Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.07.1993 року № 3463 йому належить квартира [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований позивач та відповідач, [PERSON] , який є співвласником квартири. З 2010 року відповідач фактично не проживає у квартирі, його речі відсутні. Відповідач постійно їздить на заробітки, квартирою не користується, наміру вселятся в квартиру він не має, за комунальні послуги не сплачує. У зв`язку з реєстрацією відповідача в будинку він не має можливості в повній мірі розпоряджатися своїм майном, зокрема оформити житлову субсидію. Позивач у судове засідання не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, позивач подав заяву у якій просить розгляд справи проводити у його відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, відзиву, заяв і клопотань від нього не надходило. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва на право власності на житло від 12 липня 1993 року, виданого згідно з розпорядженням виконкому Олександрійської міської Ради народних депутатів від 12 липня № 3463, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Дана квартира зареєстрована у Бюро технічної інвентаризації за реєстраційним № 8937/56. Згідно довідки про склад сім`ї №138 від 16.10.2019 року, виданої ОСББ "Алеут" у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , власник, та [PERSON] , [INFO] , син. Також, відповідно до довідки про склад сім`ї №133 від 24.09.2019 року, виданої ОСББ "Алеут" зазначено, що [PERSON] зареєстрований, за вказаною вище адресою, проте не проживає з 2010 року. Вказані довідки підписані паспортистом [PERSON] та бухгалтером [PERSON] . Згідно Акту №1186 від 31.07.2019 року засвідченого секретарем сільської ради складеного за участі сусідів, в будинку по [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований, але фактично не проживає з 1996 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 318, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Також Конституцією України визнано, що що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 328 ЦПК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ст. 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав, а саме зазначено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, при здійснені своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. В разі порушення особою наведених вимог, суд може відмовити їй у захисті цивільного права та інтересу. (ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, норми ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України ст. 71 ЖК України та ст. 405 ЦК України, на підставі яких особа може бути позбавлена права користування житловим приміщенням у зв`язку з її не проживанням в цьому приміщенні без поважних причин, стосуються наймачів та членів сім`ї власника, тобто осіб, які не мають права власності на житло. З огляду на наведені норми права, враховуючи, що [PERSON] на праві приватної сумісної власності належить частина квартири [ADDRESS] , тому він має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, не дивлячись на те, що він не проживає у зазначеній вище квартирі з 2010 року. Також суд вважає, що у випадку задоволення позову, а саме у випадку визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке йому належить на праві приватної спільної сумісної власності, будуть порушено право власності відповідача на зазначену вище квартиру, що є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed