Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернувся в суд з зазначеним позовом, який згодом уточнив, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 41611,75 грн. компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 419,20 грн., відшкодування за завдану йому моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він 03.10.2011 року був прийнятий на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Товари народного вжитку» (далі ТОВ "ТНВ") по трудовому договору на посаду слюсаря-ремонтника по п'ятому розряду до цеху магнієвого литва та з 31.10.2012 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України звільнений за згодою сторін, однак розрахунок передбачений ст. 116 КЗпП України відповідач з ним не провів до теперішнього часу. Також позивач зазначає, що своїми діями відповідач спричинив йому моральну шкоду, яку він оцінює в 5 000 гривень, затримка розрахунку при звільненні призвела до значних моральних страждань, приниження його честі та гідності, втрати нормальних життєвих зв'язків, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Позивач в судове засідання не з'явився, від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні уточнених заявлених позовних вимог наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить відмовити в задоволенні позову. Згідно наданих заперечень, представник відповідача зазначає, що підстав для виплати компенсації (середнього заробітку) за час затримки виплати заробітної плати відсутні, оскільки застосування вказаної норми матеріального права передбачає наявність вини відповідача, яка не доведена. Крім того, згідно постанови головного державного виконавця ВДВС Мелітопольського МРУЮ від 15.01.2013 року грошові кошти відповідача на усіх банківських рахунках було арештовано, у зв'язку з чим, з цього моменту взагалі не було жодної можливості розраховуватися за фінансовими зобов'язаннями. Тобто, затримка з виплати заробітної плати сталася не з причини небажання роботодавця розрахуватись з робітником, а у зв'язку з наявністю об'єктивних обставин та скрутним фінансовим становищем. Тому відповідач вважає, що оскільки вина відповідача у затримці виплати заробітної плати позивачем не доведена, тому підстав для виплати компенсації немає, а тому і доводи позивача про сам факт неправомірності або незаконності дій відповідача вважає хибними. Крім того, зазначив, що заявлена позивачем сума матеріальної шкоди, яку він просить стягнути з відповідача є безпідставною, оскільки суперечить нормам чинного законодавства України, є необґрунтованою, документально не підтвердженою та ґрунтується виключно на припущеннях. Заперечень щодо суми розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їхньої відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, позивач з 03.10.2011 року був прийнятий на роботу до ТОВ «ТНВ» по трудовому договору на посаду слюсаря-ремонтника по п'ятому розряду до цеху магнієвого литва та з 31.10.2012 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України звільнений за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки. /а.с. 4/ Після звільнення, позивач отримав трудову книжку, але кінцевий розрахунок відповідач з ним не провів до теперішнього часу. На час звільнення позивач мав отримати від Товариства заборгованість з заробітної плати за раніше відпрацьований час, тобто отримати остаточний розрахунок у сумі 3436,27 грн., що підтверджується копією довідки від 20.01.2014 року, копією судового наказу від 02 квітня 2014 року. /а.с. 5/ З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи вказана сума позивачу не сплачена та відповідачем не надано доказів, що остаточний розрахунок з ним проведений. З позицією представника відповідача, стосовно того, що грошові кошти відповідача на усіх банківських рахунках було арештовано, а з 11.04.2013 року у касі підприємства взагалі не було жодної можливості розрахуватися за фінансовими зобов'язаннями, суд не може погодитися, оскільки відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. До того ж, заборгованість по сплаті позивачу заробітної плати виникла у підприємства ще з квітня 2012 року, а згідно заперечень представника відповідача вбачається, що арешт на рахунки ТОВ «ТНВ» був накладений тільки з 15 січня 2013 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За ст.117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає при наявності у цьому вини роботодавця. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», відповідно до п. 2 якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 Порядку). Суд вважає, що розрахунок середньоденної заробітної плати на час звільнення позивача, що складений позивачем відповідає вимогам встановленого Порядку обчислення та співпадає з розрахунком середньомісячної та середньоденної заробітної плати, що був наданий представником відповідача, а тому правомірно застосований позивачем при обчисленні належної йому до виплати компенсації. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач має право на отримання компенсації за час затримки виплати розрахунку при звільненні, виходячи з кількості робочих днів за весь період затримки та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Дата звільнення - 31.10.2012р. Розрахунковий період - серпень - вересень 2012р. серпень 2012р.: заробітна плата - 2195,30 грн., робочих днів - 22; вересень 2012р. заробітна плата - 1917,01 грн., робочих днів - 20. Середньоденний заробіток: (2195,30 грн. + 1917,01 грн.)/(22р.дн.+ 20р.д.)= 97,91 грн. Кількість робочих днів, що припадають на час затримки виплати заробітної плати: листопад 2012р. - 22 р.д., грудень 2012р. - 21 р.д., січень 2013р. - 21 р.д., лютий 2013р. - 20 р.д., березень 2013р. - 20 р.д., квітень 2013р. - 22 р.д., травень 2013р. - 19 р.д., червень 2013р. - 18 р.д., липень 2013р. - 23 р.д., серпень 2013р. - 21 р.д., вересень 2013р. - 21 р.д., жовтень 2013р. - 23 р.д., листопад 2013р. - 21 р.д., грудень 2013р. - 22 р.д., січень 2014р. - 21 р.д., лютий 2014р. - 20 р.д., березень 2014р. - 20 р.д., квітень 2014р. - 21 р.д., травень 2014р. - 19 р.д.,червень 2014р. - 19 р.д., липень 2014р. - 11 р.д. Всього - 425 р.дн. Сума середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день звернення до суду 97,91 грн. * 425 р.дн. = 41611,75 грн. Щодо розрахунку суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати суд виходить з наступного. Одиниця виміру Номер рядка Кількісне значення 1. Сума заробітної плати нарахованої до виплати: за вересень 2012 рокугривень1 681,63за жовтень 2012 рокугривень2 2754,64 2. Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу: за вересень 2012 року - визначається шляхом множення місячних індексів за період: жовтень 2012р. - 1,000* листопад 2012р. - 0,999* грудень 2012р. - 1,002* січень 2013р. - 1,002* лютий 2013р. - 0,999* березень 2013р. - 1,000* квітень 2013р. -1,000* травень 2013р. -1,001* червень 2013р. - 1,000* липень 2013р. - 0,999* серпень 2013р. - 0,993* вересень 2013р. - 1,000* жовтень 2013р. - 1,004* листопад 2013р. - 1,002* грудень 2013р. - 1,005* січень 2014р. - 1,002* лютий 2014р. - 1,006* березень 2014р. - 1,022* квітень 2014р. - 1,033* травень 2014 р. -1,038* червень 2014р - 1,010. % 4112,2за жовтень 2012 року - визначається шляхом множення місячних індексів за період: листопад 2012р. - 0,999* грудень 2012р. - 1,002* січень 2013р. - 1,002* лютий 2013р. - 0,999* березень 2013р. - 1,000* квітень 2013р. -1,000* травень 2013р. -1,001* червень 2013р. - 1,000* липень 2013р. - 0,999* серпень 2013р. - 0,993* вересень 2013р. - 1,000* жовтень 2013р. - 1,004* листопад 2013р. - 1,002* грудень 2013р. - 1,005* січень 2014р. - 1,002* лютий 2014р. - 1,006* березень 2014р. - 1,022* квітень 2014р. - 1,033* травень 2014 р. -1,038* червень 2014р - 1,010. % 5 112,2 3. Величина приросту індексу споживчих цін: з жовтня 2012 р. по лютий 2014 р. (рядок 4 - 100 відсотків) % 612,2з грудня 2012 р. по лютий 2014 р. (рядок 5 - 100 відсотків). % 712,2 4. Сума компенсації: за вересень 2012 р. (рядок 1 х рядок 6): 100 гривень 883,2за жовтень 2012 р. (рядок 2 х рядок 7): 100. - " - 9336,15. Загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (рядок 8 + рядок 9). - " - 10419,2 Тож, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 41611,75 грн. та компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати в сумі 419,20 грн. Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень, суд вважає необхідним відмовити в їх задоволенні. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд вважає, що позивачем не доведено те, що діями відповідача дійсно йому була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 5 000 грн., оскільки позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що затримка розрахунку при звільненні призводила до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що потребувало від нього додаткових зусиль для організації його життя. Крім того, оскільки позивач на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подачу позову, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 420,30 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial