Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , звернулися до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, уточнивши свої позовні вимоги 31.01.2019 року, у відповідності до ст. ст. 16, 392, 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 10, 49, 175-177 ЦПК України остаточно просять суд: визнати сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER] , виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 16.01.1997 року на ім`я [PERSON] - втраченим; визнати за [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємцями за законом, право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , яке складається із: земельної частки (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП «Дружба народів» село Руськоіванівка Білгород-Дністровського району Одеської області,розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення межі цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі сертифікату серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією. Свої вимоги обґрунтовують тим, що за [INFO] померла спадкодавець - їх матір [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної частки (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСГП «Дружба народів» розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією на ім`я [PERSON] . Позивачі вказують, що належне їх матері право на земельну частку /пай/ перейшло до померлої на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2014 року, згідно якого за [PERSON] визнано факт прийняття спадщини, котра відкрилась після смерті батька [PERSON] та визнано право власності на земельну частку /пай/ у землі, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба народів» с. Руськоіванівка Білгород-Дністровського району Одеської області, розміром 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на підставі сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER] . Однак, зазначають позивачі, їх мати [PERSON] за життя не встигла скористатись своїм правом вимоги відведення земельної частки /пай/ в натурі на місцевості/ та відповідно до законодавства оформити належним чином право власності на земельну ділянку. Маючи намір прийняти спадщину та оформити свої спадкові права після смерті матері позивачі звернулись до нотаріуса із відповідним заявами, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що у них відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай). У зв`язку із тим, що оригінал сертифікату серії [NUMBER] , виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 16.01.1997 року було втрачено, позивачі надали оголошення в газету «Торнадо №4» (1202) від 24.01.2019 року. Тож, враховуючи те, що позивачі позбавлені можливості захисту своїх прав в нотаріальному порядку, вони і звернулись до суду з даним позовом. Позивачі в судове засідання не з`явились, надавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їх участі, з позовними вимогами згоден. Суд розглядає справу за відсутність учасників справи, відповідно до наданих заяв, за наявними матеріалами у справі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково , виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 12.05.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17.12.2014 року по цивільній справі № 495/8900/14-ц, встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини, котра відкрилася після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] у вигляді права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Дружба народів" с. Руськоіванівка, Білгород-Дністровського району Одеської області, розміром, 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] . Визнано за [PERSON] право на зазначену земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства "Дружба народів" с. Руськоіванівка, Білгород-Дністровського району Одеської області, розміром, 4,2 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). З матеріалів справи вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є рідними синами померлої [INFO] року [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . У відповідності до довідки № 221 від 20.06.2018 року, виданої Руськоіванівською сільською радою, [PERSON] , яка померла [INFO] року, А/З № 556 від 12.05.2016 року, дійсно на момент смерті постійно проживала та була зареєстрована по [ADDRESS] . Згідно довідки № 220 від 20.06.2018 року, виданої Руськоіванівською сільською радою, на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] року а/з № 556 від 12.05.2016 року разом з нею в житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані особи: 1. [PERSON] , [INFO] - син; 2. [PERSON] , [INFO] - онука; 3. [PERSON] , [INFO] - син, інвалід-дитинства ІІ групи. Позивачі вказують, що фактично прийняли спадщину після смерті матері та звернулись до нотаріусу з приводу оформлення своїх спадкових прав, проте листом № 325/01-16 від 21.09.2018 року приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Базан Т.П. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із пропуском строку прийняття спадщини та відсутністю оригіналу правовставнолюючого документу на майно, а листом № 2599/02-17 від 10.12.2016 року завідувача Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих же підстав. Вказані правовідносини регулюються вимогами ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1297 ЦК України. Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини як визначено у ст.81 ч.1 Земельного кодексу України. Чинним законодавством встановлено, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Згідно із нормами ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об`єктом спадкування. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі вищевикладеного, у сенсі правового розуміння вимог чинного законодавства, прийнявши до уваги, що спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] року за життя не реалізувала своє право на відведення земельної частки/паю/ в натурі /на місцевості/ на підставі сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії [NUMBER] , тобто не набула у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку, а позивачі - її сини не заявляли позовної вимоги про визнання за ними визначеного майнового права, яке померла [PERSON] набула за рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 17.12.2014 року, а заявили про визнання за ними права власності на земельну частку /пай/, яке спадкодавець не набула, тож суд, не виходячи за межі позовних вимог приходить до обґрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] в цій частині. Відповідно до вимог ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Позивачі зазначають, що сертифікат на право на земельну (частку) пай серії [NUMBER] , виданий на підставі рішення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 30.12.1996 року за № 698/96, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку /пай/ за № [NUMBER] - був втрачений. На підставі вказаного позивачами було подано оголошення до місцевої газети «Торнадо», згідно якого: «Вважати втраченим сертифікат про право на земельну частку/пай/ серії [NUMBER] від 16.01.1997 року,виданий на ім`я [PERSON] Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області». Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Враховуючи вищевикладене, а саме те, що сертифікат на право на земельну (частку) пай серії [NUMBER] , виданий на підставі рішення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 30.12.1996 року за № 698/96, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку /пай/ за № [NUMBER] дійсно був втрачений, а аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено, то в даному випадку доцільним буде визнати його втраченим, а отже позовні вимоги в частині визнання правовстановлюючого документа втраченим є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи в сукупності усе вищевикладене, а саме те, що позивачі по справі хоча і спадкоємцями до майна померлої 16.04.2016 року [PERSON] за законом, проте право власності на земельну частку/пай/, яке вони просять визнати за [PERSON] та [PERSON] не набула спадкодавець [PERSON] , а отже і позивачі не набувають вказане право власності, виходячи з того, що суд розглядає справу в межах позовних вимог, та прийнявши до уваги, що позивачі позбавлені оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку у зв`язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на право на земельну (частку) пай серії [NUMBER] , виданий на підставі рішення Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 30.12.1996 року за № 698/96, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку /пай/ за № [NUMBER] , тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом підлягають частковому задоволенню, лише в частині визнання правовстановлюючого документа втраченим; в решті позовних вимог [PERSON] , [PERSON] слід відмовити.

Outcome: partial