Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду про визнання розпоряджень голови обласної ради про накладення дисциплінарного стягнення та звільнення протиправними та їх скасування, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що він з 15 травня 2001 року працював на посаді директора комунального підприємства «Об»єднане готельне господарство» . 16 квітня 2014 року згідно розпорядження голови обласної ради він притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, хоча жодних порушень не допускав та перебував на лікарняному. Розпорядженням від 16 квітня 2015 року його звільнено з посади за ч.7 ст. 40 КЗпП України. Розпорядження винесено на підставі акту від 14.04.2015 року. Позивач з 07 по 15 квітня 2015 року перебував на лікарняному, приймав ряд лікарських препаратів. 14 квітня 2015 року він був деякий час на роботі, підписав необхідний документ, категорично заперечує перебування у стані алкогольного сп»яніння. У судовому засіданні 01 липня 2015 року позивач підтримав позовні вимоги пославшись на викладені в позовній заяві обставини та просив позов задовольнити. У послідуючі судові засідання не з»являвся,його інтереси представляла представник [PERSON] Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідачами не доведено порушення позивачем трудової дисципліни, не зазначено в чому полягає вина, яка завдана шкода. Акт щодо перебування позивача у стані сп»яніння складений за його відсутності, відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження такого стану позивача. У день складення акту позивач перебував на лікарняному, за станом здоров»я вживав лікарські препарати. Розпорядження про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача не затверджені сесією обласної ради. Просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності в установленому законом порядку, оскільки останній перебуваючи на лікарняному незаконно підписав документ поза межами свої повноважень. 14.04.2015 року позивач перебував на робочому місці у нетверезому стані, що підтверджується актом від 14.04.2015 року та поясненнями свідків. Позивач надав згоду голові облради пройти медичне обстеження на предмет перебування в стані алкогольного сп»ягніння, проте таких дій не вчинив. Просив суд прийняти до уваги, що позивач добровільно не пройшов такого обстеження ні в той день, ні на наступний з метою подальшого доведення своєї правоти. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити . Представник відповідача [PERSON]І підтримав позицію представника відповідача [PERSON] та просив відмовити у задоволенні позову. Суд,заслухавши сторони, свідків, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач з 12 липня 2011 року приступив до виконання службових обов»язків директора комунального підприємства «Об»єднане готельне господарство» ( а.с. 19). 16 квітня 2015 року позивачу згідно розпорядження голови Полтавської обласної ради № 66 за порушення трудової дисципліни оголошено догану Дане розпорядження повинно бути внесено, відповідно до встановленої процедури, на затвердження сесії обласної ради. ( а.с. 9). 27 квітня 2015 року розпорядження голови Полтавської обласної ради № 75 від 27 квітня 2015 року призупинено дію розпорядження голови обласної ради від 16 квітня 2015 року за № 66 до закінчення терміну тимчасової непрацездатності [PERSON] та розпорядженням № 80 від 05 травня 2015 року відновлено з 05 травня 2015 року дію розпорядження голови обласної ради «Про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] від 16.04.2015 року за №66». ( а.с. 29,30). Відповідно до повідомлення Полтавської обласної ради від 09 жовтня 2015 року за № 01-24/2210 розпорядження за № 66 від 16 квітня 2015 року, № 75 від 27 квітня 2015 року, № 80 від 05 травня 2015 року сесією обласної ради не затверджувались. Як пояснили у судовому засіданні представники відповідачів підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало підписання 14 квітня 2015 року позивачем у період перебування ним на лікарняному , листа від імені КП «Об»єднане готельне господарство», який у послідуючому був направлений на адресу Державної податкової інспекції в м. Полтава щодо помилкового зарахування ДПІ суми податкового боргу до податку на прибуток приватних підприємств. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України визначено , що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно листків непрацездатності позивач у період з 07 квітня по 16 квітня 2015 року та з 16 квітня по 01 травня 2015 року перебував на лікарняному. Відповідно до ст. 41 Закону України « Основи законодавства України про охорону здоров'я» на період хвороби з тимчасовою втратою працездатності громадянам надається звільнення від роботи з виплатою у встановленому законодавством України порядку допомоги по соціальному страхуванню. Статтею 69 цього з закону встановлено, що медична експертиза з тимчасової втрати працездатності громадян проводиться лікарем або комісією лікарів у закладах охорони здоров'я незалежно від форми власності, а також лікарями, що провадять господарську діяльність з медичної практики як фізичні особи - підприємці. Під час проведення медичної експертизи з тимчасової втрати працездатності встановлюється факт необхідності надання листка непрацездатності чи іншого документа, що засвідчує тимчасову втрату працездатності у звязку з хворобою, травмою, вагітністю та пологами, доглядом за хворим членом сімї, хворою дитиною, карантином, встановленим санітарно-епідеміологічною службою, протезуванням, санаторно-курортним лікуванням, визначаються необхідність і строки тимчасового переведення працівника у звязку з хворобою на іншу роботу, приймається рішення про направлення на медико-соціальну експертну комісію для визначення наявності та ступеня стійкого розладу функцій організму, причини, часу настання і групи інвалідності. Частиною 2 ст. 16 Закону України « Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» застраховані особи зобовязані дотримуватися правил поведінки та режиму лікування, визначених лікарями, які його лікують , не ухилятися від професійної реабілітації та виконання вказівок, спрямованих на якнайшвидше повернення його до трудової діяльності, дотримуватися режиму, визначеного лікарем на період тимчасової непрацездатності. Статтею 23 цього ж Закону визначено, що ззастраховані особи, які в період отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності порушують режим, встановлений для них лікарем, або не зявляються без поважних причин у призначений строк на медичний огляд, у тому числі на лікарсько-консультативну комісію (ЛКК) чи медико-соціальну експертну комісію (МСЕК), втрачають право на цю допомогу з дня допущення порушення на строк, що встановлюється рішенням органу, який призначає допомогу по тимчасовій непрацездатності. Таким чином, встановивши, що позивач у період тимчасової втрати працездатності виконує свої посадові обов»язки , відповідачі не використали своє право на звернення до лікарської установи, яка видала лікарняний листок щодо перевірки підстав його видачі, потреби позивача у проходженні лікування, та не повідомили щодо порушення позивачем режим визначеного в період тимчасової непрацездатності. Відповідачем КП « Об»єднане готельне господарство» листок з непрацездатності позивача за період з 07 квітня по 16 квітня 2015 року прийнятий та оплачений відповідно до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», даний лікарняний листок не визнаний в установленому порядку не дійсним та 14 квітня 2015 року не визначений як робочий день позивача. Отже, у силу статей 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків. Позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни у період тимчасової непрацездатності , хоча на нього в цей день не розповсюджувались вимоги ст. 139 КЗпП України щодо трудової дисципліни, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. 16 квітня 2015 рокувідповідно до розпорядження голови Полтавської обласної ради № 67 позивача звільнено з посади директора комунального підприємства «Об»єднань готельне господарство» та розірвано трудовий контракт відповідно до пункту 7 статті 40 Кодексу законів про працю України ( а.с. 10). Розпорядженням голови облради № 76 від 27 квітня 2015 року перенесено дату звільнення позивача , з 16 квітня 2015 року на наступний робочий день після закінчення терміну тимчасової непрацездатності. Розпорядженням голови обласної ради № 81 від 05 травня 2015 року дата звільнення директора комунального підприємства «Об»єднань готельне господарство» [PERSON] вважається 05 травня 2015 року ( а.с.27). Зазначені розпорядження також сесією обласної ради не затверджувались. Підставою звільнення позивача за п.7 ст. 40 КЗпП України є пояснювальна записка [PERSON] від 16 квітня 2015 року. 16 квітня 2015 року позивачем надані пояснення на адресу голови Полтавської обласної ради, в яких він заперечував перебування 14 квітня 2015 року у нетверезому стані на робочому місці. Пунктом 7 статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено можливість звільнення працівника, у випадку його появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння. Приймаючи до уваги, що позивач 14 квітня 2015 року перебував на лікарняному, не міг виконувати покладені на нього обов»язки відповідно до займаної посади, а тому як наслідок перебування його на робочому місці у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння є підставою притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173 КУпАП. Судом не може бути прийнятий до уваги акт від 14 квітня 2015 року щодо знаходження позивача у нетверезому стані на робочому місці, оскільки в цей день позивач перебував на лікарняному та не був пов»язаний з виконанням службових обов»язків та як наслідок не міг бути звільнений за п.7 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, позивач підлягає поновленню на посаді директора комунального підприємства «Об»єднане готельне господарство» з 05 травня 2015 року. Згідно довідки № 35 від 19 травня 2015 року виданої КП «Об»єднань готельне господарство» середньоденна заробітна плата позивача складає 453 грн. 99 коп. З відповідача - комунального підприємства «Об»єднане готельне господарство» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 травня 2015 року по 29 жовтня 2015 року із розрахунку: 125 робочих дні ( 05 травня по 29 жовтня 2015 року) х 453 грн. 99 коп.= 56 748 грн. 75 коп. Сума обрахована без утримання податків та обовязкових платежів. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 9 533 грн. 79 коп. ( 21 робочий день х 453 грн. 99 коп.) підлягає негайному виконанню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то згідно п.47 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10, право на правову допомогу гарантовано\~статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року\~№ 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року\~№ 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом ( стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~42,\~56\~ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року\~№ 4191-VI\~"Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" Як вбачається з журналів судових засідань, представник позивача приймала участь у судових засіданнях: 10 червня 2015 року :10.01 10.42 = 40 хв., 01 липня 2015 року :13.45- 15.46 = 2 години, 21 липня 2015 року : 9.41 10.45 = 1 година, 13 жовтня 2015 року: 10.17 11.40 = 1 год. 20 хв. 28 жовтня 2015 року: 13.29 14.00 = 30 хв. 29 жовтня 2015 року: 14.20 15.35= 1 година, а всього 6 годин 30 хв. 551 грн. 20 хв. ( 40% від мінімального розміру заробітної плати) х 6 год. 30 хв. = 3582 грн. 80 коп., тобто по 1\~791 грн. 40 коп. з кожного відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі: з Полтавської обласної ради 487 грн. 20 коп., з комунального підприємства «Об»єднане готельне господарство» 567 грн. 49 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved