Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь боргу в сумі 3880,19 грн. та сплачені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22.06.2012 року відповідач взяв у неї в позику 500 доларів США. Рішенням від 17.12.2013 року задоволено її позов про стягнення боргу позики в сумі 500 доларів США, що еквівалентно 4000,00 грн. Рішення суду по даний час не виконано, борг не повернуто, а оскільки курс гривні до долара на час винесення рішення суду складав 799,3 грн. за 100 доларів США, а тепер складає 1576,04 грн. за 100 доларів США, позивач звернулась до суду з позов про стягнення курсової різниці в сумі 3880,19 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач у відповідності до ч. 5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що 22.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 500 доларів США, які зобов'язувався повернути до 01.08.2012 року, що підтверджується копією розписки [PERSON] (а.с.6). Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17.12.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнута заборгованість у розмірі 500 доларів США, що еквівалентно 4000,00 грн. (а.с.7). На час подачі позову до суду відповідач [PERSON] не повернув суму боргу відповідно до рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно пункту 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів. Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.93 N 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Крім того, відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконав свого зобов'язання за договором позики у визначені строки, що підтверджується копією розписки, тому основний борг був стягнутий за рішенням суду від 17.12.2013 року з визначенням суми, що підлягає сплаті у гривнях. Оскільки компенсація курсової різниці після набрання законної сили рішенням суду, чинним законодавством не передбачена, а визначено інший порядок захисту кредитора в наслідок неналежного виконання боржником грошового зобов'язання, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed