Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути за рахунок коштів державного бюджету завдану йому незаконними діями Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 17.01.2017 року поліцейськими Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції відносно нього було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130, ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За наслідками розгляду судами вказаних протоколів, провадження по справам закрито за відсутності події і складу адміністративних правопорушень. Поліцейськими Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції було порушено його конституційні права і свободи, чим завдано суттєвої моральної шкоди, оскільки під вигаданим приводом його було затримано працівниками поліції, велася фальсифікація справи проти нього задля незаконного і безпідставного способу піддати його заходам адміністративного впливу. Окрім того, вказує що Ужгородською місцевою прокуратурою за наслідками розгляду скарги адвоката [PERSON] в інтересах [PERSON] на незаконні дії працівників Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017071030000023 за попередньою правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України, проводиться службова перевірка. Як вказує позивач, він зазнав душевних страждань у зв'язку з наведеним, було принижено його честь та гідність, а також репутацію законослухняного громадянина, мали місце моральні переживання, було порушено його нормальні життєві зв'язки та уклад, що призвело до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок та бажань, порушено стосунки з оточуючими людьми. А тому, посилаючись, зокрема, на ч.ч. 1, 2 ст. 1167, ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просить задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив такі задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні з огляду на його безпідставність. З поданого представником відповідача відзиву на позов випливає, що ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені основні повноваження поліції, яка відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров'ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Згідно ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом. У відповідності до ч. 1 ст. 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Згідно положень ст. 255 КУпАП. уповноважені посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП. Протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення (ч. 1 ст. 257 КУпАП). Законодавець встановлює для працівників поліції обов'язок у передбачених на те випадках скласти протокол про адміністративне правопорушення, і скерувати його уповноваженому суб'єкту (органу) для розгляду та прийняття рішення. Так і в даному випадку, у протоколі працівниками Управління було належним чином зафіксовано всі обставини справи, а сам протокол скеровано до суду. Будь-яких наслідків складання протоколу за собою не потягло. Крім того, складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов'язки для позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до положень Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративні правопорушення. Окрім того, у позовній заяві позивач посилається на обставини наявності моральної шкоди, проте, доказів того, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надано та не долучено до матеріалів позову. Позивачем також не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують неправомірність дій працівників патрульної поліції при складанні відносно нього протоколу про адміністративні правопорушення за ст. 130 КУпАП. Долучена до матеріалів справи позивачем постанова суду, якою провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, не є доказом неправомірності дій працівників поліції та не є підставою для відшкодування позивачу шкоди, враховуючи відсутність доказів того, що складаючи протоколи про адміністративні правопорушення відносно позивача, працівник поліції вийшов за межі наданих йому повноважень або діяв в непередбачений законом спосіб. Представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні повністю, оскільки позовні вимоги є безпідставними, наявність спричинення моральної шкоди, так само як і її розмір не обґрунтовані жодними доказами. Оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами, 17.01.2017 року Управлінням патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві складено протоколи про адміністративне порушення відносно гр. [PERSON] за ч. 1 ст. 130, ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Судом також встановлено, що 17.01.2017 року о 00 год. 55 хв. гр. [PERSON] було затримано працівниками Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві, що підтверджується протоколом АА №034261 про адміністративне затримання за ст. 185 КУпАП для припинення правопорушення, встановлення особи, складання протоколу про адміністративне правопорушення. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.04.2017 року у справі №308/653/17 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2017 року у справі №308/554/17 гр. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.06.2017 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2017 року №308/554/17 скасовано, провадження у справі закрито за відсутністю в діях гр. [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. З матеріалів справи також випливає, що Ужгородською місцевою прокуратурою за наслідками розгляду скарги адвоката [PERSON] в інтересах [PERSON] на незаконні дії працівників Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42017071030000023 за попередньою правовою кваліфікацією - ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України. Станом на 03.04.2017 року в УВБ у Закарпатській області ДВБ НП України призначено та проводиться службова перевірка законності та підставності дій інспектора поліції [PERSON] Звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 1167, ч. 1 ст. 1176 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач, зазначив, що відповідачем були сфальсифіковані протоколи про адміністративні правопорушення, складені відносно нього 17.01.2017 року. Йому спричинена моральна шкода у розмірі 300 000,00 грн. тим, що принижено його честь та гідність, а також репутацію законослухняного громадянина, мали місце моральні переживання, було порушено його нормальні життєві зв'язки та уклад, що призвело до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок та бажань, порушено стосунки з оточуючими людьми. В той же час, матеріали справи не містять міркувань, з яких позивач визначив розмір шкоди саме у розмірі 300 000,00 грн. та якими доказами це підтверджується. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). До такої правової позиції прийшов Верховний Суд України у своїй постанові №6-440цс16 від 25.05.2016 року. У судовому засіданні було встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2017 року у справі №308/554/17 гр. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.06.2017 року постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.04.2017 року №308/554/17 скасовано, провадження у справі закрито за відсутністю в діях гр. [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відтак, підстав для відшкодування моральної шкоди згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1167 ЦК України суд не вбачає. Згідно з ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність" ( 2135-12 ), "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" ( 3341-12 ) та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію», у складі поліції функціонує патрульна поліція. В той же час, Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції (змінена назва згідно з Наказом Національної поліції України №1265 від 08.12.2017 року - Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції) не відноситься до органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відтак, підстав для відшкодування моральної шкоди згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦК України суд також не вбачає. Окрім того, позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 13, 76 ЦПК України не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що Управлінням патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції було вчинено незаконні дії відносно нього. Прийняття судами рішень про закриття провадження по справам про адміністративні правопорушення за ч. 1 ст. 130, ст. 185 КУпАП не може свідчити про незаконність дій щодо позивача. Так само, не свідчать про такі і внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення службової перевірки. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed