Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON]- [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Кам'яницької сільської ради, третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Осташ В.А. про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Мотивуючи свої позовні вимоги вказує на те, що після смерті батька позивача [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина за законом на належне йому нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку розміром 0,06 га, наданої для ведення садівництва на території Кам'яницької сільської ради, належної померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 20.02.1996 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Бучацькою Л.В. спадкоємцем майна померлого стала його дружина [PERSON], яка є матір'ю позивачки. [INFO] мати позивачки [PERSON] померла, яка за життя залишила заповіт на ім'я доньки, позивача по справі. На підставі зазначеного заповіту, на ім'я позивачки 29.08.2014 року приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.08.2014 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на землю. Посилаючись на те, що позивач є спадкоємицею майна померлої матері за заповітом, померла [PERSON] за своє життя не здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку отриману у спадок за померлим чоловіком, отже відсутні правовстановлюючі документи, у зв'язку з чим нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, а тому просив суд визнати за позивачем [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,06 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Кам'яницької сільської ради Ужгородського району і належить згідно Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 20 лютого 1996 року, зареєстрованого за №666, [PERSON], в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позові. Представник відповідача Кам'яницької сільської ради Ужгородського району у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа - приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Осташ В.А. в судове засідання не з'явилася, однак надіслала на адресу суду клопотання, згідно якого не заперечує проти задоволення позовних вимог та просять розглянути справу без її участі. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що [INFO] в м. Ужгороді, Закарпатської області помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.08.1998 року виданим відділом РАГС Ужгородської міської ради, копія якого долучена до матеріалів справи./а.с.7/ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом до складу якої в тому числі входить належна йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20 лютого 1996 року земельна ділянка розміром 0,06 га, наданої для ведення садівництва на території Кам'яницької сільської ради, так як за життя батько позивачки заповіт не залишив. Враховуючи, що спадщина за померлим [PERSON] відкрилася у 1998 році, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті батька позивачки - [PERSON] державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори 17 травня 1999 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом дружині померлого , матері позивачки [PERSON] Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з земельної ділянки розміром 0,06 га, наданої для ведення садівництва на території Кам'яницької сільської ради /а.с.9/ [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], що стверджується свідоцтвом про одруження від 18.07.1948 року, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.8/ Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.02.2014 року померла мати позивачки [PERSON], яка померла [INFO]. /а.с.12/ За життя [PERSON] залишила на ім'я [PERSON] 1953 року народження заповіт, посвідчений приватним нотаріусом УМНО Осташ В.А., зареєстрований в реєстрі за №239, згідно якого все своє майно заповіла своїй доньці [PERSON]/а.с.13/ Позивач [PERSON] є донькою померлих [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.12.1953 року, копія якого приєднана до матеріалів справи./а.с.15/ Судом встановлено, що після смерті матері позивачки - [PERSON] приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу 29 серпня 2014 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом доньці померлої [PERSON] - [PERSON] Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з частки квартири /а.с.16/ Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення , або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка була прийнята у спадщину померлою [PERSON] у 1999 році , то державна реєстрація прав на неї не була обов'язковою, а відтак виникнення права власноті на неї не залежить від державної реєстрації. Як встановлено судом, згідно Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 20 лютого 1996 року, зареєстрованого за №666, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,06 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована на території Кам'яницької сільської ради Ужгородського району. Тому після смерті [PERSON] вказана земельна ділянка входить до складу спадкового майна. Судом встановлено, що в матеріалах справи наявна відмова приватного нотаріуса Ужгородської міського нотаріального округу Осташ В.А. від 29.08.2014 року № 57 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. /а.с. 18/ Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 та ст. 392 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. [PERSON] у видачі свідоцтва відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто порушено її цивільне право на отримання спадщини, яке згідно до ст.16 ЦК України підлягає судовому захисту шляхом визнання права на спадкове майно, що узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ викладеному у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Відповідно до ст.19 Закону України "Про реєстрацію речових прав" державна реєстрація прав може проводитися на підставі рішення суду. З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими і наявні правові підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved