Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, яку мотивує тим, що 22.07.2008 року між сторонами укладено договір б/н. 22.07.2008 року відповідач отримала кредит в розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 28.09.2014 року складається з заборгованості за кредитом - 3 000 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 12830, 07 грн.; заборгованості з пені та комісії за користування кредитом - 7875 грн.; штрафу (фіксованої частини) - 500 грн.; штрафу (процентної складової) - 1185, 25 грн.. Всього разом - 25 390, 32 грн.. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити в повному об'ємі. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що в 2008 році вона дійсно взяла кредит, оскільки їй були потрібні гроші на лікування дитини. З умовами договору вона була ознайомлена. Кредит не платила, оскільки банк не надав реквізитів. 08.12.2014 року позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позовних вимог просить відмовити у зв'язку із спливом позовної давності. Ознайомившись із матеріалами цивільної справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Судом встановлено, що між сторонами 22.07.2008 року укладено кредитний договір без номеру на строк 12 місяців з кредитним лімітом в розмірі 3 000 гривень, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 2.0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та щомісячної комісії у розмірі 3,5 % (а.с. № 8). З розрахунку заборгованості за договором б/н від 22.07.2008 року, укладеного між ПАТ "АкцентБанк" та [PERSON] вбачається, що станом на 28.09.2014 року відповідач має заборгованість у розмірі 25 390грн. 32 коп. (а.с. № 4-7), яка складається з: заборгованості за кредитом - 3 000 грн.; заборгованості по процентах за користування кредитом - 12830, 07 грн.; заборгованості з пені та комісії за користування кредитом - 7875 грн.; штрафу (фіксованої частини) - 500 грн.; штрафу (процентної складової) - 1185, 25 грн.. Враховуючи те, що відповідач скористався кредитними коштами, що в сукупності підтверджується не лише матеріалами цивільної справи, а й поясненнями відповідача щодо укладення кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. Разом з тим, відповідач надала суду письмову заяву, в якій просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦПК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Заява на отримання кредиту [PERSON] написана 22.07.2008 року, яка разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Враховуючи термін дії договору, який складає 12 місяців, строк позовної давності починається з 22.07.2009 року, тобто по закінченню 12-місячного терміну дії договору надання банківських послуг, коли позивачу стало відомо про порушення його права щодо несплати відповідачем кредитної заборгованості. Позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою 21.10.2014 року, тобто через більше як два роки після спливу трьох річного строку позовної давності, який відраховується з 22.07.2009 року та закінчується 22.07.2012 року. Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Пунктом 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" заборонено кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Враховуючи вище викладене, а також те, що відповідач звернулась із заявою про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд дійшов висновку про правильність та необхідність застосування наслідків спливу позовної давності.

Outcome: dismissed