Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зняти арешт накладений на підставі постанови №27527908 від 09.08.2011 року, виданої Корабельним районним відділом державної виконавчої служби м. Херсона; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис №11480148 від 09.08.2011 року про арешт нерухомого майна [PERSON]. В обгрунтування позову зазначив, що є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. 29.09.2017 року йому стало відомо, що на все нерухоме майно, в тому числі на 1/3 частини квартири накладено арешт на підставі постанови по виконавчому провадженню №27527908, про що винесено відповідну постанову та внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. При зверненні до Корабельного РВ ДВС м. Херсона, було встановлено, що 21.09.2012 року державним виконавцем закінчено виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.01.2018 року замінено відповідача у справі, залучено третю особу та відкладено розгляд справи. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відстуності, позовні вимоги підтримав, просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача повторно у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджено свідоцтвом [NUMBER] про право власності на житло від 14.11.2002 року виданого Фондом комунального майна м. Херсона. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №98737014 від 28.09.2017 року, за адресою: [ADDRESS] наявний арешт нерухомого майна за №11480148, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №27527908 від 09.08.2011 року ВДВС Комсомольського РУЮ у м. Херсоні. Згідно листа №13015 від 04.10.2017 року Корабельного РВ ДВС м. Херсона на запит [PERSON], повідомило, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП №27527908 з виконання виконавчого листа №2а-11436/09/2170 від 27.05.2010 року виданого Херсонським окружним адміністративним судом про стягнення з [PERSON] на користь ДПІ заборгованість у розмірі 1507,19 грн. 20.10.2011 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження ВП №27527908 накладено арешт на все майно боржника. 21.09.2012 року державним виконавцем закінчено виконавче провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Крім того, повідомлено, що виконавче провадження знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Згідно ст.41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст.ст. 316,319,321,391 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. П. 2.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження обєктів нерухомого майна, затвердженогонаказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, передбачено зняття заборони на підставі рішення суду. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved