Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить захистити її право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], усунувши їй перешкоди в користуванні та розпорядженні шляхом виселення з квартири [ADDRESS] [PERSON] та зняття його з реєстрації Дніпровським РВ у м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України у Дніпропетровській області у квартирі [ADDRESS], та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS], в якій разом з нею зареєстрований відповідач по справі. Відповідач не пускає її в квартиру, і перешкоджає користуватися її власністю. Позивач в судове засідання не з'явилася, представником позивача подано до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені, причини своєї неявки суду не повідомляли. З урахуванням викладеного суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158, 169, 174 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач по справі - [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], у період з 21.05.2008 року по 19.05.2015 року тимчасово володів вищевказаною квартирою на підставі договору дарування укладеного між сторонами, який рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 року був визнаний недійсним (а.с. 8-11). В квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані позивач і відповідач, який самовільно зареєструвався у квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується особистим рахунком на квартиру [NUMBER] від 12.09.2015 р. (а.с. 14), довідкою про склад сім'ї ТОВ "Інфо-ком" від 17.08.2015 року (а.с. 13), довідкою про склад сім'ї ТОВ "Інфо-ком" від 12.02.2016 року, відповіддю на запит за №1221-556. Як вбачається з наданого позивачем висновку з матеріалів ЖЄОЗПВКП № 4140 від 26.05.2015 року, представник позивача [PERSON] зверталася до органів міліції з приводу вчинення [PERSON] перешкод у проживанні в квартирі по [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно із ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Згідно із ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї. В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час відповідач не проживає спільно із позивачем, не пов'язаний з нею спільним побутом, відповідач і позивач не мають взаємних прав та обов'язків, тобто встановлено, що відповідач не являється членом сімї позивача. Договір найму вказаного будинку між позивачем і відповідачем не укладався. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, повязаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки, відповідач зареєстрований у належній позивачу на праві власності квартирі, останнім часом в ній не проживає, не бажає в добровільному порядку знятися з реєстрації, тому порушені права власника з розпорядження майном і позивач вимушена звернутись до суду, щоб усунути вказані перешкоди у вільному користуванні своєю власністю. Як встановлено судом згідно листа Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, наданого на запит суду, реєстрація місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], була здійснена 21.05.2015 року за його заявою на підставі договору дарування від 21.05.2008 року, який рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 року було визнано недійсним, тобто реєстрація останнього у вищевказіній квартирі була здійснена за відсутності будь-яких законних на те підстав, а саме: згоди власника [PERSON] чи будь - яких правоустановлюючих документів на квартиру, оскільки договір дарування від 21.05.2008 року на момент реєстрації відповідача 21.05.2015 року був визнаний недійсним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.05.2015 року. Отже, враховуючи, що відповідач зареєструвався в квартирі позивача без її згоди на підставі правочину, який визнано судом недійсним, суд приходить до висновку, що припинення права власності відповідача на квартиру припиняє і його право на користування квартирою позивача. В ході розгляду справи встановлено, що домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в квартирі позивача не досягнуто, співвласником житла відповідач не являється та не має наміру проживати в квартирі позивача, крім цього, позовні вимоги відповідач визнає повністю, а тому маються підстави для задоволення позову у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 243,60 грн., які відповідно до ст. 88 ЦПК України повинні бути стягнуті з відповідача по справі на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved