Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" суму строкового банківського вкладу в розмірі 35755,00 гривень, плату за користування вкладом в розмірі 16623,14 гривень, пеню в розмірі 652996,80 гривень, інфляційні втрати в розмірі 1348321,05 гривень, та моральну шкоду в розмірі 20000,00 гривень. В обґрунтування позову посилається на те, що 22.10.2011 року між ним та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу з поновленням зі сплатою процентів після закінчення строку вкладу "Класичний" за №38875-2929501, відповідно до якого він вніс, а банк прийняв, на вкладний депозитний рахунок кошти в сумі 35755,00 гривень на термін 183 календарних днів з 22 квітня 2011 року по 22 жовтня 2011 року. Звернувшись 23.09.2014 року до відповідача з письмовою заявою про розірвання банківського вкладу, повернення вкладу разом з процентами, пенею, інфляційними втратами та моральною шкодою, відповіді не отримав та вклад йому повернуто не було, чим завдано нервового потрясіння, душевних переживань, погіршення стану здоров'я. 25.12.20014 року представник позивача [PERSON] подав заяву, в якій просить провести розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту внесення ним коштів на вкладний рахунок, вказаний у п.1.1 вищезгаданого договору банківського вкладу, як і відсутні посилання на такі докази у позовній заяві. Вислухавши думку представника відповідача, беручи до уваги вищенаведене, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У цьому зв'язку, виходячи із зазначених вимог закону, позивач зобовязаний довести внесення ним коштів на депозитний рахунок відповідача та відмову останнього від повернення таких коштів, а відповідач подати письмові докази про наявність чи відсутність будь-яких договірних відносин з позивачем. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру, що містять відомості про обставини, що мають значення для справи. Судом встановлено, що в обґрунтування своїх вимог позивачем надано ксерокопію Договору строкового банківського вкладу із сплатою процентів після закінчення строку вкладу «Класичний» №38875-29501 від 22 квітня 2011 року, сторонами якого зазначено: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», як банк, та [PERSON], як вкладник. Згідно з умовами Договору банківського вкладу (п. 3), вказаний договір вступає в дію з дня зарахування суми вкладу на вкладний (депозитний) рахунок; при цьому номер вкладного (депозитного) рахунку, на який має бути зарахована сума вкладу, зазначений в п. 1.1 Договору банківського вкладу. Відповідно до частини першої статті 1059 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року №516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до пункту 2.3 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 174 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.06.2011 року за №790/19528, (в редакції чинній станом на 22.10.2011 року), банк (філія, відділення) здійснює приймання готівки іноземної валюти від клієнтів за такими прибутковими касовими документами: і заявою на переказ готівки - від юридичних осіб - резидентів, фізичних осіб - підприємців та представництв - нерезидентів для зарахування на власні поточні рахунки; від уповноваженого представника нерезидента - суб'єкта господарювання для зарахування на розподільчий рахунок в іноземній валюті, відкритий цим банком (філією, відділенням) резиденту - суб'єкту господарювання; від фізичних осіб - на поточні, вкладні (депозитні) рахунки та переказ без відкриття рахунку; а прибутковим касовим ордером - від працівників та клієнтів банку (філії, відділення) за внутрішньобанківськими операціями; за документами, установленими відповідною платіжною системою, - від фізичних осіб на відправлення переказу, який приймається в готівковій формі. Виходячи зі змісту статті 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення, пункту 2.3 глави 2 розділу Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу (депозиту) вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, які у свою чергу, є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідно до ч. 2 статті 1059 Цивільного кодексу України, у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що недійсним є правочин, якщо його дійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину дійсним судом не вимагається. Частиною 1 статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Однак, позивачем [PERSON] не долучено жодного документу, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, та підтверджує факт внесення ним вкладу (на виконання Договору банківського вкладу) на вкладний (депозитний) рахунок №26301501429501, зазначений у п. 1.1 Договору банківського вкладу. Таким чином, суд доходить висновку, що докази укладення Договору банківського вкладу позивачем з банком та розміщення банківського вкладу, повернення якого і сплати процентів за яким вимагає позивач, - відсутні. А відтак, в задоволенні його вимог про стягнення суми строкового банківського вкладу необхідно відмовити. За наведених вище підстав, суд вважає, що не підлягає до задоволення і вимога позивача про стягнення на його користь плати за користування вкладом в розмірі 16623,14 грн., пеню в розмірі 652996,80 грн., інфляційних втрат в розмірі 1348321,05 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то відповідно до частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частини 1 статті 1167 моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки в судовому засіданні, як поясненнями представника відповідача, так і дослідженими доказами у матеріалах справи, вина відповідача не встановлена, позивач відповідних доказів на підтвердження своєї вимоги не надав, не довів настання негативних наслідків протиправної, на його думку, бездіяльності відповідача, а тому суд приходить висновку, що у задоволенні позову в частині моральної шкоди необхідно також відмовити.

Outcome: dismissed