Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що він працював у відповідача на посаді доцента кафедри прикладної математики. 15 серпня 2007 року позивач подав заяву про звільнення у звязку з виходом на пенсію, як інвалід ІІІ групи, та заяву про виплату йому відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» шести окладів. 15 серпня 2007 року був звільнений з роботи у звязку з виходом на пенсію. Однак, остаточний розрахунок з позивачем здійснений не був. Грошова допомога у розмірі шести посадових окладів [PERSON] була виплачена після призначення пенсії та, таким чином, не була врахована при визначенні розміру пенсії. Позивач зазначає, що у звязку з наведеним, він отримує пенсію у розмірі на 600 грн. менше. Просить суд стягнути з відповідача\~ на його користь у відшкодування матеріальної шкоди суму недоплаченої пенсії у розмірі 38000,00 грн. за 2007-2011 роки. Крім того, за затримку розрахунку при звільненні про сить стягнути середній заробіток у сумі 5000 грн., а також компенсувати йому моральну шкоду 150000,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Вказав, що відповідачем при його звільнені порушено ст.116-117 КЗпП України, так як грошова допомога не була виплачена йому в день звільнення, відповідач не надав йому письмовий розрахунок грошових сум при звільненні. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги безпідставні, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства. По-перше, грошова допомога у розмірі шести окладів була виплачена позивачу відповідно до ст.24 Закону України «Про наукову і науково- технічну діяльність», і останній міг звернутися до пенсійного органу щодо перерахунку пенсії, якщо у нього існує таке право. Університет взагалі не займається призначенням пенсій та їх виплатою. По-друге, розрахунок з позивачем був проведений при його звільненні, вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку незаконні. Оскільки відповідачем не порушено жодної норми права, нема підстав для стягнення і моральної шкоди. У позові просив відмовити (а.с.35-36). Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, єдиною підставою для цивільно - правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Аналогічні розяснення містяться у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Судовим розглядом встановлено, що 09 серпня 2007 року до Національного університету «Львівська політехніка» надійшла заява від [PERSON] про його звільнення з 15 серпня 2007 року у звязку з виходом на наукову пенсію (а.с.37). Наказом № 2213-3-02 від 15 серпня 2007 року позивач був звільнений з посади доцента кафедри ПМ за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України у звязку із оформленням наукової пенсії (а.с.38). 08 серпня 2007 року до відповідача надійшла заява [PERSON] про виплату йому грошової допомоги у розмірі шести місячних посадових окладів (а.с.39-40). Наказом № 3218-3-10 від 13 листопада 2007 року [PERSON] була надана така грошова допомога (а.с.4,43). Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. У статті 44 цього Закону встановлений порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, згідно з яким заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Згідно пункту 37 Порядку надання і оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою, яка реєструється у встановленому порядку. Не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі. При цьому,орган, що призначає пенсію, розглядає питання про її призначення тільки при зверненні особи з відповідною заявою, передбаченою в додатку № 4 з чітко визначеними реквізитами. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач, нарахувавши та здійснивши виплату позивачу шести посадових окладів у звязку з виходом на пенсію відповідно до вимог ст. ст.24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», виконав всі покладені на нього законодавством обовязки. Відповідальність за правильність нарахування, перерахування та виплати пенсій згідно вищевказаних нормативно-правових актів покладена на пенсійні органи, а не на відповідача по справі.В судовому засіданні, відповідно до принципу змагальності, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо протиправності діянь відповідача, наявності причинного звязку між ними та шкодою, а також вини заподіювача шкоди. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у сумі недоплаченої позивачу за період 2007-2011 років пенсії у розмірі 38000,00 грн. слід відмовити. Щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Нормами статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" (108/95-ВР) та іншими нормативно-правовими актами. Законом України «Про оплату праці» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Структура заробітної плати складається з основної заробітної плати: це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата: це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 116 Кодексу Законів про працю України (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. При цьому, вказані статті розміщені у главі 7 КЗпП України «Оплата праці», яка регулює поняття заробітної плати, систему, умови та порядок оплати праці, строки виплати заробітної плати, строки розрахунку при звільненні саме заробітної плати та відповідальність за затримку розрахунку при звільненні належної працівнику заробітної плати(основної та додаткової). В той же час, статтею 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» встановлено порядок пенсійного забезпечення та соціального захисту наукового працівника. При виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів III-IV рівнів акредитації, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України,не менше: для чоловіків - 12,5 року; для жінок - 10 років. В судовому засіданні достовірно встановлено, що шість посадових окладів були отримані позивачем як одноразова соціальна виплата за Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», яка не входить до структури заробітної плати і на яку відповідно до постанови КМУ України від 18 травня 1998 р. N 697 не нараховується збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та яка не враховуються при обчисленні середньомісячної заробітної плати для призначення пенсій, що була виплачена позивачу за спеціальним законом, а відтак, у задоволенні позовних вимог про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід відмовити. З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та стягненню матеріальної шкоди, без задоволення залишаються позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. У звязку з відмовою у задоволенні позову, в порядку ст. 88 ЦПК України, питання стягнення судового збору судом не вирішується, а покладається відшкодування такого на Державний бюджет України.

Outcome: dismissed