Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачки 18693,13 грн., посилаючись на те, що між ними був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] отримала 60000 російських рублів, що становить еквівалент 15005, 40 коп.. Відповідно до умов договору, відповідачка зобов'язувалась повернути грошові кошти в сумі 15005 грн. 40 коп. в строк до 01 серпня 2013 року, а в разі несвоєчасного повернення сплатити, у відповідність до п.5.2. Договору, пеню за кожен день просрочки, у розмірі подвійної ставки Національного банку України та штраф у розмірі 3% річних від простроченої суми позики. Окрім того, 30.05.2012 року [PERSON], маючи намір на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, взяла з полички в її квартирі, кредитну карту "ПриватБанк" та пін-код до неї. 01.08.2012 року та 02.08.2012 року [PERSON] скористалась викраденою кредитною картою та зняла з рахунку грошові кошти у розмірі 1920 гривень, спричинивши їй матеріальну шкоду на вищевказану суму. Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 жовтня 2012 року відповідачку було визнано винною у вчиненні злочину передбачено ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України і піддано до покарання. Оскільки відповідачка добровільно повернути борг та відшкодувати майнову шкоду відмовляється, вона і змушений звернутися до суду. Вказуючи на викладене, просить стягнути суму основного боргу у розмірі 15005,40 грн., неустойку (пеню) на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 1440,94 грн., три проценти річних від простроченої суми у розмірі 326,83 грн., майнову шкоду спричинену від кримінального правопорушення у розмірі 1920 грн. та витрати на сплату судового збору у сумі 243,60 грн. Відповідачка в своїй письмовій заяві позов визнала, просить розглянути справу за її відсутності, в зв'язку з чим суд, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Представник позивача у судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та відсутності його довірительки. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав: Так, згідно договору позики від 22.08.2012 року вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 60 000 російських рублів, що становить еквівалент 15005 грн. 40 коп., які та зобов'язується повернути до 01 серпня 2013 року. (а.с.15, 16). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, надані позивачкою докази вказують на те, що в даному випадку договір позики між сторонами був укладений в установленому законом порядку, тому він підлягає виконанню на умовах, що визначені ним. Судом також встановлено, що 30.05 2012 року відповідачка, знаходячись у квартирі позивачки, шляхом вільного доступу, заволоділа її кредитною картою "ПрмватБанк" та пін-кодом до неї, яка належала позивачці, після чого скористалась кредитною картою та зняла з рахунку грошові кошти у сумі 1920 гривень. З наданого вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08 жовтня 2012 року відповідачка винна у вчиненні зазначеного злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України. (а.с.17-18). В силу ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку з чим, вина відповідачки у вчиненні злочину, який мав місце 30 травня 2012 року, внаслідок якого [PERSON] була спричинена матеріальна шкода, доведена в силу вищевказаної норми. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов і підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені тим витрати на оплату судового збору. А тому,

Outcome: approved