Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, третя особа без самостійних вимог на предмет спору реєстраційна служба Монастирищенського РУЮ Черкаської областіпро визнання договору оренди землі недійсним, повернення земельної ділянки, розірвання попереднього договорупосилаючись на те, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю ІІІ ЧР № 032479, виданого Цибулівською селищною радою Монастирищенського району 24.12.2003 року він є власником 4,16 га земельної ділянки (земельного паю). Відповідно до договору оренди землі, укладеного ним з ЗАТ «Райз Максимко» 16.07.2009 року зазначена земельна ділянка перебувала в оренді останнього до 16.03.2015 року. Весною 2014 року відповідач, конкуруючи з іншими орендарями та заохочуючи власників земельних паїв на укладення договорів оренди з ТОВ, в районній газеті «Алекс» провело публікацію істотних умов договору оренди землі, які будуть передбачені при укладенні з відповідачем таких договорів, зокрема, що орендна плата буде включати 1 т. зерна пшениці, 1050 кг. кукурудзи, 200 кг. насіння соняшника, 2000 грн. грішми та інше. В забезпечення укладення договору оренди землі в майбутньому відповідач схилив позивача на укладення у травні 2014 року попереднього договору (щодо укладення договору оренди землі) у письмовій формі, в п.1 якого було передбачено укладення основного договору оренди землі до 31.12.2015 року. За станом на осінь 2014 року матеріальне становище його сім»ї змінилося, він тяжко захворів, витрачені значні кошти на медичні консультації, обстеження лікування, виникли боргові зобов»язання, хвороба прогресувала аж до інсульту, реанімаційних процедур, тощо. Для поліпшення матеріального становища вирішили особисто обробляти нележну позивачу земельну ділянку по завершенню договору оренди від 16.07.2009 року. У цьому зв»язку 30.10.2014 року позивач звернувся з заявою до відповідача про розірвання попереднього договору , а 01.11.2014 року з заявою в ЗАТ « Райз-Максимко» про припинення використання належної йому земельної ділянки за збігом терміну договору від 16.07.2009 року та його відмовою від його пролонгації. Відповідачем його заява про розірвання попереднього договору була прийнята, погоджена в усній формі, на підтвердження чого екземпляр попереднього договору у письмовій формі у нього був відібраний. В березні 2015 року відповідач заявив про свої повноваження орендаря на належну позивачу земельну ділянку 4,16 га., зроблено спробу використання земельної ділянки, хоч така вже використовується позивачем та засіяна сільськогосподарською культурою. Зі сторони відповідача йдуть загрози привласнення врожаю тощо. Відповідач повідомив, що договір оренди землі позивачем з відповідачем укладений та зареєстрований в реєстраційній службі Монастирищенського РУЮ. Договору оренди позивач не отримав. Отже, його право власності на 4,16 га землі порушено та підлягає захисту у спосіб, визначений ст. 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України. Зокрема договір оренди землі є двостороннім, тому повинен укладатись з участю позивача. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позивачу на підпис договір оренди землі не надавався, підпис від його імені вчинений службовою особою відповідача у відсутності будь-яких для цього повноважень, що створює в діях цієї особи ознаки правопорушення, передбаченого ст. 364-1 та 366 КК України. В обгрунтування позову посилається на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 203, 207, 208, 215, 216, 319, 627 ЦК України, ЗУ « Про оренду землі». Відповідач знав про відсутність волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі, однак такий договір оформив та зареєстрував. В попередньому договорі в п.5, в якому регламентувалась орендна плата очікуваного договору оренди, така плата конкретизована без покликання на Додаток до договору, в якому має визначатись форма орендної плати та який є невід»ємною частиною договору. Проте в п.9 основного договору оренди, в якому врегульована орендна плата, зазначено, що до договору такий Додаток долучається, який є складовою основного договору. При цьому не визначено, як формується додаток, чи погоджується з орендодавцем тощо. В Додатку до основного договору розміри орендної плати значне нижчі, ніж це було запропоновано відповідачем раніше. Пункт 31 основного договору суперечить виробничим та моральним засадам. Пункт 28 договору суперечить інтересам орендодавця, оскільки цим пунктом передбачений строк дії договору не 5 років, а 6 років. Орендар не тільки допустив службове підроблення, підписавши від імені позивача договір оренди, але підписав і інші документи. Пунктом 10 попереднього договору передбачалось, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється без розроблення проекту її відведення. Всупереч цьому орендар від імені позивача оформив заяву про розроблення проекту відведення земельної ділянки на місцевості, підписав акт відведення, акт приймання передачі землі та інш., хоч доручення на вчинення таких дій не мав. Попередній договір є лише виявом наміру укласти договір в майбутньому. При підписанні попереднього договору позивач зберігав право відмовитись від укладення договору, розірвання попереднього договору. Про намір розірвання попереднього договору позивач письмово попередив відповідача заздалегідь до реєстрації основного договору. Тобто, ним виконані загальні засади цивільного законодавств, передбачені ст. 3 ЦК України. Оскільки відповіді на заяву (пропозицію) про розірвання попереднього договору відповідачем не надано, такий попередній договір згідно з ст. 651 ч.2 ЦК України має бути розірваним за рішенням суду. Просить визнати договір оренди належної йому на праві приватної власності землі 4,16 га, укладений від його імені з відповідачем та зареєстрований в реєстраційній службі Монастирищенського РУЮ у березі 2015 року недійсним, зобовязати відповідача повернути йому зазначені 4,16 га., розірвати попередній договір щодо укладення договору оренди землі, який укладався ним з відповідачем весною 2014 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю просить його задоволити та пояснив, що позивач просить визнати недійсним договір оренди землі покладаючись на порушення ст. 203 ЦК України, а саме: договір оренди, як такий мав укластись в майбутньому, тому і виникла потреба для відповідача у попередньому договорі; відповідно до ЗУ «Про оренду землі» попередній договір, взагалі як такий не передбачений, тобто нав»язаний позивачу відповідачем, в зв»язку з тим, що на час підписання попереднього договору, тобто на 28.04.2014 діяв інший договір оренди між позивачем та ЗАТ «Райз-Максимко», строк дії якого визначено до березня місяця 2015 року. Тобто, на квітень 2014 року мова про договір оренди, що він укладається в даний час взагалі не йшла, а йшла мова про те, що такий договір оренди буде укладений за збігом договору між позивачем та ЗАТ «Райз-Максимко», тобто після 16.03.2015 року; попередній договір означав для обох сторін домовленість на укладення договору оренди в майбутньому, а саме до 31.12.2015 року; реєстрація договору оренди землі від 19.03.2015 року проведена з порушенням ст. 203 ЦК України, а саме відсутнє його волевиявлення. В ході судового розгляду представник відповідача підтвердив, що ні 25.12.2014 року, ні 19.03.2015 року сторони разом присутні не були, але представник відповідача вказав, що 25.12.2014 року договір підписав представник відповідача [PERSON], що суперечить запереченню відповідача проти позову, де вказано, що підписання попереднього договору та договору оренди землі було здійснено сторонами одночасно, одномоментно. Відповідно договір оренди землі і попередній договір мав би бути підписаний 28.04.2014 року, з датою 28.04.2014 року, що виключає необхідність попереднього договору. Представник відповідача визнав, що 25.12.2014 року позивач не підтверджував згоду на укладення договору оренди землі і аналогічно на час реєстрації цього договору оренди 19.03.2015 року. За станом на 25.12.2014 року позивач не міг підписати договір оренди землі, тому, що вже 30.10.2014 року подав заяву відповідачу про розірвання попереднього договору оренди, не вказуючи в заяві про розірвання договору оренди землі. Позивач вважає, що його підпис на договорі оренди був проведений одномоментно, одночасно в момент підписання попереднього договору оренди землі, що означає в ході обману, що врегульовано ст. ст. 229, 230 ЦК України. Позивач введений в оману, оскільки йому надали, що підтвердив і представник відповідача і свідки, по місцю проживання, бланки для підпису попереднього договору в тім числі і бланк договору оренди землі. Вважаючи, про те, що він підписує попередній договір, позивач помилково підписав і договір оренди землі. Тоді ж були надані і інші бланки, акт приймання передачі і додаток до договору оренди, оскільки в подальшому позивач будь-яких підписів не ставив на документах, які б надавалися представником відповідача. В п. 20 договору про оренду землі, вказано про те, що земельна ділянка передається орендарю, протягом 3-х робочих днів, після державної реєстрації цього договору, в акті приймання- передачі відсутня дата передачі земельної ділянки, оскільки реєстрація проводилася у відсутність волевиявлення позивача. Договором оренди землі порушуються законні права позивача, оскільки відповідач знаючи про відсутність волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі зареєстрував даний договір оренди землі. Позивач вважав, що при передачі земельної ділянки відповідачу він буде мати високу орендну плату, яку попередньо обіцяв представник відповідача, що підтвердили і свідки, допитані в судовому засіданні. В договорі оренди землі орендна плата, як істотна умова винесена за межі договору оренди землі. У попередньому договорі взагалі не вказано, про те що був додаток до договору оренди землі, а в договорі зазначено, що орендна плата зазначається в додатку до договору, умови формування якого не оговорені в договорі оренди землі. Фактична констатація розрахунку, яка проведена в додатку після державної реєстрації 19.03.2015 року свідчить про те, що всі ті позиції які викладені по оплаті не відповідають тим обіцянкам, які надавав представник відповідача та є заниженими, а тому зважаючи на ці обставини просить визнати договір оренди землі недійсним. Впродовж наступного періоду після укладання попереднього договору позивач будучи інвалідом ІІ групи, захворів додатково, виявилися інші захворювання , потреба в операції та ліках, що зумовило необхідність особистого обробітку земельної ділянки, для того, щоб мати вищу оплату за належну йому землю і мати можливість забезпечити процес власного лікування. Згідно ст. ст. 651, 652 ЦК України передбачено можливість розірвання договору, зокрема якщо істотно змінилися обставини, якими сторона керувалась при укладенні договору, а істотна обставина, якою керувався власник землі це орендна плата, це дохід який мав би бути отриманий. В договорі оренди землі зазначено про те, що передачу оренди землі буде проведено без проекту відведення землі. Однак, проект відведення землі проведений в усіх документах де стоять підписи від імені орендодавця, які поставлені представником відповідача, у відсутність відповідної довіреності. Довіреність суду не надана, оскільки позивачем не видавалась. Про своє бажання розірвати договір позивач попереджав представника відповідача 30.10.2014 року. Однак, відповідь на пропозицію, щодо розірвання договору в письмові формі не надано, хоча в усній формі заява була прийнята, що відповідно підтверджує про фактичне розірвання договору. Після отримання заяви про розірвання попереднього договору від 30.10.2014 року відповідач мав право, після 16.03.2015 року поставити питання про спонукання позивача до укладення договору оренди. Просить суд розірвати попередній договір оренди земельної ділянки, визнати недійсним договір оренди земельної ділнки та зобов»язати відповідача повернути позивачу належну йому земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, просить його задоволити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала повністю, заперечувала проти його задоволення, підтримала подані пояснення по позову відповідно до яких відповідачі заперечують проти позовної заяви та вважають, що дана позовна заява не підлягає до задоволення виходячи з того, що обставини, викладені в позовній заяві не відповідають дійсності та не мають юридичного підгрунтя, є незаконними з наступних підстав. 28 квітня 2014 року між ТОВ «[PERSON] Терра» та [PERSON] (далі - позивач) був підписаний Попередній договір (щодо укладення договору оренди землі), відповідно до якого сторони домовилися укласти до 31.12.2015 року Основний договір оренди землі на певних умовах, зокрема на строк 5 років, розмір орендної плати 4,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тощо. Цього ж дня було надано позивачеві на погодження проект договору оренди землі, в якому були зазначені всі істотні умови договору оренди землі, передбачені ст. 15 ЗУ «Про оренду землі». Після чого позивач неодноразово звертався до представників відповідача щодо умов договору оренди землі, виправлення технічних помилок. Саме позивачем було надано копії державного акту на право приватної власності на землю, копію паспорта та ідентифікаційного номера, для виготовлення технічної документації на земельну ділянку та отримання витягу з Державного земельного кадастру. Після досягнення згоди щодо всіх умов договору оренди землі та виправлення технічних помилок, позивачу був наданий погоджений проект договору оренди землі, який був ним підписаний 25.12.2014 року на земельну ділянку площею 4,16 га, кадастровий номер 71234555:03:001:0340. Даний договір було зареєстровано в Реєстраційні службі Монастирищенського РУЮ 19.03.2015 року. В обгрунтування пояснень посилаються на ЗУ Про оренду землі, ст. ст. 202, 204, 207, 208, 210, 638, 651 ЦК України. Сторони правочину діяли саме у відповідності з даними нормами Закону при укладанні договору оренди землі від 25.12.2014 року. При цьому повністю дотримані вимоги щодо письмової форми (ст. 208 ЦК України, ст. 14 Закону України Про оренду землі, змісту та умов договору оренди землі. Договор оренди землі між відповідачем та позивачем вчинений в належній формі. Згода щодо необхідних для них істотних умов була досягнута, про що свідчить підписання договору оренди сторонами. Отже, посилання в позовній заяві на те, що договір оренди землі від 25.12.2014 року недійсний нічим не підтверджується, є невмотивованим, не грунтується на чинному законодавстві України. Договір оренди землі укладений ТОВ [PERSON] Терра з власником земельної ділянки, яка розташована на території Цибулівської селищної ради Монастирищенського району Черкаської області повністю відповідає вимогам ст. 15 Закону України Про оренду землі, (яка діяла на час укладання договору оренди землі) так як містить всі визначені нею істотні умови, має передбачені чинним законодавством невідємні частини - план або схему земельної ділянки, яка передається в оренду, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, вчинений в належній формі (ст. 208 ЦК України), в якій викладено досягнуту згоду стосовно всіх істотних умов, що підтвердили своїми підписами під текстом договору. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ст. 2 вищезгаданого закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно визначається як офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; під нерухомим майном розуміються земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та додатково пояснила, що попередній представник відповідача [PERSON] не в достатній мірі був обізнаний з приводу обставин підписання та реєстрації договору оренди з позивачем в зв»язку з чим надав суду заперечення проти позову, факти в якому суперечать дійсним обставинам укладення та реєстрації спірного договору оренди землі. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився. На адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов підтримує повністю ( а.с. 47). В судове засідання представники третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Реєстраційної служби Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області не з»явилися. На адресу суду надали заяву про розгляд справи у відсутності їх представника ( а.с. 82). Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення та виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає \~цивільні \~справи \~не \~інакше \~як \~за \~зверненням \~фізичних \~чи \~юридичних \~осіб, поданим \~відповідно \~до \~ЦПК України, в \~межах \~заявлених \~вимог \~і на підставі \~доказів \~сторін \~та \~інших \~осіб, які беруть \~участь \~у справі. \~ Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України ( ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Судом встановлено, що на підставі Державного акта на право власності на землю серії ІІІ-ЧР № 032479, виданого Цибулівською селищною радою Монастирищенського району позивач є власником земельної ділянки, площею 4,16 га, яка розташована в адміністративних межах Цибулівської селищної ради Монастирищенського району ( а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, вони регулюються також актами земельного законодавства Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Стаття 1 Закону України «Про оренду землі» визначає, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Судом встановлено, що 28 квітня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Терра» та [PERSON] укладено попередній договір щодо укладення договору оренди землі ( а.с. 43-44), а 25 грудня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Терра» та [PERSON] укладено договір оренди землі, який зареєстровано в Реєстраційній службі Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області 19 березня 2015 року за № 20137604 ( а.с. 156-177). Посилання позивача на відсутність вільного волевиявлення на укладення договору оренди землі від 25 грудня 2014 року спростовується наступним. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Згідно з ст. 203 ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з ч.3 цієї статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно\~ст.360-7 ЦПК України\~висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої\~статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Згідно правової позиції у справі № 6-127ц13 Постанови Верховного Суду України від 18.12.2013 року :"вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору.\~\~\~\~\~\~Прохання учасника правочину не здійснювати реєстрацію договору оренди земельної ділянки, волевиявлення на укладення якого він виявляв у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, не є підставою для визнання договору недійсним у порядку, визначеному частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України. Оспорюваний договір оренди землі від 25.12.2014 року містить підписи сторін правочину, а саме орендодавця [PERSON] та орендаря представника ТОВ «[PERSON] Терра» ( а.с. 37-38). Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Під час розгляду справи суд у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 10 ЦПК України сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи; роз'яснював позивачу та відповідачу їх права та обов'язки; сприяв здійсненню їх прав у випадках, встановлених цим Кодексом; роз'ясняв їх право та надавав їм можливість заявляти клопотання. Суду належних та допустимих доказів того, що позивач спірного договору оренди землі від 25.12.2014 року не підписував не надано. Клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, відповідно до вимог ст. 143 ЦПК України сторонами не заявлено. Суд вважає, що заява позивача на адресу відповідача про розірвання попереднього договору оренди землі датована 30.10.2014 року ( а.с. 7), не може бути доказом відсутності волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі від 25.12.2014 року та підставою вважати укладення договору оренди під впливом помилки чи введення в оману, оскільки вона датована 30.10.2014 року, тобто до дати підписання сторонами договору оренди землі. Відповідно до змісту вказаної заяви, позивач просить розірвати попередній договір оренди землі, не вказуючи в заяві про розірвання договору оренди землі, що спростовує посилання позивача на підписання ним одночасно попереднього договору щодо укладення договору оренди землі та договору оренди землі. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того факту, що позивач договір оренди землі від 25.12.2014 року підписував не 25.12.2014 року, а в іншу дату, суду не надано та відповідно позивачем не спростовано пояснення представника відповідача від 28.09.2015 року, в цій частині. Крім цього, відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Будь-яких доказів, визначених ст. 57 ЦПК України, на предмет відсутності вільного волевиявлення позивача на укладення договору оренди землі від 25 грудня 2014 року та укладення його під впливом помилки чи введення в оману, суду не надано. Посилання представника позивача на визнання представником відповідача факту підписання договору оренди землі одночасно з попереднім договором щодо оренди земельної ділянки, спростовується поясненнями представника відповідача від 28.09.2015 року, які датовані пізніше, та в силу ст. 57 ЦПК України не є належним та допустимим доказом факту підписання позивачем спірного договору не 25.12.2014 року, а 28.04.2014 року. Суду надано сторонами акт приймання-передачі земельної ділянки від 25.12.2014 року, Додаток до договору оренди землі від 25.12.2014 року з визначенням форми та розміру орендної плати, які містять підпис орендодавця позивача у справі [PERSON] та представника орендаря [PERSON] ( а.с. 39). Позивачем посилання на те, що підпис в акті приймання-передачі земельної ділянки не його, не підтверджено належними та допустимими доказами. Стаття 202 Цивільного кодексу України визначає правочин, як дію особи спрямовану на набуття зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ст. 207 ЦК України), а тому з урахуванням всіх вище наведених обставин, суд вважає, що позивачем не доведено відсутність вільного волевиявлення позивача на укладення спірного договору оренди землі від 25.12.2014 року чи вчинення його під впливом помилки чи введення в оману. Посилання позивача на те, що відповідачем без належного доручення розроблено проект відведення земельної ділянки, не може бути підставою для визнання договору оренди недійсним, оскільки реєстрація договору, відповідно розроблення орендарем проекту відведення земельної ділянки не суперечить вимогам законодавства, так як договір реєструється або за заявою орендаря або орендодавця, підписи від імені позивача в акті визначення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) ( а.с. 42) відсутні. Відповідно правових позицій у справах № 6-215цс14 від 21.01.2015 року, № 6-78цс13 від 25.12.2013 року, виходячи з того, що відповідно до статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити, чи дійсно порушує право орендодавця відсутність у договорі оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також зясувати, у чому саме полягає порушення законних прав орендодавця. Враховуючи, що позивачем не доведено суду в чому саме полягає порушення прав позивача за п. п. 28, 31 Договору, а тому суд вважає, що підстав визнавати договір оренди землі недійсним з цих підстав немає. Відповідно правової позиції у справі № 6-162ц13 Постанови Верховного Суду України від 19.02.2014 року : "Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору". Суду надано попередній договір щодо укладення договору оренди землі від 28.04.2014 року та договір оренди землі від 25.12.2014 року. Вказані договори містять підписи сторін, а саме орендодавця [PERSON] та представника орендаря [PERSON] ( а.с. 37, 43). В п. 5 поперднього договору визначено розмір орендної плати 4,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 4000 грн. та передбачено натуральну та/або відробіткову форму орендної плати ( а.с. 43). Договором про оренду землі від 25.12.2014 року в п. 9 визначено аналогічний розмір орендної плати, а саме 4,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 4000 грн. та передбачено натуральну та/або відробіткову форму орендної плати ( а.с. 43). Згідно наданого суду додатку до договору оренди землі від 25.12.2014 року визначено форму та розмір орендної плати, та відповідно дану домовленість скріплено підписами сторін, позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] ( а.с. 39). Доказів того, що позивач даний додаток до договору не підписував суду не надано, а тому суд робить висновок, що позивач підписавши даний додаток до договору, який датований пізніше попереднього договору, повністю та беззастережно погодився на ті умови, які визначені даним додатком, а саме форму та розмір орендної плати. За таких обставин, суд не вбачає порушень прав позивача чи обману з боку відповідача. Крім цього, позивач підписавши попередній договір щодо укладення договору оренди земельної ділянки та договір оренди земельної ділянки, без застережень, зауважень, доповнень повністю погодився з умовами, які викладені в даних документах, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що підстави для задоволення позову в частині визнання договору оренди землі недійсним відсутні, в зв"язку з чим і відсутні підстави для задоволення позову в частині повернення земельної діялянки позивачу, оскільки дана вимога є похідною від вимоги про визнання договору оренди землі недійсним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Суд вважає, що підстави для розірвання попереднього договору щодо укладення договору оренди землі від 28.04.2014 року відсутні, оскільки позивач підписав договір оренди землі від 25.12.2014 року, погодившись з усіма його умовами. Покази свідків [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні підтвердили факт заохочування відповідачем до укладення договорів оренди земельних ділянок з обіцянками певного розміру орендної плати, не підтверджують позовні вимоги позивача, достатні для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не обгрунтований, не підтверджений доказами та до задоволення не підлягає. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного ст. ст. 93, 124 ЗК України,\~\~ст. ст. 202, 203, 215, 626, 651, 792 ЦК України, Закону України «Про оренду землі» № 161 -ХІV від 06.10.1998 року\~із змінами і доповненнями ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та

Outcome: dismissed