Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтування позовних вимог В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір, станом на 30.06.1990 у ньому були зареєстровані та проживали: її баба - [PERSON] - голова колгоспного двору, яка померла [INFO] , її матір - [PERSON] , яка померла [INFO] , її батько - [PERSON] , який помер [INFO] , її брат [PERSON] та позивачка - [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ). З метою оформлення спадкового майна, позивачка звернулась до нотаріуса, проте отримала відмову у оформленні спадкового майна. Вказана відмова мотивована тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що належав померлій та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє позивачку можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав Окрім того, інші члени колгоспного двору не претендують та відмовляються від спадкового майна у цьому дворі. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 13.10.2020 року цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 08.02.2021 року в 12 год 00 хв. Розгляд справи по суті відбувся 08.02.2021 року за участі представника позивачки Яременка І.О . Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі Представник позивачки, І.О. Яременко в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач, [PERSON] будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Окрім того, відповідач на частку спадкового майна та частку в житловому будинку, як майні колгоспного двору не претендує. Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах в підготовчому судовому засіданні тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з долученим витягом із погосподарської книги в житловому будинку по [ADDRESS] станом на 30.06.1990 проживали і були членами колгоспного двору: [PERSON] -голова, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Кожен із членів колгоспного двору мав умовно по 1/5 частці майна /а.с. 26/ Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] рік забудови - 1965, а загальна площа вказаного будинку становить 68.4 кв.м./а.с.30-32/ В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , про що 06.03.1997 зроблено запис № 7 та Зарічненською сільською радою Жидачівського району Львівської області 06.03.1997 видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] . /а.с.14/ На день смерті батька в житловому будинку по [ADDRESS] проживали його дружина - [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Зарічненської сільської ради від 12.07.2019 року № 580. /а.с.15/ Згідно довідки виконавчого комітету Зарічненської сільської ради від 12.07.2019 року № 580 заповіт [PERSON] у виконкомі Зарічненської сільської ради не складався та не посвідчувався. /а.с.15/ Ніхто із спадкоємців першої черги майна померлого за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак на день відкриття спадщини разом із батьком позивачки проживала його дружина [PERSON] , яка до нотаріальних органів із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталася, своїх прав на спадкове майно не оформила, тому відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР вважалася такою, що прийняла спадщину. Таким чином після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] набула право на 2/5 частини у колгоспному дворі (1/5+1/5). [INFO] померла баба позивачки [PERSON] , про що 23.01.2000 року зроблено відповідний актовий запис №2 та виконавчим комітетом Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області 23.01.2000 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . /а.с.17/ Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася із права на 1/5 частини майна у колгоспному дворі, розташованому по [ADDRESS] . Спадкоємицею померлої [PERSON] , була її дочка - [PERSON] , оскільки на момент смерті [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини вказана обставина підтверджується довідкою Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 12.07.2019 № 579, згідно якої на момент смерті [PERSON] в даному дворі з нею проживала дочка - [PERSON] . Окрім того, [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилось і в чому б воно не заключалось, яке буде належати їй на день смерті заповіла своїй доньці [PERSON] , про що 16.06.1995 було складено посвідчений секретарем Зарічненського виконавчого комітету сільської Ради народних депутатів./а.с.18-19/ Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 24.07.2019, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] /а.с.9/ Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 20.11.1976 [PERSON]. уклала шлюб із [PERSON] та після одруження присвоїно прізвище " [PERSON] " /а.с.10/ Ніхто із спадкоємців першої черги майна померлої [PERSON] за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак на день відкриття спадщини разом із бабою позивачки проживала її донька [PERSON] , яка до нотаріальних органів із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталася, своїх прав на спадкове майно не оформила, тому відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР вважалася такою, що прийняла спадщину. Таким чином після смерті [PERSON] її донька [PERSON] набула право на 3/5 частини у колгоспному дворі (2/5+1/5). [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , про що 21.06.2014 зроблено відповідний актовий запис №20 та виконавчим комітетом Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області 21.06.2014 видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . /а.с.22/ Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася із права на 3/5 частини майна у колгоспному дворі, розташованому по [ADDRESS] . Згідно довідки виданої Зарічненською сільською радою Жидачівського району Львівської області 05.07.2019 № 559 [PERSON] до дня смерті, яка наступила [INFO] проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею проживала її донька [PERSON] . Ніхто із спадкоємців першої черги майна померлої за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак на день відкриття спадщини разом із матір`ю проживала позивачка, яка до нотаріальних органів із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталася, своїх прав на спадкове майно не оформила, тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України вважалася такою, що прийняла спадщину. Таким чином після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] набула право на 4/5 частини у колгоспному дворі (1/5+3/5). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 16.12.1978 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] /а.с.12/ Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] видане 23.08.1998 [PERSON] одружилася із [PERSON] та після одруження присвоїно прізвище - " [PERSON] ". /а.с.13/ Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 27.08.1977 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] /а.с.11/ Згідно заяви від 23.12.2020, посвідченої приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Петрінець У.П., [PERSON] на частку майна у колгоспному дворі не претендує та відмовляється від спадкового майна у цьому ж дворі в користь позивачки. /а.с.54/. У подальшому для оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулась до нотаріуса, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що належав померлій та є спадковим майном. Даний факт підтверджується постановою завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори № 291/02-31 від 05.07.2019 /а.с.25/ При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування [PERSON] часток в майні колгоспного двору після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] та смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стосовно успадкування частки майна в колгоспному дворі після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд застосовує ЦК України від 16.01.2003. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] , щодо визнання за нею права власності на спірний житловий будинок. [PERSON] успадкувала 3/5 частини спірного будинку за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином, позивачка фактично стала власницею 4/5 спірного будинковолодіння, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/5 частка майна. (3/5+1/5) Відповідачу, [PERSON] належить право власності на частки майна спірного будинковолодіння у розмірі 1/5 частки, однак як встановлено судом, він на частку майна в колгоспному дворі не претендує, що підтверджується його заявою, наявною в матеріалах справи. Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та те, що на частку майна в колгоспному дворі не претендує відповідач, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved