Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення з відповідачів в порядку регресу шкоди, пов`язаної з виплатою страхового відшкодування в розмірі 28386,50 гривень та судових витрат у справі. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між ПрАТ «Страхова компанія «Рідна» та ТОВ «ТС Плюс» було укладено Договір добровільного страхування транспортних засобів № АТР 02/12, згідно з яким предметом договору є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Рено» д.н. [NUMBER] . 16.03.2013 р в м,Києві на пр-ті Науки відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля «ДЕУ Ланос» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Рено» д.н. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали пошкоджень. Винними у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди були визнані [PERSON] та [PERSON] відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва. Відповідно до рахунку ТОВ «Савтосервіс» від 20.05.2013 р. вартість відновлювального ремонту автомобіля «Рено» д.н. [NUMBER] складає 27936,50 гривень. Страхова компанія виплатила страхове відшкодування в розмірі 27936,50 гривень за ремонт автомобіля «Рено», що підтверджується платіжним дорученням № 14169 від 28.02.2014 р. Крім того позивач посилається на те, що Страховою компанією були понесені витрати на проведення дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, в розмірі 450 гривень, які підлягають відшкодуванню відповідачами. Позивач просить стягнути з осіб, винних у настанні дорожньо-транспортної пригоди на підставі ст.ст. 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України шкоду, пов`язану з виплатою страхового відшкодування. 08.12.2014 р. Голосіївським районним судом м.Києва було ухвало заочне рішення, відповідно до якого позов ПрАТ «Страхова компанія «Рідна» задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідачів шкоду, пов`язану з виплатою страхового відшкодування в розмірі 28386 гривень 50 копійок. 28.05.2019 р. ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 08.12.2014 р. скасовано, справа призначена до розгляду в загальному позовному провадженні. 30.07.2019 р. від позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в зв`язку з надходженням на рахунок Страхової компанії грошових коштів в розмірі 510 гривень від [PERSON] в рахунок відшкодування завданих збитків. Відповідно до поданої заяви позивач просить стягнути з відповідачів солідарно шкоду в розмірі 27876,50 гривень, суму судового збору в розмірі 283,87 гривень. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність підстав, визначених ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для пред`явлення позивачем позовних вимог в порядку регресу. 21.01.2020 р. на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва закрито виконавче провадження. Представник позивача в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив його задовольнити, з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, з підстав, визначених у письмовому відзиві, а також просив врахувати, що заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 08.12.2014 р. було звернуто до примусового виконання і з [PERSON] стягувались грошові кошти в рахунок погашення суми збитків. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлявся у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України. В зв`язку з повторною неявкою відповідача в судове засідання, відсутністю заяв про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В ході розгляду справи встановлено, що 16.03.2013 р в м,Києві на пр-ті Науки відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля «ДЕУ Ланос» д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Рено» д.н. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали пошкоджень. Між ПрАТ «Страхова компанія «Рідна» та ТОВ «ТС Плюс» було укладено Договір добровільного страхування транспортних засобів № АТР 02/12, згідно з яким предметом договору є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Рено» д.н. [NUMBER] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 12.04.2013 р. [PERSON] був визнаний винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 16.03.2013 р. Також у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди був визнаний [PERSON] , відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 12.04.2013 р., якого було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. В силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, в даному випадку, наявність вини в діях [PERSON] та [PERSON] не підлягає доказуванню. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Рено» д.н. [NUMBER] . Відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою Страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Згідно з ст.20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору, за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або збільшення вартості майна переукласти з ним договір страхування, не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище. Ст. 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами. Власник пошкодженого транспортного засобу «Рено» звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Рідна» з повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування. Страховою компанією була визначена сума страхового відшкодування відповідно до умов Договору страхування, Звіту № 798 від 09.04.2013 р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Рено», рахунку № СА-00760 від 20.05.2013 р., виданого ТОВ «Савтосервіс», За проведення оцінки з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Рено» СК «Рідна» були сплачені кошти в розмірі 450 гривень. Відповідно до платіжного доручення № 14169 від 28.02.2014 р. власнику пошкодженого транспортного засобу «Рено» було перераховано страхове відшкодування в розмірі 27936,50 гривень за проведення відновлювального ремонту. Статтею ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до роз`ясень, що містяться в Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Статтею 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідій частці залежно від обставин, що мають істотне значення. В силу положень ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди, майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оскільки, шкода завдана власнику транспортного засобу «Рено» д.н. [NUMBER] з вини відповідачів, що встановлено судовим рішенням у справі про адміністративне правопорушення, вони, несуть рівну відповідальність за наслідки, що настали. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні у межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик, на випадок виникнення деліктного зобов`язання, бере на себе виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, однак, в межах суми страхового відшкодування. Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, Верховний Суд висловив позицію, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з положенням ст.36.2 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до встановлених судом обставин на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Хонда» д.н. [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «Український страховий дім» за полісом № АВ/9388411. Ліміт відповідальності страховика за даним договором становить 50000 гривень. Франшиза за договором становить 510 гривень. На момент розгляду справи [PERSON] відшкодував позивачу шкоду в розмірі 510 гривень, що становить розмір франшизи, яка відповідно до ст.12 Закону України про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не відшкодовується Страховиком. Оскільки відповідачі в рівних частках повинні нести відповідальність за завдані збитки, тобто в сумі 13968,25 гривень кожний,виходячи з розміру шкоду, та враховуючи, що [PERSON] виконав свій обов`язок по сплаті франшизи, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки така шкода підлягає відшкодуванню ПрАТ «Український страховий дім», де була застрахована цивільно-правова відповідальність останнього. Інша частина шкоди в розмірі 13968,25 гривень підлягає стягненню з [PERSON] , оскільки на момент розгляду справи його цивільно-правова відповідальність не була застрахована. Однак, суд враховує, що після ухвалення Голосіївським районним судом м.Києва заочного рішення у даній справі від 08.12.2014 р. з [PERSON] в порядку примусового виконання була стягнута грошова сума в розмірі 5055,21 гривня, яка, в даному випадку, підлягає вирахуванню ззагальної суми відшкодування, що повинна бути стягнути з [PERSON] , як відшкодована. Отже, з [PERSON] підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 8913,04 гривні. Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача [PERSON] на положення ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем дана норма не підлягає застосуванню, зважаючи на те, що, в даному випадку, позивач набув право на відшкодування в порядку суброгації, а не регресу. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, позовні вимоги ПрАТ «СК «Рідна» підлягають задоволенню частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у справі, пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial