Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивач в жовтні 2020 року звернулась до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що вона 23.11.2016 року набула право власності на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за № 1237, раніше будинок належав її матері [PERSON] . В данному будинку були зареєстровані відповідачі: [PERSON] - сестра, [PERSON] - племінник, [PERSON] -племінник, [PERSON] - не родич, які з жовтня 2015 року виїхали проживати окремо на іншу адресу, де саме не відомо, забравши всі свої особисті речі. Реєстрація в будинку відповідачів створює їй перешкоди в користуванні власністю. Позивач, як новий власник сплачує комунальні платежі, які нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб у вказаному будинку, а так як відповідачі там не проживають то й відповідно не сплачують зазначені платежі, не беруть участь в догляді будинку та господарських споруд, тому позивач, утримуючи трьох неповнолітніх дітей, одноосібно несе зазначені витрати, що значно погіршує її матеріальний стан. Також через зареєстрованих та не проживаючих в будинку відповідачів, позивач не має можливості отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Відповідачі не проживають в будинку з 2015 року без поважних причин, в цьому будинку не проживає і неповнолітня дитина [PERSON] , просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування домоволодінням. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи в їх відсутність підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позові. (а.с. 71). Відповідачі: [PERSON] , яка діє особисто та як законний представник [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , повторно повідомлені відповідно до ст. 128 ЦПК України за місцем реєстрації, про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутність не надходило, відзив не подавався. Судова кореспонденція, яка була направлена відповідачам повернулась до суду з відміткою поштового працівника « адресат відсутній » (а.с. 65, 68, 69,70), а такожсудові повістки отримувались особисто 01.02.2021 (а.с. 50-52). Відповідно до п. 2. ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є:день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Отже, виклик відповідача у судове засідання, призначене на 20.04.2021 року, додатково здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с. 53, 54, 55, 56). Треті особи - орган опіки та піклування Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Карпівської сільської ради, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направили, надійшли заяви про розгляд справи в їх відсутність (а.с. 41) В заяві органу опіки та піклування виконавчого комітету Карпівської сільської ради від 11.12.2020 вказано, що позовні вимоги не можуть бути задоволені, оскільки неповнолітня дитина [PERSON] [INFO] , буде позбавлений житла, так і місця реєстрації, просять відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 42). Ухвалою судді від 22.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою від 22.10.2020 залучено до участі у справі орган опіки та піклування Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та орган опіки та піклування виконавчого комітету Карпівської сільської ради, зобов`язано органи опіки і піклування надати висновки щодо розв`язання спору. 16.12.2020 на адресу суду надійшов висновок орган опіки та піклування виконавчого комітету Карпівської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області щодо розв`язання спору. 24.11.2020 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області щодо розв`язання спору.26.01.2021 від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою від 27.01.2021 клопотання задоволено. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що постановлена ухвала від 20.04.2021 року. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.11.2016 (а.с. 9-19). Згідно з довідкою виконавчого комітету Карпівської сільської ради №1629 від 23.09.2020 за адресою: [ADDRESS] з 22.02.2006 зареєстровані: [PERSON] 1981 року народження, [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Факт не проживання відповідачів в зазначеному домоволодінні з жовтня 2015 року за місцем реєстрації: [ADDRESS] підтверджується актом обстеження домоволодіння депутата Миколаївської селищної ради Широківського району Дніпропетровської області сьомого скликання [PERSON] , сусідами [PERSON] , [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За вказаною нормою при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення лише протягом шести місяців. Згідно з вимогою ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення ст. 391 ЦПК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Згідно з положеннями ст. ст. 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що позивачеві належить спірний будинок на праві приватної власності. Підстави для відхилення доказів судом відсутні, оскільки подані позивачем докази є належними, допустимими, достовірними та достатніми. Органами опіки і піклування Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області,виконавчого комітету Карпівської сільської ради надані висновки про недоцільність визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив користування житловим приміщенням та доцільність захисту прав і інтересів неповнолітньої дитини, в яких зазначено, що дитина та його мати [PERSON] приблизно 7 років проживають в [ADDRESS] , будинок належить співмешканцю матері [PERSON] (а.с. 39-42). При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.ч.4-6 ст. 19 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 2 Конвенції "Про права дитини від 20 листопада 1989 року", підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27 лютого 1991 року (далі по тексту -Конвенція), Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. За ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до Преамбули Закону України "Про охорону дитинства" (далі по тексту -Закон) цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законому цій сфері. За статтею 1 Закону охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Згідно статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.2 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом Судом встановлено, що відповідач [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] більше 7 років проживають в [ADDRESS] , будинок належить співмешканцю матері [PERSON] . Таким чином, з матеріалів справи слідує, що постійним місцем проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є місце постійного проживання його матері - [PERSON] . За таких підстав, суд вважає, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , також втратив право користування жилою площею у спірному домоволодінні, та з зазначених підстав суд не погоджується з наданими висновками органів опіки і піклування. Беручи до уваги викладене, а також те, що відповідачі не є співвласниками спірного будинку за вищезгаданою адресою, більше одного року в ньому без поважних причин не проживають, домовленість про порядок користування спірним домоволодінням у них з позивачем відсутня, суд вважає за можливе визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним домоволодінням внаслідок їх відсутності понад встановлені терміни. Судові витрати слід покласти на рахунок позивача за її заявою.

Outcome: approved