Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою у якій просить визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: сарай «Д1» загальною площею 19,6 кв. м. та сарай «Д2» загальною площею 25,8 кв. м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У позові посилається на те, що у 2004 році позивач, без отримання відповідних дозвільних документів, здійснив будівництво сараїв на земельній ділянці площею 0,25 га, кадастровий номер 5321684901:01:002:0450, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] , власником якої є позивач. У листопаді 2015 на замовлення позивача було проведено інвентаризацію житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] , в результаті чого було встановлено, що сарай "Д1" та сарай "Д2" не зареєстровані в Департаменті ДАБІ, як об`єкти закінченого будівництва. Після звернення до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Полтавській області для прийняття в експлуатацію самочинно збудованих сараїв, позивачу було роз`яснено, що це можливо лише після визнання права власності на них в судовому порядку. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов. Представник відповідача Федорівської сільської ради в судове засідання не з`явився, але надійшла заява, відповідно до якої просили розглядати справу без уповноваженого представника, покладаються на розсуд суду. Представник відповідача Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Полтавській області також не з`явився до суду, надавши письмове пояснення у якому просили розглядати справу без уповноваженого представника, покладаються на розсуд суду. Представник відповідача Державної архітектурно-будівельної інспекції України також не з`явився до суду, причина неявки не відома. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялося у встановленому законом порядку. Заяви, клопотання, відзив на позов на адресу суду не надходили. Заслухавши позивача, його представника, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно доданої копії Акту виносу в натурі земельної ділянки індивідуального забудовника, [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку площею 500 кв.м. в с.Федорівка Карлівського району (а.с.6). З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вбачається, що позивачу належить земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер 5321684901:01:002:0450, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с.7-9,10). Станом на 13.11.2015 було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.11-14), з відмітки у якому вбачається наявність будівель, що не зареєстровані в Департаменті ДАБІ у Полтавській області: сарай «Д1» та сарай «Д2». Згідно Звіту №804-9 ПП «Полтавське БТІ «Інвентаризатор» про проведення технічного обстеження сараю «Д1» та сараю «Д2», в [ADDRESS] встановлено можливість їх надійної та безпечної експлуатації (а.с.15-21). Частиною 1 ст.375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до 5 частини вказаної статті, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В постанові від 30 березня 2016 року, ухваленій у справі №6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 Цивільного кодексу щодо визначення замовника власником об`єкта будівництва застосовується лише у взаємозв`язку зі ст.331 цього кодексу щодо обов`язкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст.376 ЦК України такі об`єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього. Оскільки, позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво сараїв, цільове призначення якої:для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд , суд вважає необхідним застосувати ст.376 ЦК України. Враховуючи, викладене, суд вважає, за можливе, задовольнивши позов, визнати за позивачем право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: сарай «Д1» загальною площею 19,6 кв. м. та сарай «Д2» загальною площею 25,8 кв. м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved