є момент державної реєстрації. Зважаючи на дані положення законодавства та матеріали справи, договір оренди земельної ділянки між сторонами є укладеним виключно з моменту його державної реєстрації, тобто з 29.08.2012 р., а відповідно до положень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» момент вчинення таких правочинів, відповідно до ст.210 та 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому без такої реєстрації вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Окрім цього, судом встановлено, що відповідно до п.8 договору оренди землі даний договір укладено на 5 років , а за п.41 договору оренди землі, укладеного між сторонами , визначено, що договір набуває чинності після його підписання сторонами та його державної реєстрації, тобто з 29.08.2012 р. Згідно ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї зі сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. За ст. 32 цього самого Закону на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону. Виходячи з суті позовних вимог позивача, який просив визнати припиненим договір оренди саме з підстав закінчення строку, відсутності інших вимог та доказів, які б свідчили про невиконання відповідачем своїх зобов'язань як за договором, так і за законом, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Зважаючи на положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання договору оренди землі з підстав закінчення строку його дії не підлягають до задоволення, оскільки договір оренди землі набуває чинності після досягнення домовленості щодо всіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації, а з врахуванням того, що домовленість сторін та підписання договору оренди землі відбулася в один період, державна реєстрація в інший пізніший період, то умови та домовленості сторін, викладені у договорі, набули чинності тільки після державної реєстрації цього договору 29.08.2012 р., і на той строк, про який сторони домовились, тобто з моменту державної реєстрації на 5 років. При цьому суд критично ставить до тверджень представників позивача відносно моменту укладення договору та моменту вчинення правочину, яким необхідно вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, тобто момент підписання договору - 01.04.2010 р., оскільки суд вважає, що використані ними витяги з законодавства та судової практики на обґрунтування своїх вимог, "вирвані" з контексту та тлумачені на їх користь, тому не можуть бути прийняті судом до уваги та покладеними в основу судового рішення. Зважаючи на дані обставини, суд приходить до висновку, що підстав для визнання припиненим договору оренди землі між сторонами з підстав закінчення строку його дії не існує, а даний договір діє протягом 5 років з моменту державної реєстрації, про що і досягнули згоди сторони в укладеному договорі, а тому в задоволенні позовної вимоги про визнання договору оренди припиненим слід відмовити. Що стосується позовної вимоги про зобовязання повернути позивачу земельну ділянку, то вона до задоволення не підлягає, оскільки відповідач правомірно користується спірною земельною ділянкою на підставі договору оренди №330 від 01.04.2010 р., зареєстрованого 29.08.2012 р., строк дії якого закінчується 29.08.2017 р. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed