Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить визнати за ним право власності на домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ.А загальною площею 41,7 кв.м., житловою площею двох житлових кімнат 28,4 кв.м., сараю літ.Б, вбиральні літ.В, №1-3 - паркану та воріт, розташованих на земельній ділянці площею 550 кв.м., - у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його дядька - [PERSON]. Позивач посилався на те, що являється спадкоємцем за законом, оскільки його мати є рідною сестрою померлого та спадщину не приймала, фактично проживаючи у будинку спадщину прийняв позивач. Також позивач зазначив, що після смерті дядька він, здійснивши його поховання, володіючи разом зі своїм сином - відповідачем у справі, і користуючись майном, що належало дядькові, фактично вступив у спадщину за законом, але не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав себе таким, що прийняв спадщину, однак звернувшись до нотаріуса йому свідоцтво не видали, повідомивши, що це питання необхідно вирішувати у судовому порядку. Також позивач повідомив, що в даний час проживає у вказаній квартирі, розпоряджаючись всім майном, що належало дядькові, проводячи ремонт, оплачуючи комунальні та інші послуги, т.і. У судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої наполягав на задоволенні позову, не заперечуючи при цьому проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач також звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності та визнав позов повністю. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без здійснення фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 197 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], і після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Мати позивача [PERSON], котра померла [INFO], і померлий [INFO] [PERSON] були рідними сестрою і братом, тому останній приходився рідним дядьком позивача. Домоволодіння [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ.А загальною площею 41,7 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., який має дві житлові кімнати площами 17,3 кв.м., 7,7 кв.м., кухню площею 9,4 кв.м. та коридор площею 7,3 кв.м.; сараю літ.Б, вбиральні літ.В, №1-3 - паркану та воріт, розташованих на земельній ділянці площею 550 кв.м., належало спадкодавцеві на праві власності на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 06.02.1956 року за №113 про відведення земельної ділянки [ADDRESS] площею 560 кв.м., запланований масив, (теперішня адреса - [ADDRESS]) та договору про передачу у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 21.03.1956 року, зареєстрованого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, реєстр.№3-10140. Згідно відповіді, наданої КПОМБТІ та РОН на виконання Ухвали суду від 09.09.2015 року, підтверджено вказані вище обставини та додатково поінформовано, що згідно виписки з рішення виконкому Ленінської райради депутатів трудящих від 23.03.1956 року №269 "Про затвердження актів приймання будинків", затверджено акт прийняття в експлуатацію будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS], і станом на 31.12.2012 року право власності на вказаний житловий будинок зареєстрований за [PERSON] на підставі зазначених правовстановлюючих документів, реєстрація від 13.05.1981 ,кн.№7 доп., стор.229, р.№18621.. Після смерті [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилась, що підтверджується даними Четвертої Одеської нотаріальної контори, наданими на виконання Ухвали суду від 09.09.215 року, однак позивач після смерті дядька фактично прийняв спадщину як єдиний спадкоємець за законом, відповідно до ст.529 ЦК України, який діяв на той час. Згідно ст.529 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на той час, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлим батькам. Згідно ст.549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Разом з тим, фактично прийнявши спадщину і успадкувавши усі права й обов'язки власника нерухомого майна, жодних дій, направлених на оформлення спадщини він не вчиняв. Після прийняття спадщини позивач по цей час безперешкодно користується домоволодінням. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги правомірні, регулюються нормами ст.ст.529, 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на той час, і підлягають задоволенню, оскільки позивач прийняв спадщину після смерті дядька як спадкоємець за законом та користується спадковим майном на законних підставах, інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні.

Outcome: approved