Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач вказує на те, що він народився 10 січня 2003 року в сім'ї [PERSON] та [PERSON]. Життя у батьків не склалось і на початку 2017 року його батько звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. 20 листопада 2017 року його батько загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Починаючи із листопада 2017 року він перебував на утриманні тітки [PERSON], яка доводиться рідною сестрою його батька та постійно проживав у неї. Його мати [PERSON], не приймає будь-якої участі у його вихованні та утриманні, не піклується про його духовний розвиток, про здоров'я, навчання. Окрім того мати не надає будь-якої матеріальної допомоги на його утримання. З огляду на вищевикладене позивач просить ухвалити рішення про позбавлення [PERSON], батьківських прав відносно нього, та про стягнення із відповідачки на його користь на його утримання аліменти у розмірі 2000 гривень щомісяця до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що не хоче проживати разом з своєю матір'ю. Доповнив, що проживав із батьком [PERSON], який загинув в 2017 році внаслідок ДТП. Покійний батько сплачував аліменти на усіх дітей, а мати отримувала ці кошти і брала їх собі. Вона не приймає участі у його вихованні вже 1 рік і 9 місяців. На даний час навчається в аграрному коледжі на платній формі навчання, за яке заплатила рідна тітка [PERSON] Відносини між ним та матір'ю не дуже добрі. Останні кілька місяців мати почала переказувати на його банківську картку батькову пенсію, і один раз робила переказ через поштове відділення. З матір'ю не проживає 1 рік і 9 місяців. Проживає в сім'ї [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона розлучилась з чоловіком [PERSON] і спочатку її син позивач по справі проживав з нею, а потім пішов проживати до батька, а вона жила в м. Житомир з квітня 2017 року. Син [PERSON] не хоче виходити з нею на зв'язок. Коли вони проживали разом то вона готувала йому їжу, ходила на батьківські збори. Коли стали проживати окремо то вона приходила до нього в школу, але син не вийшов до неї після того випадку бачила його ще раз у маршрутному автотранспорті. Телефонувала до школи та з'ясовувала як у сина справи. Зазначила, що син їй не байдужий і вона від нього не відмовлялась і не буде цього робити, а буде допомагати, перераховувала на його банківську картку кошти. Працює не офіційно та має ще одну дитину 9 років. Представник третьої особи Васільєва Т.П. в судовому засіданні пояснила, що перший висновок органу опіки та піклування Любарської селищної ради був про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON], однак після цього було звернення від позивача щодо цього питання і вже була проведена нова(повна) процедура через виконавчий комітет Любарської селищної ради згідно чинного законодавства і обговорено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] та затверджено висновок органу опіки та піклування рішенням виконавчого комітету Любарської селищної ради від 22.08.2018 року де було прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Також додала, що було встановлено, що пенсія відповідачкою надавалась позивачу. Просила підтримати позицію відповідача. Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження [NUMBER] від 09.08.2017 (а.с.13). Копія свідоцтва про смерть [NUMBER] від 09.08.2017 року свідчить, що [PERSON], помер [INFO] (а.с.14). Копія довідок виданих Авратинським старостинським округом Любарської селищної ради №132 від 02.05.2018 року та №20 від 06.03.2018 року вказують, що [PERSON] дійсно проживає разом з тіткою [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] з квітня 2016 року на території Авратинського старостинського округу не проживає участі у вихованні сина [PERSON] не приймає (а.с.18-19). Із листа №15 від 13.03.2018 року Любарської ЦРЛ встановлено, що [PERSON], [INFO], дійсно проживає в с.Кириївка Любарського району і за медичною допомогою при потребі звертався його батько [PERSON] (а.с.20). Висновок органу опіки та піклування Любарської селищної ради №1218 від 24.07.2018 року вказує, що орган опіки та піклування Любарської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.52-53). Протокол №8 від 27.07.2018 року виконавчого комітету Любарської селищної ради (сторінка №5) вказує, що слухали інформацію про надання висновку до суду про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] і рішення не було прийнято (а.с. 61-67). Рішення від 22.08.2018 року, вказує, що виконавчий комітет Любарської селищної ради вирішив затвердити висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 68). Висновок органу опіки та піклування Любарської селищної ради №1423 від 22.08.2018 року вказує, що орган опіки та піклування Любарської селищної ради вважає за не доцільне позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 69-73). Дослідивши усі наявні в матеріалах справи докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов'язків відповідача [PERSON] відносно її сина [PERSON] Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає недоведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON], виходячи із наступного. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до положень ст.9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено виключний перелік підстав для позбавлення мати чи батька дитини батьківських прав. Зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 15, 18 Постанови N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав. Пунктами 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Як вказують матеріали справи, рішенням від 22.08.2018 року, виконавчий комітет Любарської селищної ради вирішив затвердити висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] на тій підставі, що мати дитини [PERSON]. не приймає участі у його утриманні, вихованні та навчанні, разом із сином не проживає. Дитина [PERSON], з часу смерті батька проживає спільно з тіткою [PERSON] та перебуває на повному її утриманні. Крім того, [PERSON], на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулось 20.08.2018 року повідомила, що заперечує проти позбавлення її батьківських прав та має намір та бажання піклуватися про сина, утримувати його, дбати про його духовний розвиток, навчання та виховання. Зі слів [PERSON], стало відомо, що син категорично відмовляється спілкуватися з матір'ю та його сестрами, на будь-який контакт із ними не йде, на телефонні дзвінки не відповідає, мати стверджує, що її сина налаштовує проти неї його рідна тітка та дядько [PERSON], та [PERSON], із якими на даний час проживає [PERSON]. Мати повідомила, що під час неодноразового приїзду до школи, у якій навчається [PERSON], син жодного разу не вийшов до матері на зустріч, також він відмовляється проживати спільно із матір'ю за місцем її проживання (перебування), а саме у м. Житомир. Однак, позивачем не надано переконливих доказів, які підтверджують свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків протягом року після того як вони стали проживати окремо так і до того часу коли вони проживали разом. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Любарської селищної ради затвердженого рішенням від 22.08.2018 року, виконавчого комітету Любарської селищної ради щодо не доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок винесено на правових підставах, вмотивовано, він містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на дітей. Оцінюючи усі докази, пояснення відповідача, яка є матір'ю позивача, та пояснення представника органу опіки та піклування Любарської селищної ради, яка підтримала позицію відповідача щодо непозбавлення останньої батьківських прав, суд вважає встановленим, що неспроможність відповідача забезпечити дитині кращі умови та забезпечення пояснюється лише тим, що вона сама опинилася у складних життєвих обставинах, при яких неможливо було забезпечити повноцінний догляд дітей. Відсутні будь-які докази того, що на виконання вимог ст.ст.1-3, 9 Конвенції ООН «Про права дитини» державні органи вживали необхідних та достатніх заходів щодо надання необхідної допомоги сім'ї відповідача, що відповідачу реально був наданий комплекс соціальних послуг з метою покращення ситуації в її родині. Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Доводи позивача про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо його виховання не знайшли свого підтвердження достовірними доказами. Суду не надано доказів про притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." З урахуванням наведеного, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини (позивача по справі), захисту і піклування, які необхідні для його благополуччя, передбаченого ст.152 СК України права дітей на належне батьківське виховання, суд не має підстав для позбавлення батьківських прав відповідача щодо її сина [PERSON], що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, суд вважає, що вони підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Тобто, виходячи із норм ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік» та ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів для дітей віком від 6 до 18 років з 01 липня 2018 року становить 972 грн. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі. Враховуючи наведене, зокрема те, що відповідачка не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, враховуючи потреби дитини, норми Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами за правилами ст.141 ЦПК України, враховуючи, що судом звільнено позивача від сплати судового збору, а також те, що відмовлено в позовних вимогах щодо позбавлення батьківських прав, однак частково задоволено позовні вимоги про стягнення аліментів за якими позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що їх слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial