Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON], в якому просить витребувати із чужого незаконного володіння відповідачів нерухоме майно Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» на користь Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» та визнати за ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» право власності на нерухоме майно приміщення магазину, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 456531946101, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Театральна, будинок 7. В обґрунтування позову покликається на те, що 13.03.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено договір №ДФ-103183-2612 про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку, а 26.05.2014 року укладено додаткову угоду до вказаного договору. В забезпечення виконання зобовязань за договором №ДФ-103183-2612 від 13.03.2014 року, 18.09.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до якого предметом іпотеки є приміщення магазину за адресою: м.Львів, вул.Театральна, 7.28.05.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено договір №ДФ-108894-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною сплатою відсотків. В подальшому 30.10.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 18.09.2014р., відповідно до якого сторони домовились викласти термін «Депозитний договір» в наступній редакції: Договір №ДФ-108894-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 28.05.2014 року. Таким чином, було змінено основне зобовязання на забезпечення якого іпотекодавець передав іпотекодержателю нерухоме майно. Крім того, договір №ДФ-108894-2612 від 28.05.2014 року за заявою [PERSON] було розірвано 03.02.2015 року. Таким чином, у звязку із розірванням договору №ДФ-108894-2612 від 28.05.2014 року, припинив свою дію договір іпотеки від 18.09.2014 року. Більше того, рішенням Галицького районного суду м.Львова від 30.03.2016 року по справі №461/728/16-ц визнано недійсним договір іпотеки, укладений 18.09.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] Однак, на підставі застереження, що міститься в договорі іпотеки від 18.09.2014р., [PERSON] в позасудовому порядку звернуто стягнення на нерухоме майно приміщення магазину за адресою: м.Львів, вул.Театральна, 7 та 04.04.2015 року право власності на вказаний обєкт нерухомості було зареєстроване за [PERSON] Після цього, 23.04.2015 року [PERSON] укладає з [PERSON] договір купівлі-продажу згаданого приміщення магазину. 06.06.2016 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на ? частину у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме приміщення магазину за адресою: м.Львів, вул.Театральна, 7, яка є пережившою дружиною [PERSON], який помер 15.11.2015 року. 06.06.2015 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину майна, а саме приміщення магазину за адресою: м.Львів, вул.Театральна, 7, яка є донькою [PERSON] Такі дії [PERSON] суперечать вимогам ст.ст.33,35 Закону України «Про іпотеку». Крім того, на момент відчуження згаданого обєкту нерухомості [PERSON], у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» було запроваджено тимчасову адміністрацію і всі дії відносно майна банку повинні вчинятися виключно в рамках та у відповідності із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до п.п.1,2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку). Наведене свідчить про незаконність дій [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявилась, подала заяву про застосування спливу спеціальної позовної, в якій просить відмовити в задоволенні позову у звязку із пропуском строку спеціальної позовної давності. Суд ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів, оскільки вважає такі достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів, оскільки вважає такі достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення. Представник третьої особи в судовому засіданні позов заперечив з підстав, викладених у письмових поясненнях, додаткових письмових поясненнях та письмових запереченнях. Просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, зясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи наступні обставини. 13.03.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено договір №ДФ-103183-2612 про строковий банківський вклад з виплатою відсотків в кінці строку, відповідно до умов якого банк приймає від клієнта на зберігання грошові кошти в розмірі 484\~455,99 доларів США строком до 16.03.2015 року зі сплатою 10,50% річних /а.с.18-20/, а 26.05.2014 року укладено додаткову угоду до вказаного договору /а.с.21-25/. В забезпечення виконання зобовязань за договором №ДФ-103183-2612 від 13.03.2014 року, 18.09.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено іпотечний договір відповідно до умов іпотекодавець передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку предмет іпотеки. Предметом іпотеки є приміщення магазину, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 456531946101, розташований за адресою: м.Львів, вул.Театральна, 7. /а.с.31-38/. 18.09.2014 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] було накладено обтяження (заборону відчуження) на предмет іпотеки. 28.05.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено договір №ДФ-108894-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною сплатою відсотків, відповідно до умов якого банк приймає від клієнта на зберігання грошові кошти в розмірі 444\~907,99 доларів США строком до 16.03.2015 року зі сплатою 11,50% річних /а.с.26-30/. Пунктом 1.5 вказаного договору встановлено, що нараховані відсотки сплачуються клієнту шляхом виплати готівкою через касу банку або шляхом безготівково перерахування на рахунок клієнта. Пунктом 2.4.1 передбачено, що клієнт має право достроково отримати повну суму вкладу за умови подання банку письмової заяви про розірвання цього договору за 7 банківських днів. На підставі письмової зави [PERSON] від 23.01.2015 року, договір №ДФ-108894-2612 від 28.05.2014 року було розірвано 03.02.2015 року та повернено суму депозиту, що підтверджується випискою по особовим рахункам /а.с.47/. 30.10.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 18.09.2014р., відповідно до якого сторони домовились викласти термін «Депозитний договір» в наступній редакції: «Договір №ДФ-108894-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків від 28.05.2014 року» /а.с.39-40/. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі, зокрема припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, визнання іпотечного договору недійсним. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відтак, у звязку із розірванням договору №ДФ-108894-2612 від 28.05.2014 року та поверненням вкладу, договір іпотеки від 18.09.2014 року також припинив свою дію. При цьому, суд відхиляє доводи [PERSON] щодо не подання позивачем належних доказів розірвання договору та перерахування коштів, оскільки подані позивачем виписки по особовим рахункам завірені належним чином та такі не викликають жодних сумнівів. Натомість, ні відповідачами, ні третьою особою, не подано суду жодних належних та достатніх доказів, які б свідчили про фальсифікацію вказаних виписок чи не перерахування банком депозитних коштів. Крім того, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 року №96 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12.02.2015 року прийнято рішення №29 про запровадження з 13.02.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк» та призначено уповноважену особу на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк» [PERSON] /а.с.67-68/. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №93 від 30.04.2015 року продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк» до 11.06.2015 року /а.с.69/, а на підставі постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 року №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12.06.2015 року прийнято рішення №115 про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» з 12.06.2015 року /а.с.70, 71-72/. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №136 від 14.07.2015 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» призначено [PERSON] /а.с.73/. Тобто, на час звернення стягнення [PERSON] на предмет іпотеки та його подальшого відчуження, в ПАТ «Енергобанк» було запроваджено тимчасову адміністрацію, а відповідно і діяли імперативні заборони, передбачені Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Так, відповідно до п.п.1,2 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку). Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Одночасно, пунктом 8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедур, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Однак, незважаючи на вищезазначені заборони, 23.04.2015 року між [PERSON], яка на підставі застереження, що міститься в договорі іпотеки від 18.09.2014р., попередньо 04.04.2015 року зареєструвала за собою право власності на предмет іпотеки - приміщення магазину за адресою: м.Львів, вул.Театральна, 7, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність приміщення магазину, площею 221,6 кв.м. за адресою: м.Львів, вул.Театральна, 7/а.с.49-50/. 06.06.2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтво про право власності [PERSON] на ? частину у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме приміщення магазину за адресою: м.Львів, вул.Театральна, 7, яка є пережившою дружиною [PERSON], який помер 15.11.2015 року /а.с.51/. 06.06.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину майна, а саме приміщення магазину за адресою: м.Львів, вул.Театральна, 7, яка є донькою [PERSON], який помер 15.11.2015 року /а.с.52/. Вказані факти підтверджуються також копією інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна /а.с.53-63/. Крім того, не заслуговують на увагу доводи [PERSON] і щодо скерування банку письмової вимоги про усунення порушень, так як частиною 1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому, доказів належного направлення [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень не надано, а подана представником третьої особи копія письмової вимоги [PERSON] адресована ПАТ «Енергобанк» не свідчить про належне її скерування до банку та отримання ним. Отож, як випливає з вищеописаного, [PERSON] в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», незважаючи на заборону відчуження предмету іпотеки, звернула стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності та в подальшому його відчужила, тобто згаданий обєкт нерухомого майна вибув із володіння ПАТ «Енергобанк» не з його волі, а внаслідок порушення [PERSON] Закону. При цьому, суд, надаючи оцінку доводам [PERSON] щодо відсутності у [PERSON] повноважень заявляти позови, як Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та видавати довіреності, а також не виконання Фондом положень ч.2 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відхиляє їх, виходячи з наступного. За змістом ч.1 ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня «спеціаліст») та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації. Згідно з п.17 ч.1 ст.2 вказаного Закону, уповноважена особа Фонду працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Уповноважена особа Фонду (кілька уповноважених осіб Фонду) визначається виконавчою дирекцією Фонду (частина 1 статті 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Частиною 2 ст.37 цього ж Закону передбачено, що фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокремазаявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду. На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (п.1 ч.4 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Відповідно до частини 1 статті 48 Закону, Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, зокрема, повноваження органів управління банку;вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб;здійснює повноваження, що визначені частиною 2 статті 37 цього Закону. У ч.ч.1,2 ст.34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» говориться, що Фонд розпочинає процедуру\~виведення неплатоспроможного банку з ринку\~не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий курєр" або "Голос України". На виконання вказаних норм Закону, інформація про введення тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк» була оприлюднена на офіційному сайті Фонду, що стверджується належними доказами /а.с.232-233/. Наведене свідчить про безпідставність тверджень [PERSON] Відхиляє суд також і доводи [PERSON] про те, що звернення стягнення було нею здійснено у відповідності до умов іпотечного договору, оскільки таке суперечить імперативним нормам ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Також, суд не бере до уваги покликання позивача на рішення Галицького районного суду м.Львова від 30.03.2017 року по справі №461/728/16-ц, яким визнано недійсним договір іпотеки від 18.09.2014 року, укладений між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON], оскільки належних доказів про набрання рішенням суду законної сили не надано. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд враховує, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Таким чином, враховуючи наведене, суд вважає доведеним той факт, що приміщення магазину, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Театральна, будинок 7, вибуло з володіння ПАТ «Енергобанк» поза його волею, внаслідок дій [PERSON] в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто обставини, на які позивач покликається у позові знайшли своє підтвердження в судовому, засіданні та повністю доводяться зібраними по справі належними доказами. Крім того, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу позивача щодо визнання за ним права власності, оскільки це є необхідним з метою реалізації позивачем його права на витребуване майно, зокрема для здійснення державної реєстрації права власності на майно за власником, а також скасування попередньої реєстрації і вказане право не визнається та заперечується відповідачем. Крім того, безпідставною є і заява відповідача про застосування строків позовної давності, з огляду на ст.50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зі змісту наведених норм випливає, що законом може встановлюватися спеціальні позовна давність, тобто строк звернення до судуз вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Водночас, частина 4 ст.50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що інвентаризація майна банку та формування ліквідаційної маси мають бути завершені у строк до шести місяців з дня прийняття рішення про ліквідацію банку та відкликання банківської ліцензії. Результати інвентаризації та формування ліквідаційної маси відображаються в акті, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду. Вказана норма Закону не має жодного відношення до позовної давності та регламентує лише строки проведення інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси. До позовних вимог про витребування майна застосовується загальний строк позовної давності (три роки) та даний позов поданий в межах цього строку.

Outcome: approved