Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами», треті особи, що не заявляють самостійних вимог Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Табінський Олег Володимирович про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що 24 липня 2013 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500395602 на суму 19 620,00 (дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять) гривень. Строк користування вказаним кредитом становить 30 (тридцять) місяців, а саме з 24.07.2013 р. по 25.01.2016 р. Відповідно до п. 2.3 Договору дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії є 25.01.2016 року. Процентна ставка за користування кредитом встановлюються в розмірі 14,99 % річних. Позивач у позовній заяві вказує, що 23 січня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3581 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» боргу за кредитним договором. Позивач звертає увагу суду на те, що вказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем 23 січня 2020 року, тобто поза межами трирічного строку давності, оскільки строк дії кредитного договору встановлено до 25 січня 2016 року, зазначає, що право стягувача за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Позивач у своїй позовній заяві неодноразово наголошує, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису згідно статті 88 ЗУ «Про нотаріат». Також позивач звертає увагу суду на те, що згідно п. 2.3 зазначеного кредитного Договору дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії, що є 25.01.2016 року, тобто нарахування процентів/відсотків по зазначеному виконавчому напису здійснювалося поза межами строку дії кредитного Договору, а отже даний факт спростовує безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. Щодо звернення стягнення боргу на підставі виконавчого напису позивач зазначає, що вона є пенсіонером за віком, отримавши пенсію у жовтні місяці 2020 року вона звернула увагу на те, що розмір її пенсії значно зменшився, у зв`язку із чим позивач звернулася в Управління пенсійного фонду України в м. Івано-Франківськ, де отримала усну інформацію про те, що з її пенсії проводиться утримання згідно постанови приватного виконавця, хоча жодних документів на її адресу від приватного виконавця не надходило. Після чого позивач звернулась за правовою допомогою до адвоката, який направив адвокатський запит на адресу приватного виконавця, на його запит прийшла відповідь у якій приватний виконавиць зазначив що направляє витребувані ним документи, проте у додатках до відповіді на адвокатський запит жодних документів не було. Позивач вказує, що на підставі нею наведеного, вимоги відповідача не можуть бути безспірними, а саме це і є основною вимогою до вчинення виконавчого напису, тому просить суд позовні вимоги задовольнити та визнати виконавчий напис таким що не підлягає виконанню вчинений приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, що зареєстрований у реєстрі № 3581 від 23 січня 2020 року, а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Представник позивача у судовому засіданні яке відбулося 11 березня 2021 року позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. На розгляд справи призначеного на 01 квітня 2021 року не з`явився, однак до початку розгляду справи подав суду клопотання у якому просить розгляд справи проводити без участі сторонни позивача, просить позовну заяву задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач та інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи. Згідно з ч.3 ст. 287 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вислухавши представника позивача, проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 24 липня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 500395602 на суму 19 620,00 (дев`ятнадцять тисяч шістсот двадцять) гривень. Згідно розрахунку заборгованості які зазначений у кредитному договорі сума платежу за розрахований період становить 35 712,56 грн. (а.с.5 зворотня сторона колонка 3). Відповідно до п.2.2. процентна ставка за користування кредитом встановлюються в розмірі 14,99 % річних. Відповідно до п. 2.3 цього Договору дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісії є 25.01.2016 року (а.с.5). Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович 23 січня 2020 року вчинив виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 3581 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» боргу за кредитним договором № 500395602 від 24 липня 2013 в розмірі 44 711,96 грн. за період з 08.10.2016 р. по 21.01.2020 р. Згідно розрахунку заборгованості вказаному у виконавчому написі нараховувались відсотки після 25.01.2016 року, що суперечить умовам вказаного кредитного договору (а.с.4). Згідно адвокатського запиту Тарновського Григорія Миколайовича від 29 жовтня 2020 року № 01/10 останній просить приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінському Олегу Володимировича надати всю інформацію по виконавчому провадженні № 62636355 (а.с.6). Згідно відповіді на вказаний адвокатський запит від 06.11.2020 року № 46823 приватний виконавець направив запитувану у запиті адвокатом інформацію шляхом доручення до вказаної відповіді додатків (а.с.7). Однак даний факт заперечується у позовній заяві, зазначено, що відповідь на адвокатський запит отримано, про те до відповіді не було долучено жодних документів, підтверджень щоб спростували вказане, а саме наданого приватним виконавцем опису вкладеного у суду немає. В силу частини четвертої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. На підставі ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Доказами, відповідно до ст.76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст.77 ЦПК України) та допустимими (ст.78 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. В оспорюваному виконавчому написі, вказано, що підставою його здійснення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29.06.1999 р., в яку постановою КМУ № 662 від 26.11.2014р. були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п.2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 в цій частині. Вказану постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017року. Таким чином, кредитний договір № 500395602 від 24.07.2013 року на момент вчинення виконавчого напису вже не був тим документом, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, нотаріус не мав прав вчиняти виконавчий напис щодо стягнення саме за цим кредитним договором. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що наявні у справі докази не підтверджують безспірність заборгованості, оскільки про наявність спору щодо заборгованості свідчить те, що період за який нараховувались відсотки згідно виконавчого напису не відповідає умовам договору, оскільки у виконавчому напису зазначений період стягнення заборгованості з 08 жовтня 2016 року по 21 січня 2020 року, коли згідно вказаного вище кредитного договору таке право закінчилось 25 січня 2016 року. Також відповідач не надав докази на підтвердження на підставі чого нараховувались вказані відсотки. Також суд погоджується з позицією позивача щодо пропуску строку протягом якого відповідач міг би звернутись до нотаріуса задля вчинення виконавчого напису, оскільки сказаний строк сплив 25 січня 2019 року, отже будь які правові підстави на момент вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович 23 січня 2020 року вчинив виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 3581 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» боргу за кредитним договором № 500395602 від 24 липня 2013 в розмірі 44 711,96 грн. були відсутні. Відтак суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved