Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненим позовом, в якому просить виселити відповідачку разом з її неповнолітньою дочкою з квартири [ADDRESS], та стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Колодій Ю.А. позов підтримала повністю та пояснила, що 06 липня 2007 року банком було надано третій особі [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 25466 доларів США строком до 03.07.2037 року, а останній зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строк та в порядку, встановленому кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня був укладений договір іпотеки, а саме: квартира [ADDRESS]. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору за ним виникла заборгованість. У добровільному порядку [PERSON] суму боргу за кредитним договором не сплатив. Рішенням суду від 01.10.2009 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено та звернено стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки банком. Дане рішення не було оскаржено та набрало законної сили 12.10.2009 року. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Дану вимогу відповідачка отримала особисто 28.10.2013 року. Однак, вимоги банку щодо виселення не виконала. Крім того, позивач вважає незаконним реєстрацію неповнолітньої [PERSON] без згоди банку, оскільки у договорі іпотеки було передбачено право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, тому це є порушенням договору і є підставою виселення відповідачів на підставі рішення суду. Відповідачка [PERSON], яка діє також в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON], у судове засідання не з'явилася, не з'явився також і її представник за довіреністю [PERSON], який був повідомлений про час та дату слухання справи під особистий підпис, що підтверджується судовою розпискою. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, судова повістка повернулась з відміткою пошти - за закінчення терміну зберігання. Але, його представник [PERSON] був належним чином повідомлений про час слухання справи. Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано адресу [PERSON] за місцем його реєстрації. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання третьої особи немає. Відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Отже, суд вважає, що третя особа [PERSON] був належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки від нього не надходило. В судове засідання представник третьої особи - органу опіки та піклування - виконком Мелітопольської міської ради Запорізької області Панасенко Н.О. не з'явилася, однак від неї надійшла заява з проханням слухати справу в її відсутність, позов не підтримує, оскільки виселення призведе до звуження існуючих житлових прав та інтересів дитини. Вважає, що відповідно до ст.18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватись займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем, неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Тому, просить прийняти рішення враховуючи інтереси дитини. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір №ZPМ0G100000059, згідно умов якого останньому надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 25466 доларів США строком до 03.07.2037 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в строк та в порядку, встановленому кредитним договором /а.с.7-9/. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] того ж дня було укладено договір іпотеки №ZPМ0G100000059, згідно якого в іпотеку банку передано нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] загальною площею 61,7 кв.м., житловою площею 45,3 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с.10-12/. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 01.10.2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPМ0G100000059 від 06 липня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ЗАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ЗАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також рішенням суду було виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Дане рішення набрало законної сили 12.10.2009 року /а.с.13-14/. Як вбачається з довідки, виданої 24 січня 2014 року генеральним директором ТОВ «Комфорт-Мелітополь», за адресою: [ADDRESS] проживають відповідачка [PERSON], її дочка [PERSON] та [PERSON] /а.с.45/. Факт проживання відповідачів у житловому приміщенні, яке перебуває в іпотеці, не дозволяє позивачу продати предмет іпотеки за ціною, вказаною в судовому рішенні, з причини відсутності попиту. Наявність мешканців у житловому приміщенні, що є предметом іпотеки, негативно впливає на ціну продажу та здатність продати предмет іпотеки взагалі. Ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст. 109 Житлового Кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Тому, 21 жовтня 2013 року іпотекодержателем був направлений відповідачці лист з проханням в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги добровільно звільнити квартиру [ADDRESS] /а.с.15/. Даний лист-повідомлення був направлений позивачем 26.10.2013 року та отриманий особисто відповідачкою 28 жовтня 2013 року, що підтверджується повідомлення начальника Укрпошти /а.с.35/. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року №5, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд має враховувати, що згідно з ч.4 ст.9, ст.109 ЖК України, ст.ст.39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Тобто, банком дотримано вимоги досудового врегулювання спору, що підтверджується письмовим повідомленням /а.с.16-17, 35/. Однак, у добровільному порядку відповідачі не виселилися. Крім того, як вбачається з довідки ТОВ «Комфорт-Мелітополь» за адресою: [ADDRESS] проживають відповідачка [PERSON] та її дочка [PERSON] та [PERSON]./а.с.45/. Однак, договором іпотеки, укладеним між третьою особою [PERSON] та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію особи за адресою предмету іпотеки, тому це є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття такої особи з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Суд не приймає доводи представника органу опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області щодо не визнання позову, оскільки відповідно ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності, або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. До цих випадків віднесено: наявність права власності дітей на це майно, наявність права користування. Отже, згода органів опіки та піклування необхідна лише у випадку, якщо дитина є власником (співвласником), або має право користування жилим приміщенням, що відчужується. Як вбачається з договору іпотеки (п.12.9) при укладанні іпотечного договору іпотекодавцем враховані інтереси дітей та інших членів сім'ї і осіб, які мають право користування даним предметом іпотеки (при їх наявності). Особи, які мешкають зареєстровані у предметі іпотеки (при їх наявності), дали згоду на їх виселення. Даний договір був укладений 06 липня 2007 року, тоді як згідно довідки Мелітопольського МВ УДМС відповідачка [PERSON] була зареєстрована за даною адресою з 15 квітня 2009 року /а.с.26/. Тобто, на момент укладення договору іпотеки неповнолітня [PERSON] права власності, права користування житловим приміщенням не мала. За таких умов згода органу опіки та піклування на передачу вищевказаної квартири в іпотеку була не потрібна. Таким чином, під час укладення договору іпотеки права власника або інших осіб порушені не були, а тому відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Крім того, представниками органу опіки та піклування - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області в обґрунтування своїх заперечень проти позову не підтверджено доказами та відповідачка до їх установ з відповідними заявами не зверталась. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про необхідність виселити відповідачів з квартири [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.109 ЖК України виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Отже, після ухвалення рішення суду про виселення у відповідачів виникає право у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 422 Про затвердження Порядку формування фондів житла для тимчасового проживання та Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, звернутись до виконавчого комітету міської ради з заявою про надання житлового приміщення з фондів житла для тимчасового проживання. Згідно вимог ст.88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути витрати по справі у розмірі 229 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved