Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 22 лютого 2012 року державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 270 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . У вказаному будинку крім неї зареєстрований також відповідач [PERSON] , який тривалий час в будинку не проживає. Вказує, що, відповідач є її рідним братом та з 2011 року в будинку не проживає, будь-які його особисті речі в даному житлі відсутні, місце його перебування не відоме, жодних засобів зв`язку з ним немає. Реєстрація відповідача у вказаному будинку позбавляє її, як власника, права в повній мірі володіти своїм майном. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації у вищевказаному будинку і вказане житло не є для нього таким, що необхідне для проживання, просить визнати відповідача такими, що втратив право на користування ним. В судове засідання позивачка не з"явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання також не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце слухання справи належно повідомлявся в установленому законом порядку по зареєстрованому місцю проживання. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Взявши до уваги заяву представника позивачки, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 22 лютого 2012 року державним нотаріусом Коломийської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 270 [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] (а.с.7). Право власності зареєстровано в Коломийському МБТІ, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 33436629 від 12 березня 2012 року (а.с.8). Згідно акту обстеження господарства від 01 серпня 2019 року № 55, складеного комісією у складі заступника П"ядицького сільського голови об"єднаної територіальної громади [PERSON] О.І, депутата [PERSON] та сусідів : Українчук і [PERSON] , брат позивачки, [PERSON] в господарстві по [ADDRESS] фактично не проживає (а.с.13). Зазначений житловий будинок відповідач добровільно покинув у 2011 році, з того часу до будинку не повертався, не виконує обов"язків по утриманню житла та оплаті комунальних послуг. В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ст. 15 ЦК України кожній особі гарантується право на судовий захист. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності по місцю реєстрації, без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вказані обставини та законодавче регулювання виниклих правовідносин, суд вважає, що оскільки реєстрація відповідача у житловому будинку порушує право позивачки, як власника житла на розпорядження своїм майном у повному обсязі, а будинок в якому відповідач продовжує бути зареєстрованим покинутий ним добровільно і з того часу пройшло більше одного року, то суд вважає за можливе позов задовольнити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 317, 321, 391 ЦК України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved