Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом 19.07.2016 року мотивуючи тим, що 25.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]», згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк»), та [PERSON], було укладено кредитний договір № 21/28. В якості забезпечення своєчасного і повного виконання позичальником своїх обовязків до Договору від 25.04.2007 року між Банком та відповідачем було укладено Іпотечний договір від 25.04.2007 року. Предметом іпотеки являється 2-х кімнатна квартира під № 49, загальною площею 73,00 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, провулок Академічний, 3. Предметом іпотеки забезпечується зобовязання позичальника у розмірах, зазначених у кредитному договорі, що складається з суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом. [PERSON] Договору, банк надав відповідачу кредит на проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 26.04.2007 року в розмірі 40 000 дол. США, термін повернення кредиту 26.04.2027 року, процентна ставка за договором встановлена на рівні 14 % річних. Додатковим договором № 1 до Кредитного договору № 21/28 від 25.04.2007 року, укладеним 02.12.2008 року сторони домовились про зміну п. 1.4. Договору та змінили плату користування кредитними коштами з 14 % річних до 16,5 % річних. Відповідач відповідно до укладеного договору взяв на себе обовязок щомісячно, в дату зазначену у графіку, поповнювати свій поточний рахунок у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів, а також плати за обслуговування кредиту. Однак, відповідач взятих на себе за кредитним договором зобовязань не виконує, що підтверджується заочним рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 04.04.2012 р. у справі № 2-39-2012, яке набрало законної сили. Станом на 17.06.2016 року загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором № 21/28 від 25.04.2007 року, відповідно до розрахунку становить 180 178,28 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1 410,15 дол. США; заборгованість за відсотками 5 779,69 дол. США; всього кредит та відсотки 7 189,84 дол. США (по курсу НБУ 24,904642 на 17.06.2016 р.), тобто 179 060,39 грн.; заборгованість за комісіями за РО складає 0,00 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 1 117,89 грн. Враховуючи те, що відповідач порушив умови кредитного договору № 21/28 від 25.04.2007 року, не виконав свої зобовязання, передбачені даним договором, існує заборгованість, яка не сплачена в установлений строк, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки. В звязку з тим, що мирним шляхом вирішити спір не можливо, позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості відповідача перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором у розмірі 180 178,28 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки 2-кімнатну квартиру під № 49, загальною площею 73,00 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл.., м. Біла Церква, провулок Академічний, 3, шляхом її продажу ПАТ «ВіЕйБі Банк» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «ВіЕйБі Банк» всіх прав продавця, у тому числі, але не виключно: укладати договір купівлі продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі продажу предмету іпотеки; звертатися до субєктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - 2-кімнатну квартиру під № 49, загальною площею 73,00 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл.., м. Біла Церква, провулок Академічний, 3, за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сімї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію та стягнути з відповідача на користь ПАТ «ВіЕйБі банк» сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. В судове засідання позивач не зявилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в позові зазначено клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та за печення на позов до суду не надав, а тому на підставі ст. 224 ЦПК України та враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 11 ЦПК України). Ст. 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. [PERSON] вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2. ст.59 ЦПК, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст. 11 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 25.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]», згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 17.09.2008 року були внесені зміни у статут ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON], було укладено кредитний договір № 21/28, відповідно до якого [PERSON] надав позичальнику грошові кошти у сумі 40 000,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених договором, термін повернення кредиту 26.04.2027 року, процентна ставка за договором встановлена на рівні 14 % річних. Додатковим договором № 1 до Кредитного договору № 21/28 від 25.04.2007 року, укладеним 02.12.2008 року сторони домовились про зміну п. 1.4. Договору та змінили плату користування кредитними коштами з 14 % річних до 16,5 % річних. Відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору взяв на себе обовязок щомісячно в дату зазначену у графіку поповнювати свій поточний рахунок у валюті Кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не менших сум чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів, а також плати за обслуговування кредиту. З матеріалів справи вбачається, що відповідач взяті на себе за кредитним договором зобовязання не виконує, в звязку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 17.06.2016 року, відповідно до розрахунку надано позивачем, становить 180 178,28 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1 410,15 дол. США; заборгованість за відсотками 5 779,69 дол. США; всього кредит та відсотки 7 189,84 дол. США (по курсу НБУ 24,904642 на 17.06.2016 р.), тобто 179 060,39 грн.; заборгованість за комісіями за РО складає 0,00 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 1 117,89 грн. Дані обставини підтверджено матеріалами справи ( а.с. 8-10, 11-13, 23-37) та не заперечується відповідачем. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконує належним чином, в звязку з чим утворилась заборгованість. 25.04.2007 року в рахунок забезпечення виконання кредитного договору було укладено іпотечний договір між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» з одного боку та [PERSON] з другого боку, відповідно до якого: предметом іпотеки забезпечується зобовязання іпотекодавця у розмірах, зазначених кредитному договорі, що складається з суми кредиту, процентів за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, комісії, відшкодування збитків, витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки. Предметом іпотеки є майно: 2-кімнатна квартира під № 49, загальною площею 73,00 м.кв., житловою площею 44,7 м.кв., що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, провулок Академічний, 3, дана квартира належить іпотекодавцю на праві приватної власності згідно із договором купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори [PERSON] 25.04.2007 року за реєстром 2-2815, згідно [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого Білцоерківським міжміським бюро технічної інвентаризації згідно витягу № 14365606 від 25.04.2007 року, реєстраційний номер 16457750, номер запису 13602 в книзі 123. Нерухоме майно передано в іпотеку разом з усіма його приналежностями. [PERSON] з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Білоцерківським МБТІ від 25.04.2007 року за № 14365743, реєстраційний номер 16457750, вартість майна становить 142 613,00 грн. Узгоджена сторонами загальна оціночна вартість предмета іпотеки становить 327 770,00 грн. Дані обставини підтверджено копією іпотечного договору ( а.с. 17-22) та не заперечуються відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання визначено у ст. 36 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. [PERSON] із п. 8.1 Іпотечного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання по кредитному договору в цілому або в тій чи іншій його частині та/або невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем обовязків, встановлених цим договором, в цілому або в тій чи іншій його частині, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Отже, Договором Іпотеки визначено, що позивач має право в рахунок задоволення вимог за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель письмово повідомляє Іпотекодавця, з дотриманням вимог установлених ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності, лише при вирішенні даного питання у позасудовому порядку. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. [PERSON] із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме щодо звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 21/28 від 25.04.2007 року укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON], в розмірі 180 178,28 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1410,15 дол. США; заборгованість за відсотками 5 779,69 дол. США; всього кредит та відсотки 7 189,84 дол. США (по курсу НБУ 24,904642 на 17.06.2016 р.), тобто 179 060,39 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту (неустойка) 1 117,89 грн., шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» від свого імені будь-якій особі-покупцю за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час його реалізації у порядку, передбаченому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», з наданням ПАТ «ВіЕйБі Банк» всіх прав продавця. Позивачем не обґрунтовані вимоги в частині щодо надання ПАТ «ВіЕйБі Банк» права укладати договір купівлі продажу, отримувати дублікати правовстановлюючих документів на вказаний предмет іпотеки в органах БТІ, органах нотаріату та інших органах державної влади, місцевого самоврядування та будь-яких установах незалежно від форм власності; отримувати всі необхідні документи та довідки (в тому числі витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності) для продажу вищезазначеного предмета іпотеки у Державній реєстраційній службі України та всіх підпорядкованих структурних підрозділах, в органах нотаріату або у інших органах, які будуть здійснювати функції з реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснювати будь-які платежі у якості продавця в процесі укладання договору купівлі продажу предмету іпотеки; звертатися до субєктів оціночної діяльності із заявою про проведення експертної оцінки предмету іпотеки, а також ставити підписи від свого імені за одержання експертної оцінки; отримувати довідки та документи, які необхідні для укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу; надати приватному нотаріусу право відкрити розділ на предмет іпотеки - 2-кімнатну квартиру під № 49, загальною площею 73,00 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська обл.., м. Біла Церква, провулок Академічний, 3 за набувачем (покупцем); отримувати в органах місцевого самоврядування за місцезнаходженням предмета іпотеки довідки про склад сімї іпотекодавця, копії будинкових книг, технічну документацію, оскільки зазначений спосіб реалізації майна відповідає вимогам закону та забезпечує в процесі реалізації майна інтереси обох сторін, оскільки, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. (Частина друга статті 39 в редакції Закону N 3795-VI ( 3795-17 ) від 22.09.2011 ). Також слід зазначити, що згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS], не являється таким нерухомим житловим майном, яке використовується відповідачем як місце постійного проживання, оскільки постійним місцем проживання відповідача є будинок 48-а, який розташований по вул. Воровського в м. Христинівка, Черкаської області. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] (а.с. 39) Рішенням № 213 від 22.02.2016 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повноваження на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] продовжено на два роки строком до 19.03.2018 року (а.с. 38). [PERSON] ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатила при подачі позову до суду ( а.с. 1), тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial