Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 13 червня 2010 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки за життя спадкодавець заповіту не вчинив. До кола спадкоємців увійшли: вона, [PERSON], як донька спадкодавця, дві дружини спадкодавця [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] за правом представлення після смерті батька, тобто сина спадкодавця - [PERSON]. Усі спадкоємці в межах шестимісячного строку використали надане їм законом право на прийняття спадщини, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини, заяви відповідного змісту. До складу спадкової маси увійшов житловий будинок № 36, що розташований по вулиці Леніна (після перейменування вул.. Соборна), в с. Ганівка, Липовецького району. В позові позивач вказує, що будучи одним із спадкоємців першої черги за законом, вона позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, про що свідчить винесена 13.10.2016 року нотаріусом постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який розташований в с.Ганнівка по вул. Соборній, 36, Липовецького району Вінницької області, який належав померлому 13 червня 2010 року [PERSON]. Відмова нотаріуса була мотивована тим, що в ситуації, яка склалась необхідно збирати докази по справі та давати їм оцінку, що виходить за межі компетенції органів нотаріату. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а позивач вважає, що таке її право не визнається, тому просить суд визнати за нею право власності на 1/3 частку вищевказаного обєкта нерухомості. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, проте представник надала суду заяву, в якій позов підтримала, просив його задовольнити, а розгляд справи здійснювати у її відсутності. Відповідач [PERSON] та [PERSON], яка є представником неповнолітньої [PERSON], будучи належним чином оповіщеними про день та час розгляду справи в судове засідання не зявились, проте в матеріалах цивільної справи наявні їх заяви про визнання позову, в яких вони не заперечують проти задоволення позову в заявленому позивачем обсязі, просять суд розгляд справи проводити за їх відсутності. Відповідачеві [PERSON], було напрравлен6о судову повісту про день та час розгляду справи за зареєстрованою адресою місця проживання, однак вона повернулась за не запитом відповідно до довідки Укрпошти. Втім за правилами ст.74 ЦПК України, уразі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Третя особа - завідувач Липовецької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, в заяві, що направив в адресу суду поклався на розсуд суду, справу просив розглянути у відсутності представника. У відповідності до ч.2\~ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке. 13 червня 2010 року помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія І-АМ №189519. Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи судом встановлено, що спадщина відкрилась за законом, оскільки за життя спадкодавець заповітного розпорядження на випадок своєї смерті не вчинив. Своїм правом на спадкування в порядку, визначеному ст.ст. 1268-1270 ЦК України скористались: [PERSON], будучи дружиною спадкодавця, на що вказує свідоцтво про шлюб серія 1-АМ № 026269, видане 08.11.2006 року відділом РАЦС Липовецького районного управління юстиції; [PERSON] позивач у справі, яка є дочкою померлого, на що вказує Витяг з реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.27) щодо підтвердження дошлюбного прізвища позивача та свідоцтвом про розірвання шлюбу, свідоцтвом про шлюб, які наявні в матеріалах Спадкової справи; [PERSON], як законний представник неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], яка являється спадкоємцем за правом представлення, після смерті батька [PERSON], який помер 16 листопада 2008 року, та приходився спадкодавцю сином, на що вказують свідоцтво про народження та відповідно свідоцтво про смерть [PERSON], свідоцтво про народження [PERSON] (а.с. 29); [PERSON] дружина спадкодавця, в підтвердження чого є свідоцтво про укладення шлюбу серія ІІ-АМ №383445. Вказані особи належать до однієї черги спадкування за законом, всі вони висловили дійсні наміри на прийняття спадщини, подавши заяви в межах шестимісячного строку про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Втім надаючи оцінку правомірності шлюбу обох дружин, які перебували у шлюбі із спадкодавцем слід зазначити, що СКвстановлює як умови укладання шлюбу, так і перешкоди укладання шлюбу. Такими перешкодами є обставини, при яких укладення шлюбу є неправомірним. Однією з таких перешкод, відповідно до ст.39 СК України, є перебування жінки або чоловіка, або їх обох, в іншому зареєстрованому шлюбі. Заборона на укладання шлюбу з особою, яка вже перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі, витікає з принципу одношлюбності або моногамності шлюбу, відповідно до якого жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному зареєстрованому шлюбі. Відповідно до чинного СКшлюб визнається вільним, добровільним та рівноправним союзом жінки та чоловіка, що побудований на засадах одношлюбності (моногамії). Враховуючи вищенаведене, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Повторний шлюб, у разі існування такої безспірної підстави його недійсності, як порушення вимог щодо одношлюбності, не може існувати як юридичний факт, поряд із існуванням підстави його недійсності. Зареєстрований повторний шлюб, у разі існування попереднього, відповідно до положень ч. 5 ст.39 СК України, стає дійсним з моменту припинення попереднього шлюбу. Документами, що свідчать про припинення попереднього шлюбу є свідоцтво про розірвання шлюбу. Отож у разі існування підстав недійсності шлюбу, що визначені у ч. 1 - ч. 3 ст. 39 СК, нормами діючого законодавства визнання шлюбу, на який розповсюджується дія визначених підстав його недійсності, недійсним судом чи органом реєстрації актів цивільного стану не вимагається. Із матеріалів цивільної справи судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (дошлюбне прізвище Шикир) [PERSON] з 31.08.1975 року, який було розірвано за рішенням Липовецького районного суду від 18.10.2006 року, у звязку із чим 08.11.2006 року державним органом реєстрації актів цивільного стану було зроблено актовий запис про розірвання шлюбу за №109 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія 1-АМ №018790. У той же час із актового запису про шлюб за №82 вчиненого 08.11.2006 року (а.с.62), тобто до припинення вище вказаного шлюбу, встановлено, що [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON], [INFO], про що було видано свідоцтво про шлюб серія 1-АМ №026269. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що актовий запис про укладення повторного шлюбу №82, [PERSON] із [PERSON] було вчинено до припинення попереднього шлюбу, в якому перебував [PERSON] із [PERSON] та вчинений за №109, що вказує на недійсність першого у відповідності до приписів ч.1 ст.39 СК України, тобто перебування чоловіка в іншому зареєстрованому шлюбі. У той же час зареєстрований повторний шлюб, у разі існування попереднього, відповідно до положень ч. 5 ст.39 СК України, стає дійсним з моменту припинення попереднього шлюбу і документами, що підтверджує припинення попереднього шлюбу [PERSON] та [PERSON] є свідоцтво про розірвання шлюбу, яке було видане 08.11.2006 року, отож повторний шлюб [PERSON] та [PERSON] став дійсним з 08.11.2006 року після припинення попереднього та повторного його посвідчення діючим законодавством не вимагається. Зібрані у справі докази вказують на те, що на момент відкриття спадщини, тобто смерті [PERSON] 13.06.2010 року, спадкоємцями, що увійшли до першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], які спадщину прийняли у порядку та строки відповідно до діючого законодавства, відтак вона їм належить у рівних частках, тобто по 1/3 кожному. 13.10.2016 року державний нотаріус Липовецької державної нотаріальної контори виніс постанову відповідно до якої відмовив позивачеві у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 36, що розташований по вулиці Соборна (раніше Леніна) в с. Ганнівка, Липовецького району Вінницької області. Відмова нотаріуса була мотивована тим, що вказаний обєкт нерухомості належить до суспільної групи колгоспний двір, тобто належить до спільної сумісної власності, а яка частка належала померлому встановити неможливо. Крім цього, не можливо встановити хто із дружин мав право на спадкування, оскільки у цьому випадку належить збирати докази, що виходить за межі повноважень органів нотаріату. У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За правилами ст. ст. 120, 121, 123 ЦК УРСРу редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"(зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Із матеріалів Інвентаризаційної справи за №41 на житловий будинок за №36, що розташований в с. Ганівка, Липовецького району, по вул.. Леніна, які були витребувані судом, встановлено, що вказаний обєкт нерухомості належав до суспільної групи колгоспний двір головою якого був [PERSON] згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння за №53 від 22.11.1989 року (а.с.11 Інвентаризаційної справи). У той же час згідно довідки виданої Славнянською сільською радою Липовецького району 17.11.2016 року за №362 встановлено, що власником житлового будинку за №36, що розташований в с. Ганівка, Липовецького району, по вул.. Леніна (зараз Соборна) згідно записів погосподарських книг був [PERSON] Згідно довідки цього ж органу місцевого самоврядування від 14.06.2017 року за №02-22/134, станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору, що розташований в с. Ганівка, Липовецького району, по вул.. Леніна 36, були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Аналізуючи зібрані у справі докази на предмет їх належності та допустимості суд дійшов до переконання, що житловий будинок за №36, що розташований в с. Ганівка, Липовецького району, по вул.. Леніна (зараз Соборна) належав чотирьом особам, які були його співвласниками, отож кожному із них належала ? його частки, у тому числі й [PERSON], після смерті якого спадщину прийняли три особи, відтак суд визначаючи частку спадкоємців у нерухомому майні вважає, що їм належить по 1/12 частці у цьому обєкті нерухомості, а не 1/3 як просить позивач. З огляду на встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами в контексті правових норм предмета регулювання спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial