Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача, висловлені в позові, підтримав та просить суд припинити право спільної сумісної власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку розміром 0,0893 га, надану у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по пров. Пушкіна №16/1 в місті Покров Дніпропетровської області, що виникло на підставі Договору купівлі-продажу від 15.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу [PERSON]; припинити право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку, надану у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по пров. Пушкіна №16/1 в м. Покров Дніпропетровської області; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку, надану у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться по пров. Пушкіна №16/1 в м. Покров Дніпропетровської області. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог позивача та його представника та надала суду письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] та його представника за необґрунтованістю його позовних вимог. Третя особа Реєстраційний відділ Покровської міської ради Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, але надав суду письмове клопотання, в якому просить розглянути справу без участі їх представника. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його присутності, з будь-яким рішенням суду за даною справою згоден. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем та його представником вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 14 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія І-КИ №242353 від 14 лютого 2013 року). У лютому 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики від 15 лютого 2007 року. Згідно пунктів 1.1 та 2.2 Договору [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 300 000 грн. в якості безпроцентної позики, яку останній повинен був повернути у повному обсязі до 15 лютого 2017 року. Згідно із розпискою від 15 лютого 2007 року позичальник отримав від [PERSON] грошову суму у розмірі 300 000 грн.. 01 лютого 2016 року позивач письмово звернувся до позичальника з проханням повернути гроші з метою придбання житлового будинку та земельної ділянки. 03 лютого 2016 року позичальником було здійснено повернення позики, що підтверджується відповідною розпискою позивача. 15 березня 2016 року за договором купівлі - продажу від 15.03.2016 року відповідач придбала за особисті кошти позивача, які були набуті ним до шлюбу, у власність житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку розміром 0,0893 га, надану у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 121200000:01:010:0002, які знаходяться по провулку Пушкіна №16/1 в м. Покров Дніпропетровської області. Згідно з пунктом 3 договору купівлі - продажу від 15.03.2016 року продаж житлового будинку з Надвірними будівлями та приватизованою земельною ділянкою було здійснено за ціною 259 000 грн.. [PERSON] та [PERSON] не ведуть спільного сімейного господарства та не проживають разом однією сім'єю з січня 2017 року. Відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року у справі № 214/455/17 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Відповідач як протягом періоду браку, так і до нього, не мала відповідного доходу та заощаджень, що надавали можливість придбати вищевказану нерухомість. Разом з тим, купівлю нерухомості згідно договору купівлі - продажу від 15.03.2016 року було здійснено виключно за кошти позивача, які є особистою приватною власністю останнього. Відповідно до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. За змістом ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте. У зв'язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. У ч. 2 п. 24 вказаної Постанови зазначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Позивач наголошує на тому, що [PERSON] та [PERSON] мають двох неповнолітніх синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Тобто, з огляду на зазначене у період придбання житлового будинку, який знаходиться по провулку Пушкіна №16/1 в м. Покров (м. Орджонікідзе) Дніпропетровської області, відповідач була у декретній відпустці по догляду за дитиною, оскільки [PERSON] було 2 роки та 7 місяців та не мала фактичного доходу та фінансової можливості придбати зазначений будинок. Позивач вважає, що житловий будинок з надвірними будівлями та приватизована земельна ділянка розміром 0,0893 га, надана у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 121200000:01:010:0002, які знаходяться по провулку Пушкіна №16/1 в м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області були придбані за особисті кошти позивача, зазначена нерухомість є особистою приватною власністю останнього. З доводами позивача та його представника, викладених в позовній заяві та в судовому засіданні суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Сімейного та Цивільного процесуального законодавства України і спростовуються стабільними поясненнями представника відповідача, наданими ними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Але вказані вимоги закону позивачем не були виконані і всупереч вимогам ст. ст. 12, 76 ЦПК України позивачем не були доведені ті обставини, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, оскільки є надуманими та голослівними і переслідує єдину мету безпідставним заволодінням майном, що є спільним майном подружжя сторін по справі. Згідно позовної заяви Позивач стверджує, що житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку розміром 0,0893 га, надану у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 121200000:01:010:0002, які знаходяться в м. Покров, пров. Пушкіна, 16-1 був придбаний відповідачем за особисті кошти позивача, які були набуті ним до шлюбу, а саме згідно Договору безвідсоткової позики від 15 лютого 2007 року, відповідно до якого Позивач надав [PERSON] у безвідсоткову позику 300 000 грн. до 15 лютого 2017 року, але 01 лютого 2016 року позивач письмово звернувся до Позичальника з проханням повернути гроші з метою придбання житлового будинку та земельної ділянки, а 03 лютого 2016 року Позичальником було здійснено повернення позики. Але з такими твердженнями позивача суд погодитися не може. Як встановлено в судовому засіданні, 14 лютого 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. У сторін є спільні діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 15 березня 2016 року відповідач [PERSON] за спільні сумісні кошти придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями та приватизовану земельну ділянку розміром 0,0893 га, надану у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 121200000:01:010:0002, які знаходяться в м. Покров, пров. Пушкіна, 16-1. Згідно із письмовою заявою [PERSON] до Приватного нотаріусу Покровського (Орджонікідзевського) міського нотаріального округу [PERSON], позивач надав свою згоду на купівлю - [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями та приватизованою земельною ділянкою розміром 0,0893 га (кадастровий номер 1212121200000:01:010:0002, які знаходяться в м. Покров (Орджонікідзе), пров. Пушкіна, 16-1) та підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання житлового будинку з надвірними будівлями та приватизованою земельною ділянкою, є спільною сумісною власністю. Також позивач [PERSON] підтвердив, що придбаний житловий будинок з надвірними будівлями та приватизованою земельною ділянкою також будуть об'єктами права спільної сумісної власності як такі, що набуваються ними за час шлюбу. Також стверджував, що договір купівлі - продажу, з текстом якого позивач був ознайомлений, укладається [PERSON] в інтересах сімї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладання цього договору відповідає їхньому спільному волевиявленню. Відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року по справі № 214/455/17 шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Позивач [PERSON] посилається на вимоги ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України. У відповідності до\~ст. 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не передбачено законом або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За загальним правилом\~статті 60 Сімейного кодексу України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, конструкція норми\~статті 60 Сімейного кодексу України\~свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно,\~\~набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~\~Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що передбачено ст. 60 СК України. В той же час, за змістом статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. [PERSON] на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Згідно зі ст. 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Таким чином, будь яких доказів щодо визнання особистою приватною власністю чоловіка на майно, набуте ним на підставі ст.. 57 СК України, позивачем та його представником суду не надано. В судовому засіданні представник позивача зазначив про те, що позивач не подавав до приватного нотаріусу письмову заяву 15.03.2016 року та її не підписував і заявив клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи №28/1.1/82 від 16.03.2018 року, рукописний запис «[PERSON]В.» в графі «Підпис» заяви від 15 березня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №463 виконаний [PERSON]. Підпис від імені [PERSON] в графі «Підпис» заяви від 15 березня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Орджонікідзевського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №463 виконаний [PERSON]. Суд вважає вказаний висновок експертизи є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом у справі відповідно до вимог ст. ст. 75 81 ЦПК України та відповідно до ст. 110 ЦПК України оцінений судом разом з іншими доказами за правилами ст. 89 ЦПК України. Отже, твердження позивача, що житловий будинок з надвірними будівлями та приватизована земельна ділянка розміром 0,0893 га, надана у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 121200000:01:010:0002, які знаходяться в м. Покров (Орджонікідзе), пров. Пушкіна, 16-1, придбаний [PERSON] за особисті кошти Позивача, які були набуті ним до шлюбу є цілком безпідставними. Позивач всіляко намагається протиправно позбавити законного права як відповідача, так і їх двох малолітніх дітей на майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Таким чином суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем та його представником позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих позивачем та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються стабільними поясненнями представника відповідача, наданими ними письмовими належними та допустимими доказами, матеріалами справи в їх сукупності. За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], треті особи Реєстраційний відділ Покровської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON], приватний нотаріус Покровського нотаріального округу [PERSON] «про припинення права спільної сумісної власності та визнання права особистої приватної власності».

Outcome: dismissed