Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач просить зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення встановленої огорожі із території земельної ділянки [PERSON] та не чинити перешкод у встановленні Романівською сільською радою Перемишлянського району Львівської області межових знаків земельної ділянки та зобов`язати Романівську сільську раду Перемишлянського району Львівської області встановити межі між присадибними ділянками [PERSON] та [PERSON] на місцевості відповідно до затвердженої технічної документації. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона являється власником будинку по [ADDRESS] та власником присадибної земельної ділянки. Власником суміжної земельної ділянки є громадянка [PERSON] . Остання вчиняє дії, які порушують закріплені у Земельному кодексі України правила добросусідства та самовільно захопила частину земельної ділянки шляхом встановлення огорожі, яка розміщена з частковим виходом на територію земельної ділянки, яка належить позивачу на праві власності. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02.03.2015 року скасовано Рішення Перемишлянського районного суду про відмову у задоволенні позову та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано незаконним рішення Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області № 326 від 22.09.2013 «Про затвердження межі між присадибними ділянками суміжних землекористувачів [PERSON] та [PERSON] по існуючій межі» тобто фактично судом встановлено порушення затвердження межі між присадибними ділянками по існуючій межі, яка не проходить прямою лінією а є дугоподібною та її зміщення в сторону моєї земельною ділянки. Крім того, судом першої інстанції та Апеляційним судом Львівської області встановлено, що питання щодо межі між присадибними земельними ділянками [PERSON] , та [PERSON] , розглядалося за відсутності даних земельно-кадастрової документації, без проведення обмірів земельних ділянок, встановлення їх фактичної площі, без з`ясування у землекористувачів [PERSON] та [PERSON] дійсного проходження межі, розгляд питання відбувся у їх відсутності, без з`ясування у них питання встановлення межі, наявності у них земельно - кадастрової документації, причин знищення межових знаків, встановлених 28.03.2011 року. Таким чином, незважаючи на скасування судом рішення Романівської сільської ради Перемишлянського району № 326 від 22.09.2013р., межа земельної ділянки по [ADDRESS] не приведена у відповідність до кадастрового плану та технічної документації та не встановлено меж земельної ділянки в натурі. Огорожа встановлена [PERSON] залишається на встановленому місці із виходом на частину земельної ділянки позивача чим їй чиняться перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить позивачу на праві приватної власності. Згідно листа № 128 від 03.03.2017 Романівської сільської ради Перемишлянського району вбачається проведення ними встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до технічної документації позивача, затвердженої рішенням VII сесії VII скликання від 22.09.2016 р. № 149, однак, відповідачем [PERSON] встановлені межові знаки знищені. Таким чином відповідач [PERSON] постійно чинить перешкоди і у встановлені межових знаків. Представником позивача подано уточнення до позовної заяви, згідно якого, він просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 0,1835 га по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку ( кадастровий номер 4623386000:12:001:0173), а саме зобов`язати [PERSON] демонтувати встановлену нею огорожу на території земельної ділянки [PERSON] , та не чинити перешкод у відновленні Романівською сільською радою Перемишлянського району Львівської області межових знаків земельної ділянки, площею 0,1835 га по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку ( кадастровий номер 4623386000:12:001:0173) та зобов`язати Романівську сільську раду Перемишлянського району Львівської області встановити межі між присадибними ділянками [PERSON] та [PERSON] на місцевості відповідно до затвердженої технічної документації. Відповідачем заявлено цивільний позов до Бібрської міської ради Перемишлянського району Львівської області, [PERSON] , Перемишлянської РДА в особі Центру надання адміністративних послуг про скасування рішення Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №149 від 22.09.2016 р., яку Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області об`єднано з первинною позовною заявою. Свої позовні вимоги аргументує тим, що вона є власницею будинку та присадибної земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішення Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №149 від 22.09.2016 року VII сесії VII скликання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передання у власність земельної ділянки площею 0,1835 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 4623386000:12:001:0173), вважає незаконним та таким, що грубо порушує її права як землекористувача, у зв`язку з наступним. Між присадибною ділянкою, що належить [PERSON] , а також ділянкою сусідки [PERSON] весь період землекористування - близько 70 років, була встановлена дугоподібна межа шляхом встановлення огорожі по спірній межі земельних ділянок. Огорожа між їхніми присадибними ділянками була замінена на початку дев`яностих років, і нову огорожу встановили на тому самому місці, де раніше стояли старі дерев`яні стовпці, тобто п встановили на попередньому місці. Таким чином, порядок фактичного користування земельними ділянками не змінювався від самого початку землекористування. Рішенням Романівської сільської ради N2 326 від 22 вересня 2013 року «Про затвердження межі між присадибними ділянками [PERSON] та [PERSON] мешканок с. Романів» було затверджено існуючу дугоподібну межу між моєю присадибною ділянкою та ділянкою [PERSON] . Проте, Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02.03.2015 року зазначене Рішення Романівської сільської ради N2326 було скасовано з формальних підстав. Вважає, що це не нівелює інформації згідно Абрису земельних ділянок виготовленого за фактичним землекористуванням, що були покладені в основу рішення про затвердження дугоподібної межі. Оскаржуваним рішенням від 22.09.2016 року Романівської сільської ради N2149 «Про встановлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. [PERSON] встановлено пряму межу між нашими присадибними ділянками всупереч фактичному користуванню. Кадастровий план та збірний план, що лежать в основі затверджених оспорюваним рішенням меж земельної ділянки по [ADDRESS] були створені відповідно до схеми в масштабі 1:2000 с. Романів, яка виготовлена в 1956 році. Згідно цього масштабу технічно неможливо точно встановити межу, оскільки, можлива похибка 0,50-1 м. Крім цього, вважає, що встановлення межі по прямій лінії створює суттєві перешкоди в користуванні належному їй житловим будинком та господарськими спорудами, так, як відбулося звуження заїзду на подвір`я, що унеможливлює заїзд автомобіля в двір, в тому числі сільськогосподарської техніки для обробітку земельної ділянки. Вважає, що у зв`язку з тим, що межі встановлені Рішенням Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №149 від 22.09.2016 року, VII сесії VII скликання було затверджено без її повідомлення та згоди, з суттєвим порушенням її прав як землекористувача, очевидно, що у Технічній документації із землеустрою, що була виготовлена на замовлення [PERSON] , відсутній її підпис, як землекористувача суміжної земельної ділянки, також її підпис відсутній і на Акті встановлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки. [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] , згідно якого вона позов не визнає, оскільки вважає, що дана справа стосується того самого предмету та виникла з тих самих підстав, що й цивільна справа у якій є рішення, яке вступило в законну силу, за позовом [PERSON] до Романівської сільської ради, третя особа [PERSON] про визнання незаконним рішення Романівської сільської ради №326 від 22.09.2013р. Представник в.о. старости Романівського старостинського округу Бібрського ОТГ Горішний І.С. подав відзив на позовну заяву [PERSON] , згідно якого заперечив проти позову, вважає, що [PERSON] не могла не знати про встановлення нової межі земельної ділянки, площею 0,1835 га на [ADDRESS] , оскільки неодноразово попереджалася в усному порядку про час встановлення такої та при виїзді комісії Романівської сільської ради для затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі була присутня. Крім цього вважає, що дана справа стосується того самого предмету та виникла з тих самих підстав, що й цивільна справа у якій є рішення, яке вступило в законну силу, за позовом [PERSON] до Романівської сільської ради, третя особа [PERSON] про визнання незаконним рішення Романівської сільської ради №326 від 22.09.2013р. Представник [PERSON] в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному розмірі, надавши пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, проти зустрічного позову заперечив з мотивів викладених у відповіді на відзив. Представник [PERSON] в судове засідання з`явився, проти первинного позову заперечив, зустрічний позов просив задоволити, надавши пояснення аналогічні викладеним в зустрічній позовній заяві. Представник співвідповідача в.о. старости Романівського старостинського округу Бібрського ОТГ Горішний І.С. визнав первинний позов, проти зустрічного позову заперечив з мотивів викладених у відповіді на відзив. Свідок по справі [PERSON] , пояснила, що вона була членом земельної комісії Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області при встановленні меж земельної ділянки в натурі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій було надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки [PERSON] , також там була присутня гр. [PERSON] , крім цього підтвердила факт, що частина огорожі [PERSON] знаходиться на земельній ділянці [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини та документальні докази по справі, суд вважає, що первинна позовна заява підлягає до задоволення, а в зустрічному позові слід відмовити, мотивуючи це наступним. Ухвалою Перемишлянського районного суду Львівської області замінено Буру Марію Іванівну, яка була стороною по справі, а саме позивачем за первісним позовом та співвідповідачем за зустрічним позовом, яка померла [INFO] , її правонаступником - [PERSON] . Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.). Судом встановлено, що рішенням Романівської сільської ради №326 від 22.09.2013р. «Про затвердження межі між присадибними ділянками [PERSON] та [PERSON] , мешканок с. Романів» межу між присадибними земельними ділянками суміжних землекористувачів [PERSON] та [PERSON] затверджено по існуючій межі. Дане рішення Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області оскаржувалося в судовому порядку [PERSON] в Перемишлянському районному суді Львівської області. Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 05.11.2014 року в задоволенні позову [PERSON] до Романівської сільської ради про визнання незаконним рішення Романівської сільської ради №326 від 22.09.2013р. відмовлено. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02.03.2015 року - рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 05 листопада 2014 року - скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] - задовольнено. Визнано незаконним рішення Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №326 від 22.09.2013 року "Про затвердження межі між присадибними ділянками [PERSON] та [PERSON] , мешканок с. Романів". Дане рішення вступило в законну силу. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок по [ADDRESS] . Рішенням Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №149 від 22 вересня 2016 року, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. [PERSON] та передано у власність останній земельну ділянку площею 0,1835 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.07.2016 року, стверджено, що [PERSON] проведена державна реєстрація земельної ділянки площею 0,1835 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.10.2016 року земельна ділянка по [ADDRESS] площею, 0,1835 га, кадастровий номер 4623386000:12:001:0173 зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] . Відповіддю виконавчого комітету Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області від 03.03.2017 року, встановлено, що Романівською сільською радою Перемишлянського району встановленно межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) відповідно до технічної документації [PERSON] , затвердженої рішенням VII сесії VII скликання від 22.09.2016 р. № 149. Актом від 14 вересня 2015 року, складеного комісією Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області, про те, що при встановленні межі між присадибними ділянками [PERSON] та [PERSON] , остання не пустила їх на своє подвір`я і звернулася в сільську раду із заявою, про те, що вона не дає згоди на встановлення межі Свідоцтвом про смерть, стверджено, що [PERSON] померла [INFO] . Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21.11.2019 року, встановлено, що спадкоємцем майна померлої [PERSON] є її дочка [PERSON] . Відповідно до ст.106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ст.107ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Згідно до ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Ч.2 ст.158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно зі статтею 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 ст.152 ЗК України). Відповідно до частин 1,2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7«Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами та доповненнями) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. «г» та п. «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Суд приходить до висновку, що незважаючи на скасування Апеляційним судом Львівської області рішення Романівської сільської ради Перемишлянського району № 326 від 22.09.2013р., межа земельної ділянки по [ADDRESS] не приведена у відповідність до кадастрового плану та технічної документації та не встановлено меж земельної ділянки в натурі, внаслідок чого створюються перешкоди у користуванні земельною ділянкою позивачем, яка належить їй на праві приватної власності, відповідно позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України - обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сіли не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Оскільки рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02.03.2015 року, яке вступило в законну силу встановлено: "… межа між присадибними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] на місцевості була фактично встановлена зі встановленням межових знаків 28.03.2011 року, що підтверджується листом виконкому Романівської сільської ради №123 від 28.03.2011 року, та абрисом встановлення межі між присадибними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] , складеним 28.03.2011 р., з якого вбачається, що межа між земельними ділянками проходить прямою, а недугоподібною лінією, така не зміщена в сторону земельної ділянки [PERSON] ...", що спростовує твердження [PERSON] у зустрічному позові, щодо дугоподібної межі. Посилання [PERSON] на відсутність її підпису у Акті встановлення і погодження зовнішніх меж, не може бути підставою для скасування Рішення Романівської сільської ради Перемишлянського району Львівської області №149 від 22.09.2016 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 встановлено, що Акт погодження меж перестає бути обов`язковим для підтвердження права на земельну ділянку і для видачі заявнику законного правовстановлюючого документу. Верховна палата ВС посилаючись на ст. 198 ЗК України - «кадастрові зйомки», ст. 55 ЗУ «Про землеустрій» - «технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки», положеннями Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками називає погодження меж при виготовленні землевпорядної документації допоміжною стадією. У процесі оформлення права на земельну ділянку достатньо не підписати Акт погодження меж із суміжними землекористувачами та власниками земельної ділянки, а лише запропонувати їм це зробити. Якщо сусід відмовляється це зробити, то це його конституційне право на вільне волевиявлення та реалізація належних йому прав, або іншими словами: «ніхто не може нікого заставити щось підписувати». Водночас органу Держгеокадастру при затвердженні землевпорядної документації слід виходити не лише з факту відсутності папірця Акт погодження меж, а оцінювати підстави відмови на предмет їх законності та відповідності кадастровим даним. Підписання або непідписання Акту погодження меж із суміжними землекористувачами та власниками з/д не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, тому не може вплинути на саму процедуру приватизації. Відтак факт відсутності документу - Акту погодження меж у землевпорядній документації не може стати підставою для відмови органом Держгеокадастру у затвердженні проекту відведення земельної ділянки (за умови відсутності законної причини для відмови у погодженні меж сусідом, яка встановлена органом Держгеокадастру). Враховуючи наведене, суд вважає, що у зустрічному позові слід відмовити.

Outcome: dismissed