Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначив, що він є власником житлового будинку [ADDRESS], юридичним підтвердженням чого є договір дарування житлового будинку, нотаріально посвідчений 30.03.2002 року державним нотаріусом Добровеличківської державної нотаріальної контори Кіровоградської області, Дишлевою Т.В., зареєстрований 13.08.2003 року Помічнянською дільницею № 3 Кіровоградського міжміського бюро інвентаризації. В його будинку з 17 березня 2004 року зареєстрований його знайомий, на той час товариш, [PERSON]. На момент реєстрації його місця проживання, відповідач фактично не проживав у будинку, і не мав наміру у ньому проживати. На його прохання, того часу, він надав згоду на дану реєстрацію, оскільки відповідачу ніде було зареєструватися, так як власного будинку в нього не було. Він пообіцяв, що згодом перереєструє місце свого проживання за іншою адресою, проте до теперішнього часу, так цього і не зробив. З самого початку реєстрації і до теперішнього часу відповідач ніколи в будинку не проживав, особистих речей до його будинку та подвір'я відповідач увесь цей час не завозив (не заносив), і це свідчить про те, що відповідач не проживає (постійно) в даному будинку понад десять років. На даний час відповідач фактично проживає в [ADDRESS], не проживання відповідача в належному йому будинку без поважних причин понад десять років, є обґрунтованою та законною підставою для визнання відповідача в судовому порядку таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням. Його будинок для відповідача є виключно місцем реєстрації «його проживання». Він неодноразово наполягав відповідачу, щоб той знявся з реєстрації за адресою будинку, проте він на нього не реагує, всіляко уникає зустрічей з ним, не бажає добровільно змінювати місце реєстрації шляхом подання заяви до органу реєстрації за місцем реєстрації, а тому він вимушений зернутися до суду з цим позовом для захисту своїх прав та інтересів та просить визнати [PERSON], [INFO] р. н., який зареєстрований за адресою [ADDRESS], поштовий індекс 27030, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком номер [ADDRESS] Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обгрунтували їх обставинами викладеними в позовній заяві, просять їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Добровеличківський сектор громадянства, міграції фізичних осіб УМВС України в Кіровоградській області в судове засідання не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, тому справу можливо розглянути по суті у відсутності відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Добровеличківський сектор громадянства, міграції фізичних осіб УМВС України в Кіровоградській області та винести очне рішення по справі. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Згідно з ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім"ї протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлений строк, проводиться в судовому порядку. Статтею 74 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку на підставі ст. 75 ЖК України. Згідно ст. 1 Протоколу № 1 Європейської конвенції з прав людини кожна особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Судом встановлено, що позивач являється власником будинку за адресою [ADDRESS], а значить має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Судом встановлено, що згідно будинкової книги житлового будинку [ADDRESS], зареєстровані на даний час [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки від 07.05.2014 року Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], не проживає. Згідно іншої довідки Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області [PERSON] приписаний з 17.03.2004 за адресою [ADDRESS], але він за цією адресою не проживав і не проживає, яка підписана свідками [PERSON] (адреса місця проживання [ADDRESS]), [PERSON] (адреса місця проживання [ADDRESS]), [PERSON] (адреса місця проживання [ADDRESS]). Крім того в судове засідання викликані свідки [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживав і не проживає. Також суд бере до уваги пояснення позивача, що відповідач фактично не мав наміру проживати у житловому будинку за адресою [ADDRESS] а позивач надав згоду зареєструвати [PERSON] на його ж прохання, так як йому ніде було зареєструватися. Виходячи з положень ст. 71 ЖК України та роз'яснень, що містяться в пп. 10 і 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України", право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї зберігається протягом шести місяців або інших строків, передбачених цією статтею. В разі відсутності цих осіб понад встановлені строки з поважних причин (перебування у відрядженні, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) цей строк може бути продовжений судом. Згідно з п. 7 ст. 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім'ї понад шість місяців також у випадку взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання Таким чином при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягає як термін його відсутності, так і поважність причин такої відсутності. Судом встановлена відсутність поважності причин не проживання [PERSON] за місцем реєстрації по [ADDRESS]. Відповідач не мав наміру і не проживав у житловому будинку з моменту реєстрації починаючи з 17.03.2004 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, вважає що позивачем доведено належними та допустимими по справі доказами, що [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою [ADDRESS] необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. Згідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджає з другої сторони понесені нею і документально підтвержені судові витрати. Судові витрати понесені позивачем документально підтвержені (а.с.1) і тому вони підлягають стягненню з відповідача в сумі 244,60 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved