Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що згідно з наказом № 376/л від 08.08.1991 року позивачка з 01.08.1991 року була прийнята на роботу на Криворізький металургійний комбінат Криворіжсталь ім. В.І. Леніна на посаду інженера - конструктора КБ промислового будівництва ПКО. Відповідач є правонаступником Криворізького металургійного комбінату Криворіжсталь. Протягом трудової діяльності позивач неодноразово переводилась і останньою посадою, яку обіймала позивачка з 15.09.2014 року була - інженер - конструктор І категорії будівельного відділу центрального інжинірингового управління. 17.11.2014р. адміністрацією відповідача було видано наказ № 1551 Про внесення змін в організаційну структуру центрального інжинірингового управління (додається), згідно з яким було виключено зі штатного розпису в тому числі посаду інженера - конструктора І категорії, яку обіймала позивачка. 02.03.2015р. згідно з наказом № 189/л позивачку було звільнено з роботи у зв'язку скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Позивачка вважає, що ії звільнення є незаконним, проведеним з порушенням встановленої трудовим законодавством процедури з наступних підстав: Адміністрація підприємства виключила з штату посаду інженера -конструктора І категорії, яку обіймала позивачка, при цьому були залишені в штаті 3 (три) посади інженерів - конструкторів II категорії та дві посади інженерів - конструкторів без категорії. Первинна організація профспілки трудящих металургійної і гірничодобувної промисловості України ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг, відповідно до наданих повноважень, обґрунтовано, із посиланням на відповідні норми трудового законодавства, відмовила відповідачу у наданні згоди на звільнення [PERSON] Первинна організація профспілки направила витяг із протоколу засідання президії профкому від 17.02.2015р., в якому містилась відмова в наданні згоди на моє звільнення і було наведене розгорнуте обґрунтування відмови. Адміністрація підприємства не рахувала того що, позивачка має перевагу у залишенні на роботі, з наступних - позивачка утримує дочку [PERSON] [INFO], студентку 3 курсу денної форми навчання Криворізького національного університету; - має більший безперервний стаж роботи - 23 роки на ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг в порівнянні з іншими працівниками, що залишились на роботі. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила задовольнити послалась на обставини, що зазначенні в позовній заяві. В судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги підтримав та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав і заперечував проти їх задоволення, зазначаючи, що звільнення є законним з підстав, що зазначенні у відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.\~ \~ Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом було роз'яснено позивачу право заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки 01.08.1991 року позивачка була прийнята на роботу на посаду інженера конструктора Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату Криворіжсталь, правонаступником якого є публічне акціонерне товариство АрселорМіттал Кривий Ріг. Протягом трудової діяльності на підприємстві позивачка неодноразово переводився й останньою посадою, яку вона обіймала, була інженер конструктора 1 категорії будівельного відділу центрального інжинірингового управління. Наказом від 17.11.2014 року №1551 Про внесення змін в організаційну структуру центрального інжинірингового управління, було виключено одну посаду інженера - конструктора І категорії будівельного відділу. Листом відповідача від 05.11.2014 року третю особу було повідомлено про те, що у зв'язку з внесенням змін в організаційну структуру інжинірингового управління, планується вивільнення працівників, працюючих на відповідних посадах та 07.11.2014 року було проведено консультації за участю профспілки та адміністрації підприємства щодо змін в організаційній структурі центрального інжинірингового управління. Протоколом №1 від 19 листопада 2014 року комісія визначила позивача [PERSON] як таку, що підлягає вивільненню при скороченні штату. Судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] у свій час була у їхньому підпорядкуванні та мала нижчу кваліфікація і продуктивність праці порівняно з іншими працівниками, свою кваліфікацію самостійно та постійно не підвищувала, за системою ключових показників ефективності, що введена розпорядженням №288 від 26 грудня 2012 року мала найменші показники. Згідно з наказом від 11.12.2014 року № 1680 про майбутнє звільнення з пропозицією іншої роботи позивачка була попереджена про можливе майбутнє звільнення з підприємства згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України не раніше 12.02.2015 року, позивачка з наказом та попередженням ознайомлена 12.12.2014 року. 15.12.2014 року Криворізький міський центр зайнятості Дніпропетровської області було повідомлено про заплановане вивільнення працівників за посадами, в тому числі і посаду, що займає [PERSON]. 12.12.2014 року, 03.02.2015 року та 27.02.2015 року позивачка відмовилась від переводу на вакантні місця в межах підприємствах, що підтверджується відповідними актами, що містяться в матеріалах справи. 04.02.2015 року відповідач звернувся до профспілки з поданням для отримання згоди на звільнення позивачки у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до виписки з протоколу засідання профкому ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг від 03.03.2015 року в наданні згоди на звільнення позивачки - відмовлено. Наказом від 02.03.2013 року № 189/л позивачку було звільнено з посади інженера конструктора 1 категорії будівельного відділу центрального інжинірингового управління ПАТ АрселорМіттал Кривий Ріг у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГКУ, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. Згідно ч.2 ст. 65 ГКУ власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Відповідно до п1 ч.1 ст .40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників Стаття 42 КЗпП України передбачає, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Порядок вивільнення працівників регулюється ст. 49-2 КЗпПУ. Позивачка була попереджена про наступне вивільнення, тобто відповідач у відповідності до абз. 1 ст. 49-2 КЗпПУ додержав 2 місячний строк попередження працівника про його можливе звільнення. Враховуючи, що показаннями свідків та матеріалами справи підтверджується у [PERSON] нижча кваліфікація і продуктивність праці, відносно інших працівників, що займають відповідну посаду, члени сімї позивача мають, можуть мати самостійний заробіток, дохід в вигляді державної студентської стипендії та державної пенсії, враховуючи навчання за державним замовленням та похилий від члена сімї, тому у позивачки не було переважного права на залишення на роботі. Відповідно до абз. 3 ст. 49-2 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про вивільнення пропонує працівникові роботу на підприємстві. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також в разі відмови працівника від переведення на іншу роботу, працівник, за свої розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Оцінюючи докази, надані в підтвердження факту дотримання відповідачем порядку вивільнення, суд прийшов до висновку, що ПАТ "АМКР" виконало згідно закону, покладений на нього обов'язок прийняття заходів щодо працевлаштування позивача з метою уникнення його звільнення за скороченням штату. Крім того, позивачці пропонувалась інша робота на підприємстві, в тому числі з можливістю перепідготовки. Однак позивачка відмовилась від переведення на запропоновані вакантні місця. Крім того, ч.7 ст. 43 КзпПУ передбачає, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обгрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Зазначена норма КЗпПУ передбачає право власника звільнити працівника без згоди виборного органу профспілкової організації, якщо відмова в наданні згоди на звільнення працівника була необґрунтованою. Під обґрунтованою відмовою профспілкового органу слід розуміти таку думку, яка ґрунтується на відповідних нормах трудового законодавства. Необґрунтованою відмовою профспілкового органу вважається відмова, якщо в рішенні профспілки не має посилань на порушення роботодавцем норм трудового законодавства щодо підстав і порядку вивільнення працівника. Оцінюючи рішення виборного органу профспілки, яким відмовлено в наданні згоди на звільнення позивачки, суд вважає, що в рішенні профспілка посилається на нормативні акти, які не регулюють правовідносини між позивачем та відповідачем, а стосуються відносин між відповідачем та профспілкою. Рішення профспілки не містить посилань на порушення відповідачем п. 1ст. 40 КЗпПУ та ст. 49-2 КЗпПУ, тому відповідач не отримав обґрунтованої відмови в наданні згоди на звільнення позивача. Крім того, саме відповідачу належить право надання оцінки обґрунтування відмови профспілки в наданні згоди на звільнення працівника, так як йому належить право на звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Враховуючи вищевикладене, оскільки висновок про незаконність звільнення [PERSON] не відповідає обставинам справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed