Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою та в обґрунтування позовних вимог вказував на те, що 02.07.2013 року між сторонами укладений кредитний договір №KRP0R231905998, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6935,64 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний договір складається із Заяви позичальника, Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка». В порушення умов зазначеного договору та ст.ст.\~526,\~527, 530 ЦК України\~відповідач належним чином не виконав покладених на нього зобовязань по погашенню кредиту, у звязку з чим, станом на 13.02.2018 утворилася заборгованість в загальному розмірі 12034,11 грн., яку представник позивача просив стягнути з відповідача, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 1762,00 грн. В судове засідання сторони не викликалися. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживання, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~статті 629 ЦК України\~договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статей\~525,\~526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч.1\~ст. 611 ЦК України). Судом встановлено, що 02.07.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладений кредитний договір №KRP0R231905998 (далі, - Договір), який складається із Заяви позичальника, Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (а.с. 6, 7-16), згоду на укладення якого відповідач підтвердив своїм підписом у Заяві. По суті вказаний Договір є договором приєднання в розумінні ч.1\~ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6935,64 грн., в обмін на обовязок відповідача погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за його використання. Згідно зі\~ст. 549 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, він повинен передати кредиторові неустойку (штраф, пеню). Так, з метою забезпечення належного виконання зобовязань у відповідності до ст. 549 ЦК України, п. 2.4.5.5 Умов передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Договором більш ніж на 90 днів, Клієнт зобовязаний сплатити Банку штраф розмір якого передбачено тарифами договору, а саме 500 грн. та 5% від суми заборгованості. Усупереч умовам спірного кредитного договору відповідач взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту належним чином не виконав, в результаті чого станом на 13.02.2018 року утворилася кредитна заборгованість у розмірі 12034,11 грн., яка складається із: - заборгованості за тілом кредиту\~3154,88 грн. - заборгованості за пенею\~7829,99 грн. та штрафів відповідно до п. 2.4.5.5 Умов і Правил надання банківських послуг, а саме: штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн. та штрафу (процентна складова)\~549,24 грн. Сума заборгованості за Договором підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5).\~\~\~\~ Водночас, при вирішенні питання щодо розміру заборгованості, а саме пені, яку позивач просить стягнути з відповідача, то суд враховує наступне: Згідно ст.ст. 1, 11 ч.1 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ з наступними змінами споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Цивільного кодексу України про зобовязання та договір, так і вимоги ст.627 ч.2 цього Кодексу, де передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно ст.ст.546 ч.1, 551 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобовязання, не може перевищувати 1 рік (п1 ч.2 ст.258 ЦК України). Відповідно до ст.18 ч.ч.1 та 2 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Як встановлено судом, згідно позову, за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальнику банком нараховано пеню у загальному розмірі 7829,99. При цьому, сума боргу, на яку нараховано вказану пеню, згідно позову складає 3154,88. Тобто, сума нарахованої пені перевищує суму боргу, на яку вона нарахована у 2,4 рази. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що нарахована позивачем сума пені 7829,99 грн. за даним позовом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів та умовам кредитного договору. Позивач, передбачаючи в договорі такий високий розмір пені, порушив принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушив його права споживача, тому вимога позивача про стягнення нарахованої цієї суми пені, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст.3 п.6, ст.509 ч.3 та ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. На підставі викладеного, суд вважає необхідним зменшити розмір пені до суми 6309,76 грн. і стягнути її з відповідача на користь позивача, оскільки відповідач не виконував умови кредитного договору, за порушення яких повинен нести матеріальну відповідальність, а вказана сума, на думку суду, буде співрозмірною заявленим вимогам та відповідатиме засадам розумності та справедливості судочинства. Крім того, згідно зі\~ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У частині 1 ст.549 ЦК України\~визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3\~ст. 549 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність\~це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Отже, покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Під час прийняття рішення по суті спору, суд приймає до уваги рішення Конституційного Суду України в від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 де зазначено, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2\~ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями\~ст. 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Так, з аналізу правових норм випливає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення\~строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених уст.\~61\~Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише пеню у зазначеному раніше розмірі та відмовити в задоволенні вимоги про стягнення штрафу у сумі 500 грн. (фіксована частина) та 549,24 грн. (процентна складова). На підставі наведеного, виходячи із принципів об'єктивності, реальності і справедливості суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 9464,64 гривень, яка складається з: заборгованість за кредитом\~3154,88 гривень; заборгованість за пенею 6309,76 грн. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial