Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вище вказаною позовною заявою. В обґрунтування своєї позовної заяви позивачка вказала, що [INFO] [PERSON] , залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук А.В., відповідно до якого все своє майно заповів позивачці по справі - [PERSON] . [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , виданого та зареєстрованого вВдділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на: земельну ділянку, площею 2,3307 га, яка розташована на території Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 322 408 8200:04:013:0007. Позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , та прийняла спадщину після його смерті за заповітом, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори протягом шестимісячного строку, а також вже частково оформила спадкові права на житловий будинок, однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва на право на спадщину на земельну ділянку, оскільки в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Звернувшись до Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, щодо отримання довідок, необхідних для оформлення спадщини на земельну ділянку, позивачка дізналася, що право власності на спадкову земельну ділянку було визнано за [PERSON] , що підтверджується рішенням Сквирського районного суду у справі №376/121/15-ц від 29.01.2019 року. Оскільки спадкова земельна ділянка виявилася оформленою на іншу особу та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальних дій позивачці та порекомендував звернутися до суду. Інші спадкоємці, які б мали право на спадкове майно після смерті [PERSON] відсутні. За таких обставин та на підставі вищевикладеного позивачка змушена звернутися до суду та просить суд: Скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, індексний номер 234 361 96 від 05.08.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) права власності на земельну ділянку площею 2,3307 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, кадастровий номер 322 408 8200:04:013:0007 на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 29.01.2015 року. Визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку, площею 2,3307 га, яка розташована на території Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 322 408 8200:04:013:0007, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в її відсутності, позов підтримує та просить не проводити фіксацію судового засідання технічними засобами (а.с.28). Представник відповідача Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в його відсутності, позов визнає, заперечень не має та просить не проводити фіксацію судового засідання технічними засобами (а.с.26). Представник відповідача - Сектору державної реєстрації відділу адміністративних послуг Сквирської РДА Київської області в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових повісток (а.с.29,39), відзив на позовну заяву до суду не надсилав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , залишив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук А.В., відповідно до якого все своє майно заповів позивачці по справі - [PERSON] (а.с.8). [INFO] [PERSON] , помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого повторно та зареєстрованого Відділом реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції Київської області 20.03.2008 року, актовий запис №109 (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно, а саме: земельну ділянку, площею 2,3307 га, яка розташована на території Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3224088200:04:013:0007, посвідчена Державним актом на право власності на земельну ділянку Серія Р2 № 389 366, що встановлено постановою Київського апеляційного суду від 07.05.2019 року (а. с. 16). Позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , та прийняла спадщину після його смерті за заповітом, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори протягом шестимісячного строку, що підтверджується копією Спадкової справи № 491/2007 року, яка надійшла з Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області (а.с.34), а також вже частково оформила спадкові права на житловий будинок (а.с.38 зворотня сторона), однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва на право на спадщину на земельну ділянку, оскільки в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Звернувшись до Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, щодо отримання довідок, необхідних для оформлення спадщини на земельну ділянку, позивачка дізналася, що право власності на спадкову земельну ділянку було визнано за [PERSON] , що підтверджується копією рішення Сквирського районного суду у справі №376/121/15-ц від 29.01.2019 року (а.с.19). Відповідно до копії постанови Київського апеляційного суду від 07.05.2019 року рішення Сквирського районного суду Київської області від 29.01.2015 року скасовано та у задоволенні позову [PERSON] до Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовлено (а.с.16-18). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Оскільки спадкова земельна ділянка виявилася оформленою на іншу особу та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій позивачці та порекомендував звернутися до суду. Інші спадкоємці, які б мали право на спадкове майно після смерті [PERSON] відсутні, що також підтверджується копією Спадкової справи №491/2007 року щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , яка надійшла з Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області (а.с.33-38). Згідно з вимогами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. На підставі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивачка після смерті [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса, оформити спадщину належним чином не має можливості, оскільки в неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів, а також у зв`язку з тим, що право власності зареєстровано на іншу особу, яка не має право на спадкову земельну ділянку, а рішення державного реєстратора не скасовано, отже, іншим чином захистити свої права та інтереси, окрім як зверненням до суд з даними позовними вимогами позивачка не має можливості та які підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. В разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] позбавлена можливості у нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєструвати своє право власності, яке заперечується новим її власником, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про визнання за [PERSON] права власності на спірне майно. Отже, матеріали справи містять належні і достатні докази того, що єдиним спадкоємцем, який належним чином прийняв спадщину після смерті [PERSON] є саме [PERSON] . Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Судом встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки відбувалася на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 29 січня 2015 року, яке в подальшому було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 07 травня 2019 року, а тому на теперішній час відсутні законні підстави для існування рішення Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, індексний номер 23436196 від 05.08.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) права власності на земельну ділянку площею 2,3307 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Шамраївської сільської ради Сквирського району Київської області, кадастровий номер 3224088200:04:013:0007 на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 29.01.2015 року, що також суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та яке підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved