Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою № 148 у гуртожитку, що знаходиться за адресою: Київська область, м.Бровари, вул.Київська, № 296-А. Позовні вимоги мотивовані тим, що гуртожиток перебуває на балансі ДП «Житло» ОП «Броварипромжитлобуд» та є відомчим гуртожитком, у 2007 році відповідач отримав ордер на кімнату № 148 та зареєстрований на місце проживання за даною адресою, але тривалий час, значно більше 6 місяців не проживає у своїй кімнаті, там мешкають сторонні особи (квартиранти), в трудових відносинах з ОП «Броварипромжитлобуд» та з ДП «Житло» відповідач не перебуває, тому є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним приміщенням, за ст.72 ЖК України. У судовому засіданні представник пояснив, що відповідач отримав кімнату в гуртожитку , коли працював на посаді директора підприємства, хоча законних підстав не мав, у гуртожитку не проживає і не проживав, проживає з дружиною в трикімнатній квартирі по б-ру Незалежності, дану кімнату здає в оренду, зокрема на час перевірок у даній кімнат проживала стороння особа - [PERSON] з дружиною і дитиною. На даний час кімната необхідна для передачі для проживання іншому працівнику позивача, який має потребу у цьому. Позивач як особа, що не проживає значно більше шести місяців має бути визнаний судом таким , що втратив право користування кімнатою у гуртожитку з підстав,п передбачених ст.72 ЖК, що позивач не звертався з позовом про виселення відповідача, оскільки відповідач не проживає. У справі було ухвалено заочне рішення, яке за заявою відповідача переглядається після скасування в порядку, передбаченому ст.232 ЦПК України. Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що позов не визнає, що він проживав і постійно проживає у даній кімнаті у гуртожитку, не здає кімнату квартирантам, після отримання ордеру зробив у кімнаті капітальний ремонт, сплачує комунальні послуги, ця кімната є єдиним його житлом. Щодо його відсутності на час проведення перевірок паспортного контролю, пояснив, що виїжджав на день народження до онука, і на похорони тестя. Просив у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні відповідач пояснив, що отримав кімнату у гуртожитку, бо перестав жити з дружиною, з 2007 року, зробив ремонт у кімнаті, на кухні і в душовій; не заперечує, що раніше він проживав у квартирі за адресою м. Бровари, б-р Незалежності, 8/48, в кооперативній квартирі, зареєстрованій за його дружиною, набутій у шлюбі, тобто у квартирі, що є спільною власністю подружжя, шлюб не розірвано, але з 2007 року він з дружиною не проживає. Пояснив, що в гуртожитку він проживає з 2010 року постійно, що квартирантів у кімнату не пускав, крім нього і сина в кімнаті ніхто не буває, і вважає, що нема підстав для позбавлення його права користування жилим приміщенням. З наданих доказів встановлено: Згідно даних архівного витягу від 09.10.2009 р. № 75, рішенням виконкому Броварської міської ради депутатів трудящих № 69 від 26.03.1965 р. гуртожиток № 296 по вул. Київській в м.Бровари Київської області прийнятий в експлуатацію. На підставі рішення виконкому Броварської міської ради депутатів трудящих № 217 від 26.06.1968 р. поштова адреса гуртожитку була змінена на м. Бровари, вул. Київська, № 296-а. З акту приймання передачі від 20.04.2003р. ОП «Броварипромжитлобуд» передало на баланс ДП «Житло» в тому числі і гуртожиток № 296-а по вул.Київській в м. Бровари. З ордера № 33 від 16.04.2007 р., довідки форми №3 від 29.12.2014 р. №640 встановлено, що [PERSON] 16.04.2007 р. на підставі рішення адміністрації ОП «БрПЖБ» отримав кімнату № 148, житловою площею 12,0 кв.м у гуртожитку № 296-А по вул.Київській в м.Бровари Київської області, з 26.04.2007 р. рахується зареєстрованим за даною адресою. У встановленому законом порядку ордер недійсним не визнавався. Станом на день отримання ордеру на кімнату відповідач працював на посаді директора підприємства. Згідно із довідками ДП «Житло» ОП «Броварипромжитлобуд» №6 від 12 січня 2015 року та №7 від 05 січня 2015 року відповідач [PERSON] в трудових відносинах з ОП «Броварипромжитлобуд» та з ДП «Житло» на даний час не перебуває. З листа Броварського РВ УДМС України в Київській області від 18 лютого 2014 року вбачається, що проведено перевірку паспортного режиму у гуртожитку № 296-а по вул.Київській в м.Бровари Київського області, за результатами перевірки встановлено, що у кімнаті № 148 (наймач [PERSON]С.) проживають квартиранти. З листа Броварського РВ УДМС України в Київській області від 15 листопада 2014 року вбачається, що проведено перевірку паспортного режиму у гуртожитку № 296-а по вул.Київській в м.Бровари Київського області, за результатами перевірки встановлено, що у кімнаті № 148 (наймач [PERSON]С.) проживають квартиранти гр.. [PERSON], що зареєстрована за адресою с.Уладівка вінницької області. Власник проживає у [INFO]. Згідно доповідної записки головного спеціаліста Броварського РВ УДМС України в Київській області від 13.11.2014р., в кімнаті №148 у гуртожитку проживають квартиранти. Власник проживає за адресою: [INFO]. Свідок [PERSON] пояснила, що працює у позивача двірником і прибиральником підїздів у даному гуртожитку з 1995року, відповідача знає - як колишнього директора, оскільки місце роботи пов'язане з гуртожитком, крім того вранці вона прибирає територію, тому знає всіх мешканців гуртожитку; стверджує, що відповідач не вселявся у гуртожиток і ніколи не проживав у гуртожитку, не було жодного випадку, щоб він вранці виходив з гуртожитку, вона жодного разу не бачила, щоб він був у гуртожитку; в кімнаті 148, яка була йому виділена, близько трьох років жили квартиранти (молода пара з дитиною), які перестали жити у кімнаті недавно; при цьому зазначила, що чоловіком є молодий чоловік, який з,явився до суду як свідок і чекає в коридорі ([PERSON]). Свідок [PERSON] суду пояснила, що працювала двірником ДП «Житло» з 2008 року, а з 2011року майстром по благоустрою; потребує житла, тому в червні 2015 року їй було видано ордер на заселення кімнати №148 у гуртожитку. В червні 2015року вона прийшла в гуртожиток заселятись, з кімнати №148 вийшла жінка, яка представилась мамою квартирантів, сказала, що зять вийшов на двір, показала його у вікно; свідок вийшла з гуртожитку, підійшла до вказаного жінкою молодого чоловіка звуть [PERSON], запитала чи він живе в кімнаті 148, той підтвердив, свідок повідомила, що має ордер на кімнату і бажає вселитись; чоловік подивився ордер і зателефонував комусь, після чого сказав, що буде робити так, як скаже господарка, яка здає йому кімнату, вона залишила номер свого телефону, сказала, що прийде пізніше. Через тиждень свідок знову прийшла заселятись, з кімнати вийшла та сама жінка (що назвалась мамою), сказала, що дітей нема, що зараз важко знайти квартиру, що вона з Вінницької області; свідок сказала, що зачекає, і що буде вселятись, бо дійсно їй ніде жити; жінка комусь дзвонила, після чого їй подзвонила [PERSON], потім Сафронов, сказали, щоб свідок більше не приходила, що ключі не віддадуть. Прийшовши втретє через декілька тижнів, сусідка сказала, що квартиранти виселились, кімната закрита. Також свідок пояснила, що була в комісії перевірки паспортного режиму, при ній у лютому 2015р. в кімнату №148 з кухні у кімнату зайшли молоді люди, які зачинили за собою двері, нічого не пояснивши, і більше двері не відчиняли; сусіди сказали, що в кімнаті живуть квартиранти -сім'я з дитиною. Відповідач на спростування позовних вимог подав такі докази: свідоцтво про народження [PERSON] Глєба, 26.11.2010р.н., (онука), та довідку з місця проживання онука - Крим, Орехівська сільрада; свідоцтво про смерть [PERSON] (тестя відповідача), який помер 10.01.2015р., місце смерті м.Миколаїв; дані докази відповідач подав на підтвердження причини його відсутності у гуртожитку у дні проведення паспортних перевірок (відповідно в листопаді 20104р. і в лютому 2015р.). Відповідач подав довідку про відсутність боргу в оплаті за комунальні послуги; квитанції про оплату комунальних послуг. Разом з тим сама по собі дана обставина не доводить факту проживання відповідача у використання кімнати у гуртожитку за призначенням - тобто для власного проживання. Відповідач надав два акти обстеження житлово - побутових умов: Акт від 6.07.2015р., складений депутатом міської ради, згідно якого [PERSON] зареєстрований і проживає на жилій площі за адресою м. Бровари, вул. Київська, 296-а, кімната 148, про що свідчать свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], і акт обстеження житлово- побутових умов від 5.08.2015р., складений депутатом міської ради, згідно якого [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою [INFO], кімната 148 з 16.04.2007р. по даний час. Відповідач подав письмову заяву, складену ним, в якій зазначив, що проживає і прописаний за адресою гуртожитку, кімната 148 з квітня 2007року, зробив ремонт у кімнаті і в деяких місцях загального користування (кухня, душова)., і ці обставини підтвердили підписами [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON], заявлений відповідачем, пояснив суду, що проживав з дружиною [PERSON] ([PERSON]) і сином у гуртожитку - знімав кімнату, але не №148, а №144 у тому самому блоці у [PERSON], як жила у селі; що в кімнаті [PERSON] він не проживав, але знає [PERSON], який проживав у кімнаті №148. Що [PERSON] не було літом 2014 року - коли той їздив у Крим; бачив [PERSON] приблизно двічі на тиждень у гуртожитку. Свідок пояснив, що живе з дружиною [PERSON] і восьмирічним сином [PERSON]; зі слів сусідки [PERSON] знає, що взимку 2015р. була перевірка паспортного режиму, і вона назвала їх як квартирантів, повідомила дані про його дружину; пояснив, що його дружина [PERSON] зареєстрована в [INFO]. Свідок також пояснив, що не знає свідка [PERSON] (яка допитана перед ним) і ніколи її не бачив. При допиті вказаних свідків було зясовано, що свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили, що саме [PERSON] з дружиною жив у кімнаті №148 (у кімнаті [PERSON]). Свідок [PERSON] підтвердила, що саме з цим чоловіком вона розмовляла з приводу її заселення у кімнату, на яку їй було видано ордер. Свідок описала правильно зовнішність жінки (тещі свідка) та вік дитини [PERSON]. Суд показання свідків [PERSON] і [PERSON] розцінює як правдиві. Їх показання нічим не спростовані, підтверджують факти і обставини, надані кожним з них, і викладені у наданих позивачем письмових доказах. Свідок [PERSON], мешканка кімнати №144 у тому ж гуртожитку, яка була викликана і допитана у звязку з показаннями [PERSON] у суді, суду пояснила, що вона постійно багато років проживає в кімнаті №144, що [PERSON] ніколи не проживала; що вона знає колишнього директора [PERSON], знає, що він отримав кімнату №148 у одній з нею секції, але не жив у кімнаті; знає [PERSON] як квартиранта з кімнати №148, [PERSON] живе з дружиною [PERSON] і сином, вона на його прохання робила ремонт у кімнаті №148 - шпаклювала біля вікна; Вона ніколи не здавала свою кімнату, в тому числі [PERSON], вона дійсно влітку часто їздила у село до хворої матері, але такого, щоб не проживала в кімнаті чи була відсутньою тривалий час- не було. З цієї осені квартиранти [PERSON] в кімнаті №148 не проживають, винесли речі, телевізор, після того кімната зачинена. Для з,ясування суперечностей між показаннями [PERSON] і [PERSON] суд ухвалив додатково допитати свідків у присутності один одного, відповідачу (його представнику, який приймав участь у справі і був присутній при допиті свідків) було запропоновано забезпечити явку свідка, після чого було оголошено перерву, свідок неодноразово не з,явився, будь- яких причин неявки не повідомив; так само представник відповідача або відповідач не пояснили причини ухиляння свідка від явки до суду; по викликам суду через пошту і через відповідача свідок [PERSON] в судове засідання не з,явився, тому допитати його у присутності свідка [PERSON], на яку він вказував як на особу, у якої знімає кімнату, суд не зміг. Відповідач також не з,явився в судове засідання для того, щоб бути присутнім при допиті свідків [PERSON] і [PERSON] Після цього представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його і відповідача присутності. Допитана додатково свідок [PERSON] підтвердила свої показання. Аналізуючи показання свідка [PERSON], суд приймає до уваги вище викладені обставини його допиту, враховує, що після того, як його показання були піддані сумніву і спростовані свідком [PERSON], свідок ухилився від явки до суду для того, щоб довести правдивість своїх слів у присутності особи, яка не підтвердила його показання; показання свідка спростовані іншими доказами у їх сукупності і більше нічим не підтверджені. Натомість свідок [PERSON] дала стабільні і логічні показання, вони повністю відповідають показанням інших свідків і письмових доказів, нічим не спростовані. Суд не вбачає підстав не вірити показанням інших свідків, показання яких логічні, несуперечливі, взаємно підтверджені. Тому суд має всі підстави піддати сумніву показання свідка [PERSON], оцінити їх критично. Суд дійшов висновку, що сукупністю доказів підтвердився той факт, що відповідач тривалий час, значно більше шести місяців не проживає в гуртожитку без поважних причин. Відповідач не надав безспірних доказів того, що він проживає в гуртожитку, а враховуючи, що доказуванню підлягав факт постійного проживання, що не могло б відбуватись не заміченим, то суд вважає, що у разі правдивого ствердження відповідача він мав би реальну можливість представити суду достатню кількість свідків на підтвердження цього факту, зокрема сусідів і інших мешканців гуртожитку. Відповідач пояснив наявність у нього поважних причин для відсутності у гуртожитку станом на день обох перевірок (в першому випадку виїзд до онука в Крим, у другому випадку - на похорони тестя в Миколаїв). Не піддаючи сумніву можливість даних поїздок відповідача, суд не приймає дані факти такими, що спростовують викладені у актах відомості щодо не проживання [PERSON] в кімнаті і щодо проживання в його кімнаті квартирантів, оскільки дані акти не засвідчують лише факт відсутності особи ([PERSON]) безпосередньо станом на час перевірок. Виходячи зі змісту актів і мети перевірок, - даними перевірками був виявлений факт здачі в піднайом кімнати у гуртожитку протягом більш тривалого часу (а не декількох днів), тобто факт використання кімнати особою, якій видано ордер, не для особистого проживання, а для інших цілей, і факт проживання в кімнаті сторонніх осіб. Сам факт оплати комунальних послуг не доводить факту постійного проживання відповідача у кімнаті в гуртожитку і не спростовує інших доказів проти нього. Той факт, що відповідач зробив ремонт у кімнаті, кухні та душовій після отримання ордеру, не доказує факту користування приміщенням як своїм житлом протягом періоду, який аналізуються у даній справі, тобто протягом шести місяців до звернення до суду. Той факт, що після подання позову відповідач з,являвся декілька разів у гуртожитку, не спростовує обставин, на які посилається позивач у позові. Посилання відповідача на акти, складені депутатом за свідченнями сусідів, суд також приймає критично, оскільки як зазначено в акті, вони складені за свідченнями сусідів, але одним з таких сусідів вказано свідка [PERSON], показання якого суд з вищевикладених причин не приймає до уваги як достовірний доказ, а інших свідків для допиту відповідач не представив суду. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач дійсно тривалий час, значно більше шести місяців до звернення до суду , не проживав у наданій йому кімнаті в гуртожитку без будь-яких поважних причин. Відсутність поважних причин для не проживання відповідача у гуртожитку також доказується тим фактом, що відповідач дане приміщення передав стороннім особам - не членам сім,ї. Доводи відповідача, що в кімнаті міг знаходитись його син, нічим не доведені. Згідно зі ст.ст.\~6,\~127 ЖК України\~жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Згідно ст..127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Згідно ст.128, 129 ЖКУ жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації про надання жилої площі в гуртожитку, на підставі якого видається громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Згідно ст.131 ЖКУ порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається Примірним положенням про гуртожитки. Згідно ст.132 ЖКУ працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. На даний час відповідач не є працівником підприємства, яке забезпечило його жилим приміщенням у гуртожитку. Враховуючи той факт, що відповідач не проживає в жилому приміщенні, то логічним є вибір позивача способу захисту своїх прав - звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а не з позовом про виселення в порядку, передбаченому ст.132 ЖК. Розділ Житлового кодексу, що регулює правила проживання в гуртожитках, не передбачає визнання особи такою, що втратила право користування кімнатою у гуртожитку. У такому випадку застосовуються подібні правовідносини по аналогії. Згідно ст.123 ЖКУ до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Змінами до\~законів України від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ «Про приватизацію державного житлового фонду», від 4 березня 1992 року № 2163-ХІІ «Про приватизацію державного майна» передбачено, що гуртожитки включено до об'єктів державного житлового фонду, що підлягає приватизації (Закон України від 3 березня 2005 року № 2453-IV "Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртодитках"). Таким чином, правовий режим гуртожитків, жилі приміщення яких підлягають приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. З системного аналізу даних норм закону, слід зробити висновок, що з урахуванням подібності правовідносин щодо користування жилою площею в гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами частини першої\~статті 71 ЖК УРСР\~щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, а так само подібність регулювання даних правовідносин щодо службових жилих приміщень , передбачених ст.127 ЖК, до яких також застосовуються правила, передбачені ст.ст.71, 72 ЖК України, положення цих правил про збереження за відсутнім права на жиле приміщення протягом шести місяців слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності особи, якій надавалася жила площа для проживання в таких гуртожитках (за відсутності підстав для виселення).\~\~Так само до правил користування жилими приміщеннями у гуртожитках можуть застосовуватись норми житлового законодавства, врегульовані ст.ст.71, 72 ЖК України і з приводу визнання особи такою, що втратила право користування таким житлом у разі відсутності понад встановленні законом строки. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців виключно у випадках, передбачених у ст.71 ЖК України. Згідно ст.72 ЖКУ визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. При встановлених у судовому засіданні конкретних обставинах відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням - кімнатою у гуртожитку, з підстав, передбачених ст.71, 72 ЖК України - а саме з тих підстав, що він не проживає в даному жилому приміщенні тривалий час - значно більше шести місяців - без поважних причин і при відсутності підстав для збереження за ним права користування даним приміщенням.

Outcome: approved