Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом, в якому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на її користь за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2005 року (справа №2-4228/05), на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та їх розмір, та стягувати в подальшому дані аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах, від яких вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2005 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання їх сина у розмірі по 200 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка зазначає, що в неї змінився сімейний та майновий стан, оскільки вона наразі не працює, бо перебуває у декретній відпустці. Позивач зазначає, що розміру стягуваних з відповідача аліментів не достатньо, щоб в умовах теперішнього життя забезпечити потреби дитини відповідного віку. Тому, вважає є підстави для зміни способу та розміру аліментів, які стягуються за вищевказаним рішенням. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2020 р. відкрито провадження та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, також встановлений строк для надання сторонами заяв по суті справи. В судове засідання позивачка не з`явилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином. Надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених в позові, наполягає, відносно ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання по справі повторно не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся, відзиву на позов та будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надавав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 07.12.2018 р. прізвище неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , змінене на « [INFO] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2005 року присуджено стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 200 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2014 р. по справі №331/3279/14, [PERSON] був позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього свого сина - [PERSON] . Позивачка не працює, має на утриманні ще одну малолітню дитину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-Х11 від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, з ким проживає дитина. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною третьою ст. 181 ЦПК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним; а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, а тому саме матір`ю вирішується питання забезпечення життєдіяльність дитини та спрямування наявних коштів на необхідні для дитини витрати. У позивачки змінився сімейний стан та майновий стан, оскільки в неї народилась ще одна дитина, яку вона має утримувати. Також суд приймає до уваги той факт, що з часу присудження аліментів в розмірі 200 грн. через інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, що є загальновідомим фактом і не потребує доказування. У зв`язку з чим вищевказаний розмір аліментів на дитину не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини на теперішній час. Дані обставини, на думку суду, вказують на погіршення матеріального стану одержувача аліментів, та, відповідно, її неспроможність самостійно виділяти недодані батьком на утримання дитини кошти. Крім того, аліменти за рішенням суду стягувались [INFO] , коли дитині було 1 рік, але на теперішній час дитині виповнилось 15 років, та змінився у зв`язку з цим розмір прожиткового мінімуму, який окремо визначається за віковими ознаками: до 6 років він є меншим, з 06 до 18 років збільшується, що також є загальновідомим фактом як врегульований на законодавчому рівні - ЗУ «Про Державний бюджет». На думку суду, наявність вищезазначених обставин, а також волевиявлення одержувача аліментів є підставою для зміни способу та розміру аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», у 2020 р. прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року, для дітей віком від 6 до 18 років становить 2218 гривень. З огляду на вищезазначені обставини, суд приходить до висновку, що заявлений позивачкою розмір аліментів, в якому вона просить надалі стягувати аліменти, зможе забезпечити не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, які дитина мала б при сумісному проживанні з обома батьками. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", визначені в порядкуст.192 СК України аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалене рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням чого, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмір 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved