Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернулась із зазначеною заявою, якою просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей та на . Сторони в судове засідання не з'явилися, проте від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, а також остання не заперечувала проти заочного розгляду справи. В свою чергу підстави неявки в судове засідання відповідача суду невідомі, хоча останній був завчасно та належним чином повідомлений про місце, день та час слухання справи. За таких обставин, зважаючи на відсутність будь-яких даних про причини неявки в судове засідання відповідача, належне сповіщення останнього про день та час розгляду справи, беручи до уваги той факт, що позивач не заперечує проти заочного порядку розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду справи. Дослідив матеріали справи судом були встановлені наступні факти та відповідно ним правовідносини. 16 квітня 2010 року між сторонами укладено шлюб (а.с.3). Від даного шлюбу у сторін є двоє спільних дітей, а саме: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). В обґрунтування позовних вимог заявник вказує, що відповідач тривалий час не надає кошти на утримання спільних дітей, а тому вона вимушена звернутися з позовною заявою до суду. Правовідносини між сторонами регулюються та відповідають нормам сімейного права. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч. 2 ст. 84 СК України). Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). З огляду на вищевикладене, враховуючи той факт, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання спільних з позивачем дітей та на її утримання до досягнення одним з дітей трирічного віку, заява підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким. Разом з тим, рішення не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення в справі. Також, рішення суду не може містити умови, за настання якої, воно має виконуватись в подальшому. Відтак, оскільки позивач, серед іншого, просить після досягнення однієї з дітей повноліття, стягувати на її користь на утримання другої дитини, розміру аліментів в зменшеній частці, саме в майбутньому, така вимога до задоволення не підлягає. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд вирішує наступне. Позивача було звільнено від сплати судового збору, відповідно до положень Закону України "Про судовий збір". Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вирішує стягнути судові витрати в розмірі 487,20 гривень з відповідача на користь держави. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 150 гривень на правову допомогу, суд вирішує, відмовити на підставі наступного. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі та окремо регулюється відповідним нормативно правовим актом. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей або бланк квитанції завірений лише печаткою адвоката. Відповідно до абзацу 4 п. 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial