Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом, у якому зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після якого відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,078 га, кадастровий номер 142455555100030000150, що знаходиться на території Старобешівської селищної ради, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №062256, виданого 08.12.2004 р. Звернувшись до нотаріуса за оформленням права на спадщину, вона отримала відмову у проведенні нотаріальної дії через відсутність оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, який було загублено спадкодавцем. Про втрату державного акту нею подавалось оголошення у засобах масової інформації. Проте, відновити оригінал державного акту видалось неможливим через відмову відділу Держземагенства у Старобешівському районі видати дублікат з огляду на зміни у законодавстві. Відповідачі, які є дітьми позивачки та спадкодавця, відмовились від своїх часток у спадщини. У своїх позовних вимогах просить суд визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на вищевказану земельну ділянку. Позивачка до суду не з'явилась, про місце, дату та час судового розгляду була повідомлена належним чином, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі до суду не з'явились, про місце, дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином, подали письмові заяви про визнання позову та про розгляд справи за їх відсутності. Зважаючи, що участь в судовому засіданні у цивільному судочинстві є правом, а не обов'язком сторін, за правилами ст.169 ЦПК України суд може проводити судовий розгляд за відсутності позивачки та відповідачів, які були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, але до суду не прибули та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши позовні вимоги та подані докази, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог Позивача, які, таким чином, підлягають задоволенню. Згідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідженням поданих суду доказів встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.05.2013 р. (а.с.5). Позивачкою надано до суду фотокопію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №062256, виданого 08.12.2004 р. та копію витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №49/1143 від 28.09.2010 р., згідно яких [PERSON] був власником земельної ділянки площею 5,078 га на підставі розпорядження Голови Старобешівської районної державної адміністрації від 22.04.2004 р. №247 (а.с.6-7). Згідно до свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 26.02.1983 р., [PERSON] та [PERSON] були подружжям з 26.02.1983 р. (а.с.8). Доводи позивачки про втрату державного акту та відсутність можливості його відновлення підтверджуються відповідним оголошенням у газеті «Новая жизнь» за 21.08.2013 р. (а.с.12) та письмовою відповіддю відділу держземагенства у Старобешівському районі від 01.08.2013 р. №01-45-1878, із змісту якої слідує відсутність можливості видати дублікат державного акту на право власності на земельну ділянку з огляду на те, що це не передбачено Законом України «Про державний земельний кадастр» (а.с.9). Матеріалами спадкової справи №164/2013 р. встановлено, що Позивачка 02.07.2013 р. прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, тоді як обидва відповідачі заявами від 17 та 30 жовтня 2013 року відмовились від спадщини. Згідно до постанови державного нотаріуса Алуштинської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,078 га, кадастровий номер 1424555100030000150, розташовану на території Старобешівського району Донецької області, через не подання нею правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (а.с.10). Згідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Згідно до ч.1 ст.126 ЗК України в редакції станом на 08.12.2004 року (коли було видано державний акт на ім'я спадкодавця) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Отже, право власності спадкодавця на земельну ділянку було оформлене у порядку, що був чинний згідно до законодавства, яке існувало на той час. Такий висновок підтверджуються правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 13 червня 2012 р. по справі № 6-54цс12, яка є обов'язковою для суду, згідно до статті 360-7 ЦПК України. Так, у вказаній постанові Верховний Суд України, зокрема, вказав, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"…, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Посилання нотаріуса у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії на ст. 46 Закону України «Про нотаріат» вбачається безпідставним, оскільки ця норма не містить обґрунтування висновку про обов'язковість, в даному випадку, реєстрації прав власності спадкодавця на земельну ділянку у порядку, визначеному чинним законодавством. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до ст.392 ЦК України, у разі втрати документа, який засвідчує право власності, власник може пред'явити позов про визнання цього права. Отже, вимоги позивачки про визнання за нею права власності на спадкове майно у судовому порядку є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню. Питання повернення судового збору, сплаченого Позивачкою, відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд не розглядає, оскільки відповідні вимоги нею не заявлені.

Outcome: approved