Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Представник ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просили суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 26120 грн. 26 коп. та понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 261 грн. 20 коп. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що 13.12.2010 між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та [PERSON] укладений кредитний договір № BL_ЖГ00004463, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 17500,00 грн. із сплатою 20% річних за користування кредитом. В порушення умов даного договору, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, а тому станом на 01.07.2014 року має заборгованість в розмірі - 26120,26 грн. Враховуючи те, що відповідачем не виконано в добровільному порядку вимог та умов укладеного договору та посилаючись на ст.ст. 3, 15, 16, 525, 526, 527, 530, 612, 623, 125, 1054 ЦК України просили заявлені вимоги задовольнити. Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2014 було задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 15.09.2020 до суду від відповідача надійшла заява про перегляд вказаного заочного рішення, посилаючись на те, що рішення суду було ухвалено в відсутність відповідача, оскільки відповідач був не належним чином повідомлений про судове засідання, що не дало йому можливості реалізувати в судовому засіданні свої процесуальні права, а також не досліджено та не з`ясовано усіх фактичних обставин справи, крім того, вказував, що судом не враховано всі істотні обставини справи. Вважаючи ці обставини достатніми для перегляду заочного рішення суду, просить задовольнити заяву. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 06 листопада 2020 року скасувано заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.10.2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено справу до судового розгляду в загальному порядку в підготовчому судовому засіданні на 10 грудня 2020 року. Ухвалою суду від 10 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та призначення до судового розгляду по суті. У судове засідання представники сторін не з`явились. Просили розглядати справу їх відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 13.12.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № BL_ЖГ00004463, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 17500,00 грн. із сплатою 20% річних за користування кредитом з терміном повернення кредиту 13.12.2012. Крім того, згідно кредитного договору, за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,50 % від суми кредиту, у випадку прострочення позичальником сплати платежу, позичальник додатково сплачує банку пеню в розмірі 0,50%. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої ПАТ «ВіЕйБі Банк», станом на 01.07.2014 року сума заборгованості становить 26120,26 грн. та складається з наступного: 15042,07 грн. - заборгованість за кредитом; 5828,19 грн. - відсотки за користування кредитом, 5250,00 грн. - комісія за розрахункове обслуговування. Ст. 629 ЦК України вказує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин, аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 15 042,07 грн заборгованості за кредитом і 5 828,19 грн відсотків за користування кредитом є обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки, як встановлено судом, відповідачем не виконано свої договірні зобов`язання перед позивачем. Щодо вимоги про стягнення з відповідача 5 250,00 грн комісії за розрахункове обслуговування, то суд виходить із такого. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. При розгляді вказаної справи суд враховує правову позицію у постановах Верховного Суду України № 6-1746цс16 від 16.11.2016 року, № 444/484/15ц від 12.12.2018 року. Так, суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Таким чином, оскільки комісія банком нараховувалася відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, судом не вбачається правових підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості по комісії за розрахункове обслуговування у розмірі 5 250,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 261,20 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 526, 530, 536, , 610-612, 614-615, 625, 1048-1050, 1054, 1057 ЦК України та

Outcome: partial