Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, та свій позов обґрунтувала наступним. [INFO] помер - [PERSON] . З покійним [PERSON] . [PERSON] перебувала у шлюбних відносинах без реєстрації, від якого народилась донька [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження. Також від попереднього шлюбу у покійного [PERSON] є син - [PERSON] [INFO] . З метою розподілу спадкового майна між спадкоємцями Знам`янською сільською радою винесено рішення «Про надання дозволу неповнолітнім дітям: [PERSON] та [PERSON] та повнолітньому [PERSON] на укладення угоди про поділ спадкового майна». Відповідно до зазначеного рішення неповнолітній [PERSON] було призначено нежитловий будинок (магазин), загальною площею 53, 5 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка загальною площею 0, 060 га. Призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) розташована за адресою: [ADDRESS] . Але після смерті [PERSON] донька [PERSON] вступити у частину своєї спадщини що складається із нежитлового приміщення (магазину), який покійним було самовільно переобладнано при житті у нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке померлому належало на праві приватної власності як житловий будинок відповідно договорів купівлі - продажу посвідчені канівською державною нотаріальною конторою від 21.10.1994 року, реєстр № 274 та 05.06.1997 року, реєстр № 1080 житловий будинок, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,06 га, яка належала померлому на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності не можливо. У зв`язку з переобладнанням житлового приміщення в магазин, та належним чином оформити до кінця [PERSON] при житті не встиг, але дозвільні документи розроблялись, що підтверджується наявністю дозвільних документів, а саме: розпорядження голови райдержадміністрації, висновок № 4 про проект будівництва, технічні умови, припис, висновок № 10 на проектну реконструкцію. Спадкоємиця [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті померлого батька. Однак, вирішити питання оформлення спадкового майна в нотаріальному порядку не може, що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала. Представника відповідача Знам`янської сільської ради Іванівського району Одеської області позовні вимоги визнав та просив справу слухати у їх відсутність, про що надав заяву. Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному з`ясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами та дослідивши письмові матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з наступного. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [INFO] помер - [PERSON] . З покійним [PERSON] . [PERSON] перебувала у шлюбних відносинах без реєстрації, від якого народилась донька [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвом про народження. Також від попереднього шлюбу у покійного [PERSON] є син - [PERSON] [INFO] . З метою розподілу спадкового майна між спадкоємцями Знам`янською сільською радою винесено рішення «Про надання дозволу неповнолітнім дітям: [PERSON] та [PERSON] та повнолітньому [PERSON] на укладення угоди про поділ спадкового майна». Відповідно до зазначеного рішення неповнолітній [PERSON] було призначено нежитловий будинок (магазин), загальною площею 53, 5 кв. м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка загальною площею 0, 060 га. Призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) розташована за адресою: [ADDRESS] . Але після смерті [PERSON] донька [PERSON] вступити у частину своєї спадщини що складається із нежитлового приміщення (магазину), який покійним було самовільно переобладнано при житті у нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке померлому належало на праві приватної власності як житловий будинок відповідно договорів купівлі - продажу посвідчені канівською державною нотаріальною конторою від 21.10.1994 року, реєстр № 274 та 05.06.1997 року, реєстр № 1080 житловий будинок, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,06 га, яка належала померлому на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності не можливо. У зв`язку з переобладнанням житлового приміщення в магазин, та належним чином оформити до кінця [PERSON] при житті не встиг, але дозвільні документи розроблялись, що підтверджується наявністю дозвільних документів, а саме: розпорядження голови райдержадміністрації, висновок № 4 про проект будівництва, технічні умови, припис, висновок № 10 на проектну реконструкцію. Спадкоємиця [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті померлого батька. Спадщину прийняла, звернувшись своєчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 08.10.2018 № 784/02-31. Відмова нотаріуса обґрунтована тим, що відповідно довідки КП «Іванівське бюро технічної інвентаризації» від 29.05.2018 року № 69 з якої вбачається, що нерухоме майно ідентифіковано, як нежитлова будівля (магазин) розташована за адресою: [ADDRESS] , а відповідно до правовстановлюючого документу - договору купівлі продажу від 05.06.1997 року, посвідченого Іванівською державною нотаріальною конторою Одеської області за реєстровим № 1080, вищевказане нерухоме майно є одноповерховий кам`яний житловий будинок загальною площею - 20, 8 кв. м., з надвірними будівлями. Враховуючи вимоги п. 19 Порядку реєстрації, що згідно п.3 ст. 10 Закону державний реєстратор зобов`язаний встановити відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Правовстановлюючий документ на магазин за життя [PERSON] , не отримав, право власності на магазин не зареєстрував, на даний час реєстрація права власності на ім`я спадкодавця неможлива, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, та оформлення і видача будь-яких документів на померлу особу є незаконним. На підтвердження доводів та посилань за клопотанням позивачки судом було витребувано копію спадкової справи на [PERSON] , померлого [INFO] , яка була досліджена в судовому засіданні та долучена до матеріалів справи. Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Отримати свідоцтво про право на спадщину спадкоємиця не може. Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON] не оформив за життя право власності на переобладний магазин, проте розпочав зазначену процедуру, оскільки дозвільні документи розроблялись, що підтверджується наявністю дозвільних документів, а саме: розпорядження голови райдержадміністрації, висновок № 4 про проект будівництва, технічні умови, припис, висновок № 10 на проектну реконструкцію. Статтею 41 ч. 1, ч. 4 Конституції України передбачено: "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю... Право приватної власності є непорушним". Згідно з частиною другою статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається судом не встановлено незаконність вчинених дій [PERSON] за життя, що переведення житлового будинку в нежитлову будівлю. Відповідно до ст.379 ЦК України «житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Статтею 380 ЦК України визначено поняття житлового будинку. Так житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Як роз`яснюється у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності. Відповідні положення щодо захисту права приватної власності поширюються також і на особу, яка хоча не є власником, але володіє майном з підстав, передбачених законом чи договором. Враховуючи ту обставину, що незаконність набуття [PERSON] права власності на дане нерухоме майно не встановлена судом, суд вважає, що таке право набуте позивачем правомірно. Як вбачається з копії технічного паспорта на нежитлову будівлю ( магазин), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , виготовленого на замовлення позивача 29.05.2018 року, такий являє собою магазин. Відповідно до ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ст. 8 ЖК Української РСР переведення придатних для проживання жилих будинків і жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду в нежилі, як правило, не допускається. У виняткових випадках переведення жилих будинків і жилих приміщень у нежилі може здійснюватися за рішенням органів, зазначених у частині другій статті 7 ЖК Української РСР. Однак на даний момент відсутній порядок переведення житлових приміщень в нежитлові, що має бути встановлений органом місцевого самоврядування, що унеможливлює захист прав у позасудовому порядку. Враховуючи вищевикладене, вимоги є повністю обґрунтованими, оскільки на даний час законодавчо чітко не визначена процедура переводу житлових приміщень у нежитлові, регулювання даних правовідносин проводиться локальними нормативно-правовими актами органів місцевого самоврядування, тому за умови прийняття позивачкою спадщини після смерті [PERSON] у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права, суд доходить висновку, що право позивачки на оформлення спадщини підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved