Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просив суд: - визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділити [PERSON] в користування житлову кімнату №6 площею 10,2 кв.м., виділити [PERSON] в користування житлову кімнату №7 площею 17,3 кв.м. та в спільне користування виділити коридор № 1 площею 5,7 кв.м., комору №2 площею 1,1 кв.м., вбиральню №3 площею 1,1 кв.м., ванну №4 площею 2,2 кв.м., кухню №5 площею 5,9 кв.м.; - зобов`язати Солом`янську районну в м. Києві державну адміністрацію укласти з [PERSON] окремий договір найму житлового приміщення - кімнати № 6, площею 10,2 кв.м. в квартирі [ADDRESS] та відкрити окремий особовий рахунок на житлове приміщення; - вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правничу допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що у спірній квартирі зареєстрований позивача та відповідач та власником особового рахунку є [PERSON] . Вказує, після розірвання шлюбу між відповідачем та матір`ю позивача, позивач був змушений залишити квартиру та проживати у своєї тітки, проте позивач не втрачав інтересу до спірної квартири. Зазначає, що в липні 2018 позивач мав намір повернутись у спірну квартиру для постійного проживання, але відповідач своїми діями чинить перешкоди позивачу та впускає його до житлового приміщення, зокрема, змінив замки, а квартиру здає в оренду іншим громадянам. За вказаних вище обставин позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом про вселення та визначення порядку користування спірним майном. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. 28.08.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 30.08.2018 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 18.09.2018 до суду позивачем подано уточнену позовну заяву в якій просить суд: - визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділити [PERSON] в користування житлову кімнату №6 площею 10,2 кв.м., виділити [PERSON] в користування житлову кімнату №7 площею 17,3 кв.м. та в спільне користування виділити коридор № 1 площею 5,7 кв.м., комору №2 площею 1,1 кв.м., вбиральню №3 площею 1,1 кв.м., ванну №4 площею 2,2 кв.м., кухню №5 площею 5,9 кв.м.; - вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на правничу допомогу. 18.09.2018 позивачем до суду подано заяву про часткове повернення судового збору. Ухвалою суду від 02.10.2018 в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02.10.2018 частково повернено позивачеві судовий збір з урахуванням уточнених позовних вимог. 04.03.2019 до суду подано клопотання про витребування доказів. 05.03.2019 судом здійснено запит до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації. 06.05.2019 до суду надійшли витребувані судом докази. Ухвалою суду від 25.09.2019 судом закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи № 1567744 від 12.07.2018, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). З відповіді Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 108-5705 від 24.04.2019, вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва в Солом`янському районі (а.с.61). Крім того, листом Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації № 108-108/ОП/К -532-1074 від 14.03.2019 повідомлено, що інформація щодо приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , відсутня (а.с.73). Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому чиняться перешкоди з боку відповідача у користуванні спірною квартирою. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] з приводу порушення його житлових прав звертався 26.02.2019 до Солом`янського УП ГУНП України в м. Києві з заявою щодо конфлікту його з батьком з приводу перешкод у користуванні спірною квартирою, що підтверджується висновком від 01.03.2019 (а.с.74). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] суду пояснила, що дійсно між сторонами склалися неприязні стосунки з приводу користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Також, суду пояснила, що відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою та не впускає позивача до житлового приміщення, змінивши замки. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (ч. 2 ст. 61 ЖК України). Згідно частини 1 статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (ч. 3 ст. 64 ЖК України). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене вище, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача в частині наявності перешкод з боку відповідача у користуванні спірною квартирою, а тому позов [PERSON] в частині вселення у квартиру [ADDRESS] підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] , суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] складається з 2 - х кімнат, загальною площею - 45,6 кв.м., житловою площею - 27,5 кв.м., у тому числі: 1-а кімната - 10,2 кв.м., 2- а кімната - 17,3 кв.м., кухня - 5,9 кв.м., ванна кімната - 2,2 кв.м., вбиральня - 1,1 кв.м., комора - 1,1 кв.м., коридор - 5,7 кв.м. (а.с.6). Як встановлено з матеріалів справі у спірній квартирі значаться зареєстрованими позивач та відповідач. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», в силу ст.104 ЖК (5464-10) суд вправі задовольнити вимоги члена сім`ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім`ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Зважаючи на те, що спільна квартира складається з двох окремих кімнат, приймаючи до уваги порядок користування,який склався між сторонами, суд вбачає за можливе виділити житлову кімнату площею 10,2 кв.м. в користування [PERSON] , залишивши житлову кімнату площею 17,3 кв.м. у користуванні [PERSON] . Пр цьому, у загальному користуванні позивача та відповідача залишити підсобні приміщення: коридор площею 5,7 кв.м., комору площею 1,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., вбиральню площею 1,1 кв.м., кухню площею 5,9 кв.м. За таких обставин та враховуючи те, що вказаний вище порядок користування спірною квартирою є таким, що штучно не погіршить житлові умови сторін, суд вважає, що позов в цій частині також підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з матеріалів справи, що 30.07.2018 між адвокатом Косяк В .І . та [PERSON] було укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.10-11). Крім того, 02.09.2019 між Адвокатським бюро «Сергія Боруха» в особі адвоката Боруха С.В. та [PERSON] було укладено договір про надання захисту, правової допомоги, захисту та представництва інтересів № 79 (а.с.80-81). Разом з тим, доказів у підтвердження того, що [PERSON] були сплачені кошти на користь адвоката Косяк В.І. або Адвокатського бюро «Сергія Боруха», як і акту виконаних робіт з детальним розписом наданих послуг та їх вартсоті, матеріали справи не містять. З урахуванням наведеного, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1409,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved