Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], просила суд позбавити батьківських прав батька їх дитини [PERSON], з тих підстав, що дитина повністю знаходиться на утриманні позивача, а батько з 2010 р. не проживає з ними, не займається вихованням та доглядом дитини, не виконує обов'язки по піклуванню про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не створює належні умови для її розвитку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала. Пояснила, що відповідач з 2010 р. після розірвання шлюбу не проживає разом з ними, його місцезнаходження невідоме. З цього часу повністю усунувся від участі у вихованні дитини, не спілкується з дочкою, не цікавиться її життям, здоров'ям, матеріально не забезпечує. Дитина перебуває на повному фінансовому утриманні матері, позивач вдруге зареєструвала шлюб з громадянином Фінляндії та має бажання продовжити навчання дочки за кордоном, оскільки дитина має здібності до малювання. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, через оголошення в пресі (газета "Урядовий кур'єр" від 21.07.2016 р., редакція №135 (5755). Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Представник 3-ї особи Омелян В.О. в судовому засіданні позов підтримала, при ухваленні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування від 22.12.2015 р. №106-10034 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки. Зазначила, що фактично з 2010 р. [PERSON] не проявляє до своєї дочки [PERSON] батьківської турботи та піклування, не приймає участі у її вихованні, матеріально не забезпечує, станом здоров'я не цікавиться, ніяких зв'язків не підтримує. На засіданні органу опіки та піклування вони опитували малолітню [PERSON], яка виявила бажання позбавити батька батьківських прав. Прокурор Київської місцевої прокуратури №7 Іванова О.П. в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьком [PERSON], [INFO], є відповідач по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 09.08.2002 року, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського РУЮ в м. Києві, актовий запис №947 (а.с. 5). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25.11.2010 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11). Згідно довідки форми №3, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» №1096 від 15.12.2015 р. позивач [PERSON] разом із дочкою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Дитина знаходиться на утриманні та вихованні позивача. З акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], проведеного Службою у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації вбачається, що умови проживання у вказаному житловому приміщенні відповідають санітарно-технічним нормам. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: письмовий стіл, шафа для одягу, шкільного приладдя, всі необхідні особисті речі (а.с. 44). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач стосунків із дочкою не підтримує, не піклується як батько про свою дитину, не цікавиться станом її здоров'я, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток дитини не надає, не виконує своїх батьківських обов'язків, місце його перебування з 2010 року невідоме. Статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватись про стан здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язання виховувати дитину, піклуватись про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. З характеристики учениці гімназії №107 "Введенська" Подільського району м. Києва №09 від 21.01.2016 р. вбачається, що [PERSON] вступила на навчання в гімназію у 2009 р. За час навчання проявляє зацікавленість до вивчення більшості предметів навчальної програми, особливо гуманітарного циклу. Має достатній та високий рівень знань. На уроках активна, при підготовці домашніх завдань завжди використовує додаткові джерела інформації. Мати приділяє багато уваги вихованню дочки, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником. Батько участі у вихованні та навчанні дитини не приймає (а.с. 14). В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 Постанови від 30.03.2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку органу опіки та піклування Подільської районної в м. Києві державної адміністрації №106-10034 від 22.12.2015 року, Подільська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с. 35). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до вимог ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав є способом захисту прав і інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої батьківські обов'язки відносно дочки не виконує, не бажає спілкуватися з нею протягом останніх 6 років, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 01.04.1993 р. по 04.06.2015 р. працювала на посаді старшого наукового співробітника в Інституті електрозварювання ім. Є.О. Патона Національної академії наук України. Заробітна плата за період з листопада 2014 р. по квітень 2015 р. склала 28144,43 грн., що підтверджується довідкою №102 від 30.04.2015 р. (а.с. 47). З огляду на те, обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, виходячи із засад справедливості та розумності, суд, враховуючи вимоги ст. ст. 182, 184 СК України, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13.04.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А відтак, аліменти підлягають стягненняю з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 13 квітня 2016 р. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 551, 20 грн. судового збору та на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Outcome: approved