Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту та просить суд стягнути з відповідача на свою користь за договором кредиту № 380/192/07-Пі від 07 березня 2007 року, заборгованість в розмірі 732 654 (сімсот тридцять дві тисячі шістсот сорок п'ять) доларів США 93 центів, що еквівалентно 16 846 260 (шістнадцять мільйонів вісімсот сорок шість тисяч двісті шістдесят) гривень копійок. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначає, що 07 березня 2007 року між ним та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №380/192/07-Пі, відповідно до якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 350 000 (триста п'ятдесят тисяч) доларів 00 центів, з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченим договором кредиту, з початковою ставкою 12,70% річних, а також у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в п. 1.1.1. договору кредиту, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 06 березня 2022 року. Вказав, що 11 червня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору про надання відновлюваної кредитної лінії №380/192/07-Пі від 07.03.2007 року, згідно з якого збільшено розмір відсоткової ставки до 14,00% річних, встановлено новий графік погашення кредиту та збільшено ліміт кредитування до 410 000 (чотириста десять тисяч) доларів США. Позивач вказує, що у відповідності до умов договору кредиту зі всіма змінами доповненнями до нього, належним чином виконав свої зобов'язання щодо видачі грошових коштів, а відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, передбачені договором кредиту, чим порушує його положення та норми чинного законодавства, зокрема, ст. 525 ЦК України, яка встановлює обов'язок виконання взятих на себе зобов'язань належним чином, відповідно до умов договору. Позивач вказує на те, що станом на 02.11.2015 заборгованість за вищевказаним договором кредиту складає 732 645 (сімсот тридцять дві тисячі шістсот сорок п'ять) доларів СЩА 93 центів, що еквівалентно 16 846 260 (шістнадцять мільйонів вісімсот сорок шість тисяч двісті шістдесят) гривень 51 копійок, та складається з: суми заборгованості за кредитом - 8 684 459, 59 грн.; суми заборгованості за відсотками - 8 161 800, 92 грн. Виходячи з наведеного вище позивач звернувся до суду та просив задовольнити позов. Ухвалою від 09.03.2016 у справі відкрито провадження. Відповідач, не погоджуючись з вимогами позивача, 29.06.2016 подав до суду заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись у ній на те, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки висунуті вже за межами строків позовної давності. Просить застосувати строк позовної давності до вимог ПАТ Укрсоцбанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 380/192/07-Пі від 07 березня 2007 року та відмовити у задоволенні позову повністю. Обґрунтував заяву тим, що згідно п. 4.4. кредитного договору № 380/192/07-Пі від 07 березня 2007 року, сторони дійшли згоди про те, що у разі не виконання (не належного виконання) позичальником обов'язків визначених пунктами 3.3.7., 3.3.8. кредитного договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплативши проценти за фактичний час користування кредитом та сплатити нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитного договору чітко визначили обставини, коли строк користування кредитом підлягає зміні в бік зменшення. Відповідач вказує, що останній платіж ним був здійснений 10 квітня 2009 року, отже, строк користування кредитом сплив на 91 календарний день з дня наступного після дня останнього, сплати чергового платежу по кредиту, оскільки згідно п. 1.1.1. кредитного договору, погашення кредиту та відсотків за користування кредитом сплачується позичальником до 11 числа кожного місяця, тобто 11 липня 2009 року - остаточний строк повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, а тому, на його думку, позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами. Позивач в судовому засіданні 30.08.2016 позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, просив суд врахувати заяву про застосування строків позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 Цивільного кодексу України). Отже, двостороннім правочинами притаманна наявність взаємоузгодженого волевиявлення двох осіб, спрямованого на виникнення єдиного правового результату, покликаного забезпечити реалізацію обопільної чи самостійної мети кожної з цих осіб. Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як передбачено ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Відповідно до п.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд відзначає, що зазначений вище договір підписаний в двосторонньому порядку сторонами без будь - яких зауважень і застережень, в судовому порядку не визнаний недійсним. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Статтями 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином. Частиною 1 ст. 530 передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що 07 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір про надання відновлюваної кредитної лінії №380/192/07-Пі, згідно умов якого кредитор зобов'язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування та умовах забезпеченості, повернення, строковості, плановості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 350 000 (триста п'ятдесят тисяч) доларів 00 центів, з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченим договором кредиту, з початковою ставкою 12,70% річних, а також у відповідності до графіку погашення кредиту, викладеного в п. 1.1.1. договору кредиту(а.с. 8-10). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2008 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 380/192/07-Пі від 07 березня 2007 року, в якому сторони прийшли згоди щодо того, щоб викласти підпункт 1.1.1 пункту 1.1. статті 1 договору кредиту у новій редакції, згідно якого було збільшено розмір відсоткової ставки до 14,00% річних, встановлено графік погашення кредиту та збільшено максимальний ліміт кредитування до 410 000 (чотириста десяти тисяч) доларів США (а.с. 11-12). Згідно договору від 11.06.2008 кінцевий термін погашення заборгованості відповідачем встановлений до 06 березня 2022 року, що підтверджується додатком №1 до договору №380/192/07-Пі (зворотня сторона а.с.14 - а.с. 15). Відповідно до п. 4.4. договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 380/192/07-Пі від 07.03.2007 у випадку невиконання позичальником зобов'язань, визначених п.п. 3.3.2., 3.3.3.,3.3.7. - 3.3.13. договору, протягом більше п'ятнадцяти календарних днів підряд, або невиконання позичальником зобов'язань, визначених п.п. 3.3.4., 3.3.5., цього договору протягом більше ніж 90 (дев'яносто) календарних днів підряд термін надання кредиту вважається таким, що закінчився і відповідно позичальник зобов'язаний не пізніше наступного робочого дня після закінчення вказаних в цьому пункті строків повернути в повному обсязі заборгованість за цим договором (строкову та прострочену) та погасити вимоги кредитора, що випливають з цього договору. Після сплати позичальником відповідних сум його зобов'язання за цим договором вважається припиненим. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором № 380/192/07-Пі від 07.03.2007 відповідачем належним чином не виконувалися умови кредитного договору, у зв'язку з чим в останнього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 16 846 260, 51 грн. (а.с. 4-6). Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позивач має право вимоги та його вимоги є обгрунтованими. В той же час відповідач просить застосувати строки позовної давності, вказуючи, що 18.02.2016 позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 380/192/07-Пі від 07.03.2007, яким передбачено, що у разі не виконання (не належного виконання) позичальником обов'язків, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, останній платіж ним був здійснений 10 квітня 2009 року, тобто право позивача на звернення до суду виникло 11 липня 2009 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Положенням ст. 257 ЦК встановлено: загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Положенням ч. 3 ст. 267 ЦК передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Положенням ч. 4 ст. 267 ЦК закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 380/192/07-Пі від 07.03.2007 18 лютого 2016 року. Пунктом 4.4. кредитного договору передбачено, що у разі не виконання (не належного виконання) позичальником обов'язків визначених пунктами 3.3.7., 3.3.8. кредитного договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплативши проценти за фактичний час користування кредитом та сплатити нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (а.с. 9). Як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості за кредитним договором № 380/192/07-Пі від 07.03.2007 останній платіж був здійснений відповідачем 10 квітня 2009 року (а.с. 4-6), тобто 11 липня 2009 року - остаточний строк повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, тобто, позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за кредитом та процентами, оскільки строк позовної давності сплинув 12 липня 2012 року. Зазначене кореспондується з правовою позицією від 02.12.2015, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи № 6-249цс15, де вказано, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду поза межами строків позовної давності, відповідач скористався правом просити суд застосувати строки позовної давності, позивачем не було обґрунтовано поважності причин пропущення позовної давності, порушене право якого підлягає захисту, суд не знаходить підстав для задоволення позову, а тому приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed