Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з Публічного акціонерного\~товариства «Південний\~гірничо-збагачувальний\~комбінат» на його користь суму моральної шкоди у зв'язку\~з ушкодженням\~здоров'я,\~без утримання\~податку на\~доходи фізичних\~осіб в розмірі 160 000 гривень. В обґрунтування\~вказаних вимог\~позивач зазначив,\~що вінперебував в трудових відносинах з ПАТ «ІнГЗК» в період часу з 1981 року по 1995 рік та з 2000 року по 2018 рік по різним професіям, 18.06.2018 року був звільнений з підприємства згідно статті 38 КЗпП України. Працюючи в шкідливих умовах, у нього виникло професійне захворювання: вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з частими акроангіоспазмами та трофічним порушенням на кистях у поєднанні з синдромом полірадікулопатії на шийному та попереково-крижовому рівнях. [PERSON] акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.03. 2018 року професійне захворювання виникло (п.16 акту) внаслідок недосконалості робочого місця [PERSON] П,П, підпадав під вплив вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники. Висновком МСЕК (медико-соціальної експертної комісії) від 14.06.2018 року йому встановлено 60% втрати професійної працездатності в зв'язку з професійним захворюванням первинно та третя група інвалідності, визнано потребу у медичній та соціальній допомозі - забезпечення лікувальними засобами, сан.кур.лікування, засобами ВМП. Професійне захворювання, яке виникло з вини відповідача, посадові особи якого в порушення діючого законодавства не створили безпечні умови праці, викликає в нього страждання не тільки фізичні: постійний ниючий біль та обмеження об'ємів руху у шийному і п\\крижовому відділах хребта з іррадіацією в верхні та нижні кінцівки, постійне оніміння в дистальних відділах кінцівок, біль та обмеження об'ємів руху у плечових, ліктьових та колінних суглобах, запамороченість при зміні положення, хиткість при ходьбі, а й моральні: постійний ниючий біль в хребті та шиї, болі в плечових, ліктьових та колінних суглобах не дають спокійно відпочивати, безсоння гнітить, постійно приходять думки що отримане захворювання неможливо вилікувати, стан здоров'я не поліпшується, що викликає страждання і переживання. Позивачу необхідне постійне медикаментозне лікування. Порушено звичний для нього спосіб життя, захворювання вимагає додаткових зусиль для організації його життя, порушено нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості вести активне життя, а постійний біль у шиї, попереку та суглобах, викликають у нього сильну емоційну реакцію у вигляді негативних переживань, що в свою чергу ускладнює спілкування з оточуючими людьми. Позивач вважає, що сума компенсації, за заподіяну йому моральну шкоду, повинна бути стягнута з відповідача в розмірі 160000 грн. При визначенні суми компенсації за моральну шкоду позивач враховує ступінь та характер ушкодження його здоров'я, неможливість його відновлення, відсоток втрати працездатності, те що мої фізичні та моральні страждання носять постійний характер, ступінь вини відповідача в спричиненні шкоди його здоров'ю, бездіяльність відповідача у створенні нешкідливих умов праці, та судову практику. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, обставини викладені в відзиву на позов підтримала повністю. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача 31 рік 7 місяців 25 днів по різним професіям (Трудова книжка на а.с. 7-11), що складає загальний стаж, а стаж роботи в шкідливих умовах праці складає 28 років 2 місяці 11 днів (Довідка від 26 листопада 2018 року № 113 на а.с. 48). [PERSON]\~розслідування причин\~виникнення хронічного\~професійного захворювання,\~затвердженого начальником\~Головного управління\~Держпраці у\~Дніпропетровській області\~від 20.03.2018\~року (далі\~ [PERSON]\~розслідування)\~позивачу був\~встановлений наступний\~діагноз -\~вібраційна хвороба\~другої стадії\~від дії\~загальних вібрацій:\~синдром церебрально-периферичної\~ангіодистонії з\~частими акроангіоспазмами\~та трофічним\~порушенням на\~кистях у\~поєднанні з\~синдромом полірадікулопатії\~на шийному\~та попереково-крижовому\~рівнях,\~з вираженими\~статико-динамічними\~порушеннями та\~стійким больовим\~синдромом,\~двобічним плечолопатковим\~періартрозом (ПФ\~другого ступеню),\~деформуючим остеоартрозом\~у поєднанні\~періартрозом ліктьових\~і колінних\~суглобів ([PERSON]\~розслідування на\~а.с.\~12-13). В пункті 16 даного [PERSON] зазначається, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом рихтувальної машини та машиністом колійних машин в ВАТ "ПівдГЗК" (з 20.01.2014 року ПАТ "ПІВДГЗК") [PERSON], внаслідок недосконалості робочого місця підпадав під вплив вібрації, рівень якої перевищував нормативні показники. В пункті 17 [PERSON] зазначається, що причина виникнення професійного захворювання - Еквівалентний рівень загальної вібрації перевищує нормативний на 3-4 дБ, на 4 дБ та на 2 дБ згідно ДСН 3.3.6.039-99. Висновком МСЕК від 14.06.2018 року позивачу було встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності у розмірі 60 (шістдесят) відсотків по вібраційній хворобі (професійне захворювання), дата переогляду 01.05.2019 року, встановлена потреба у забезпеченні позивача лікувальними засобами, ВМП та потреба у санаторно-курортному лікуванні (а.с. 14). Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначив, що у звязку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у звязку з чим він отримав професійне захворювання. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1167\~ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1172\~ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 153 КЗпП України\~та статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. [PERSON]\~ст. 173 КЗпП України\~шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Частиною першої\~ст. 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. При цьому,\~суд не\~бере до\~уваги доводи\~відповідача,\~які викладені\~у відзиві\~на позов\~щодо відсутності з боку відповідача вини у спричинені позивачу моральної шкоди з огляду на наступне. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. При заподіянні особі моральної шкоди, обов'язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. [PERSON] зазначеного вище [PERSON] причиною виникнення у позивача професійних захворювань стала недосконалість робочого місця у цеху в умовах впливу шкідливих факторів протягом 14 років, які виникли в результаті порушення, зокрема, керівництвом відповідача, де працював позивач,\~статті 153 КЗпП України\~та\~статті 13 Закону України «Про охорону праці». Крім того, із медичних довідок позивача встановлено, що в звязку з погіршенням стану здоровя позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Українському НДІ промислової медицини - 06.05.2015 - 21.05.2015; 04.01.2016 - 18.01.2016; 11.10.2017 - 25.10.2017; 10.01.2018 - 22.01.2018, амбулаторно 06.02.2018 року, після лікування йому було рекомендовано спостереження у лікарів, щорічні курси реабілітації, оздоровлення в санаторії-профілакторії неврологічного профілю, прийом лікарських засобів, уникати переохолодження, санаторно-курортне лікування ([PERSON], Бердянськ, Хмільник, Миронівка), постійна антигіпертензивна терапія під контролем АТ, виписаний з відділення з незначним поліпшенням в загальному стані, в неврологічному статусі без суттєвих змін (а.с. 15-24). За таких обставин, враховуючи розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи характер і тривалість страждань та стан здоровя позивача, характер отриманого ним професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а саме необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, у тому числі і санаторно-курортні лікування, враховуючи відсоток втрати професійної працездатності позивача, який згідно висновку МСЕК первинно становить 60 %, третю групу інвалідності, переогляд призначений на 01.05.2019 року що свідчить про стійкий процес втрати здоров'я, суд вважає, що розмір моральної шкоди повинен складати 50\~000 (пятдесят тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити, у звязку з необґрунтованістю. При цьому, виходячи з викладеного вище, доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, суд до уваги не приймає, оскільки обовязок створити безпечні умови праці законодавством покладено саме на роботодавця відповідача по справі. У свою чергу також, спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки медичними довідками та виписними епікризами встановлений лише факт втрати професійної працездатності і це не є доказами заподіяння моральної шкоди. Позивач змушений проходити стаціонарний курс медикаментозного лікування, переносить фізичні страждання, в нього встановлений стійкий больовий синдром, що позбавляє його вільно рухатися, позбавляє нормальних життєвих зв'язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, що у своїй сукупності і вказує на заподіяння позивачу моральної шкоди. Також, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial