Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом, в якому просить суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2008 року на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 526 грн., щомісяця, на 1/4 частину із всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Дані позовні вимоги обґрунтовує наступним. Вона з відповідачем по справі перебувала у фактичних шлюбних відносинах, від яких народилась їх спільна дитина [PERSON], [INFO] Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2008 р. [PERSON] визнано батьком [PERSON], про що внесені відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Позивач зазначає, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2008 р. також присуджено про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 526 грн., щомісяця. Позивач зазначає, що відповідач ухиляється від утримання та виховання їх сина, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 60\~852,02 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2018 р. [PERSON] позбавлено батьківських праві відносно його сина [PERSON]. Позивач зазначає, що на теперішній час присуджений розмір аліментів, не відповідає мінімальному розміру аліментів, встановленого діючим законодавством. Вона самостійно займається вихованням дитини та намагається забезпечити сина усім необхідним для повноцінного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Потреби її сина постійно зростають та не можуть бути забезпечені тим розміром аліментів, який встановлений рішенням суду від 06.05.2008 року, в звязку з чим вона змушена звернутись з даним позовом. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2018 р. відкрито провадження та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, також встановлений строк для надання сторонами заява по суті справи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав зазначених в ній, відносно ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. В судові засідання відповідач по справі повторно не зявився, причини неявки суду не відомі, відзиву на позов та будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надав. Судові повістки направлені на останню відому зареєстровану адресу проживання відповідача повернулися на адресу суду з причин: «за не запитом», «адресат не мешкає». Також відповідач повідомлявся про час, дату та місце слухання справи шляхом опублікування на офіційному сайті Судова влада України оголошення-виклику. З урахуванням положень п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПУ України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що є всі умови для ухвалення заочного рішення, 28.03.2019 р. судом постановлено ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухав пояснення позивача, вивчивши позовні вимоги, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст.\~82\~ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2008 р., з урахуванням ухвали суду від 21.08.2008 р. (а.с. 7-9), вбачається, що сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких 27.11.2007 р. народилась дитина -[PERSON] (а.с. 6). Вищезазначеним рішенням суду [PERSON] визнано батьком цієї дитини та стягнені на користь [PERSON] (наразі внаслідок укладення шлюбу прізвище якої змінено на «..[PERSON]..» (а.с. 12)) аліменти на утримання їх сина [PERSON], у твердій грошовій сумі у розмірі 526 грн., щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.01.2018 р. [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 13-18). [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів за період з листопада 2017 р. по липень 2018 р. у розмірі 54431,02 грн. (а.с. 22), за не сплату аліментів на останнього державним виконавцем був накладений штраф (а.с.19). Дитина [PERSON] мешкає з матірю позивачем по справі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Новокузнецька, б. 34, кв. 78, що підтверджується довідками виданими Департаментом реєстраційних послуг (а.с. 10, 11). Позивач займається вихованням дитини, оплачує витрати на навчання, лікування свого сина [PERSON], що підтверджується наданими позивачем квитанціями та довідками з місця навчання, лікування (а.с. 26-35). Позивач також має на утриманні іншу дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖС №378104 та довідкою Департаменту реєстраційних послуг (а.с. 36, 37). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-Х11 від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Частинами 1-3 ст.\~181\~СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, з ким проживає дитина. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 1 ст.192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною третьою ст. 181 ЦПК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. \~\~ Виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним; а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю, а тому саме матір'ю вирішується питання забезпечення життєдіяльність дитини та спрямування наявних коштів на необхідні для дитини витрати. Так, з часу присудження аліментів в розмірі 526 грн. через інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя, що є загальновідомим фактом і не потребує доказування. У зв'язку з чим вищевказаний розмір аліментів на дитину не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини на теперішній час. Дані обставини, на думку суду, вказують на погіршення матеріального стану одержувача аліментів, та, відповідно, її неспроможність самостійно виділяти не додані батьком на утримання дитини кошти. Крім того, аліменти за рішенням суду стягувались 06.05.2008 р., коли дитині було менше року, але на теперішній час дитині виповнилось 11 років, та змінився у зв'язку з цим розмір прожиткового мінімуму, який окремо визначається за віковими ознаками: до 6 років він є меншим, з 06 до 18 років збільшується, що також є загальновідомим фактом який врегульований на законодавчому рівні - ЗУ «Про Державний бюджет». В липні 2017 року набули чинності зміни до Сімейного кодексу України, в тому числі і до ч. 2 ст. 182 ЦПК України, згідно даних змін, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», у 2019 р. прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року, для дітей віком від 6 років до 18, становить - 2027 гривень. Тобто, мінімальний розмір аліментів на теперішній час для дитини старше 6 років становить 1013,50 грн. В той час як на утримання малолітнього [PERSON] розмір аліментів сплачується у сумі 526 грн., що значно менше від визначеного законодавством мінімально гарантованого розміру. Враховуючи вищезазначене суд дійшов висновку, що присуджений вищезазначеним рішенням суду розмір аліментів та спосіб їх стягнення підлягає зміні, і з відповідача на користь позивача на утримання їх сина [PERSON] в подальшому мають стягуватись аліменти в розмір ј частки від доходу платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги про стягнення зміненого розміру аліментів з моменту предявлення позову не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", визначені в порядкуст.192\~СК України аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалене рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням чого, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмір 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved