Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках право власності за набувальною давністю на житлові приміщення, а саме на кімнату № 4,6 ( об`єднана кімната) стара нумерація якої № 67 , кімнату №13 ( стара нумерація № 69 ), кімнату № 18 ( стара нумерація № 70 ) в загальній квартирі [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач разом з членами своєї родини починаючи з 1994 року по даний час користується кімнатами №4,6 ( об`єднана кімната) стара нумерація якої № 67 , кімнату № 13 ( стара нумерація № 69 ), кімнату № 18 ( стара нумерація № 70 ) в загальній квартирі [ADDRESS] . Позивач вказує, що користується даними кімнатами на підставі ордеру та договору найму укладеного між [PERSON] та ЖУ «Південне», ДП «Екос», ПТ «ХК «Київміськбуд», термін дії якого закінчився 31.12.2012 року. З 12.09.2012 року змінився власник зазначеного будинку - Київська міська рада ( Київська міська державна адміністрація, новий власник передав будинок на управління Голосіївській районній державній адміністрації. На думку позивача він користується спірним майном, відкрито і безперервно ним володіє, що, за приписами статті 344 Цивільного кодексу України є підставою для визнання за ним права власності на це майно за набувальною давністю. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.07.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року за № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року за № 2147-VIII, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.03.2018 року постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.Справу призначено до підготовчого засідання. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Голосіївська районна державна адміністрація у своїх запереченнях зазначила, що позивачу було відомо, що спірна житлова площадь належить до комунальної власності - Київській міській раді, як органу місцевого самоврядування, а тому підстав для виникнення у позивача права власності на спірне нерухоме майно без вчиненням відповідних правочинів відсутні. У запереченнях на позов, з урахуванням пояснень, Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва просила відмовити у позові, посилаючись на ч.3 ст 344 ЦПК України та вимоги п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.06.2018 року підготовче провадження закінчено. Справу призначено до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача з`явися. Позовні вимоги підтримав. Просив суд позов задовольнити. Інші учасники справи у судове заідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу у відсутність нез`явившихся осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26 листопада 1980 року [PERSON] був виданий ордер на право заняття однієї кімнати загальною площею 13.0 кв.м. в квартирі [ADDRESS] . Відповідно до довідки №236 від 26.08.2016 року, наданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» Житлово - експлуатаційна дільниця №106, підтверджується, що згідно ордеру №68709 від 28.11.1980 року виданого Виконавчим комітетом Печерської районної ради народних депутатів [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в кімнаті №83 ( нова нумерація кімната № 13 ) в комунальній квартирі [ADDRESS] . В матеріалах справи містяться квитанції за житлово - комунальні послуги, із яких вбачається, що [PERSON] та члени його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] сплачують житлово - комунальні послуги за житлові приміщення - кімнати № 4,6 (об`єднана кімната, стара нумерація якої № 67), № 13 ( стара нумерація № 69 ), № 18 (стара нумерація № 70 ) в загальній квартирі [ADDRESS] . Зокрема по кімнаті № 4,6 (об`єднана кімната, стара нумерація якої №67 ) - квитанції на сплату комунальних послуг за період з 1998 по 2017 рік; по кімнаті № 13 (стара нумерація № 69 ) - квитанції на сплату комунальних послуг за період з 2003 року по 2017 рік; по кімнаті № 18 ( стара нумерація № 70 ) - квитанції на сплату комунальних послуг за період з 2003 по 2017 роки. Згідно акту про проживання громадян від 26 серпня 2016 року, засвідченого підписом майстра технічної дільниці №1 та печаткою ЖЕД №106, а також підписами мешканців квартир №15 , №19 та №11 будинку [ADDRESS] - мешканці вказаних квартир підтверджують той факт, що [PERSON] та члени його сім`ї - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] із 1990 року по теперішній час постійно проживають і користуються кімнатами №4,6 (об`єднана кімната, стара нумерація якої № 67), № 13 (стара нумерація № 69 ), № 18 (стара нумерація № 70 ) в загальній квартирі [ADDRESS] . Як вбачається із відповіді ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 13.09.2016 року №03622/0/2-16 на адвокатський запит адвоката Хомік О.В. від 06.09.2016 року №508 (вх. №03024/0/1-16 від 08.09.2016) - ДП «Екос» ПАТ «ХК «Київміськбуд» припинило свою діяльність. Зазначений у листі договір найму кімнат №67 , 69 , 70 (нова нумерація 4,6,13,18) квартири [ADDRESS] від 1994 року, укладеного між ДП «Екос» ПАТ «ХК «Київміськбуд» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , ДП «Екос» ПАТ «ХК «Київміськбуд» до ПАТ «ХК «Київміськбуд» не передавало. Згідно відповіді Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 23.11.2016 року №100-18859 на №526 від 19.09.2016 року адвокату Хомік О.В., повідомляється, що за інформацією КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» при передачі на баланс та обслуговування від ПАТ «ХК «Київміськбуд» житлового будинку [ADDRESS] , договори найму на кімнат №67 , 69 , 70 (нова нумерація 4,6,13,18) квартири [ADDRESS] не передавалися. Будинок [ADDRESS] був прийнятий на баланс та обслуговування підприємства, як житловий будинок 08.11.2012 року. Відповідно до відповіді із Державного архіву м. Києва від 14.09.2016 року №09-12/А-143/1825, документи ДП «Екос» ПАТ «ХК «Київміськбуд» на зберігання до Державного архіву м. Києва не надходили. Згідно довідки №283 від 11.05.2017 року наданої Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією, [PERSON] перебуває на квартирному обліку з 26 березня 1990 року у складі сім`ї з 6 осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , загальна черга, облікова справа №9527. Як вбачається із відповіді Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації від 11.08.2016 року №100-100/Д-233/1-3461, [PERSON] відмовлено у видачі ордеру на його сім`ю на кімнати № 67,69 , 70 в будинку по [ADDRESS] , оскільки вказаний житловий будинок було передано розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради від 12.09.2012 року №1605 до комунальної власності територіальної громади міста Києва не як гуртожиток, а саме як житловий будинок. Аналогічні відповіді Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація надала позивачам у своїх листах від 22.02.2016 року №100-100/Д-233-688 та від 29.12.2015 року №100-100/ОП/Д-2469-5435. Розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації №415 від 23.07.2015 року «Про внесення змін до розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.11.2014 року №714 «Про впорядкування нумерації житлових приміщень в житловому будинку по [ADDRESS] - упорядковано нумерацію житлових приміщень у житловому будинку по [ADDRESS] - кімнати № 67 , 69 , 70 (нова нумерація 4,6,13,18) квартири [ADDRESS] . Згідно довідки за формою №3 від 05.05.2017 року №658 виданої Центром комунального сервісу №107, в кімнаті №13 квартири [ADDRESS] зареєстроване проживання наступних осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стаття 316 Цивільного кодексу України). Відповідно до приписів статті 328 цього Кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності може виникати за наявності певних юридичних фактів, що поділяються на первісні та похідні. За первісних підстав право власності виникає на річ вперше або незалежно від волі попередніх власників. За похідними підставами право власності на річ виникає за волею попереднього власника. Набуття права власності за давністю добросовісного володіння, що відноситься до первинного способу набуття права власності, унормовано приписами статті 344 Цивільного кодексу Украйни. Відповідно до положень частин 1, 4 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 344 Цивільного кодексу України (яка визначена підставою позову) можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння; відкритості; безперервності; безтитульності володіння. Норми цієї статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань (договорів оренди, зберігання, безоплатного користування, оперативного управління тощо), чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Крім того, оскільки право власності за набувальною давністю набувається за рішенням суду, то на момент прийняття рішення право володіння позивача не має бути припинено (наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 20.05.2015 у справі № 911/130/14). У розумінні наведених положень володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Встановлення характеру володіння (добросовісне й недобросовісне) при виникненні спору здійснюється судом з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю. Володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним. Володіння має бути безперервним упродовж визначених законом строків (для нерухомого майна упродовж 10 років, а для рухомого майна - 5 років). Отже, суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю є встановлення моменту виникнення права власності за набувальною власністю та строк володіння; характер володіння (добросовісне, недобросовісне, відкрите, безперервне); обставини, за яких виникло володіння спірним майном та чи відповідає це володіння ознакам безтитульного володіння; юридичний статус спірного майна. Позивачем доведено належними і допустимими доказами та неспростовано відповідачем, що давність володіння є добросовісною, оскільки позивач при заволодінні майном не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Також, кожна особа у відповідності до ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦК України може звертатися до суду за захистом свої порушених прав. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved