Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду зі даним позовом, вказавши, що 07.05.2000 року померла [PERSON], яка ще за життя, на випадок своєї смерті, склала заповіт, на все своє майно - на сина [PERSON], чоловіка позивачки та грошові вклади на внуків. Протягом життя [PERSON] працювала в сільському господарстві - селянській спілці "Полісся" та одержала сертифікат на право на земельну частку (пай), однак Державний акт на право власності на земельну ділянку не отримала. Після смерті матері [PERSON] прийняв спадщину, звернувся до землевпорядної організації, яка виконала роботи щодо паювання та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки. Виконавці робіт із землеустрою щодо передачі земельних часток паїв при розробці технічної документації із землеустрою врахували залишки земельного масиву - двох окремих видів сільськогосподарських угідь (рілля і сіножаті) без визначення меж в натурі, яким позивач користується і до сьогодні. Однак за життя чоловік не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену ділянку та виготовити на власне ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку. 26.05.2016р. помер [PERSON], після смерті якого єдиним спадкоємцем є позивачка, що підтверджується заповітом, посвідченого секретарем Домашівської сільської ради. Як спадкоємець позивач звернулася у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у прийнятті спадщини на земельну частку (пай), мотивуючи інформацією, наданої Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, з роз'ясненням по аналогічній справі. Розпаювання та паювання земель на території [PERSON] сільської ради здійснювалося відповідно до Програми приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області, затвердженої ухвалою Львівської області Ради народних депутатів № 277 від і лютого 1993 року. Власне сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) виданий на ім'я [PERSON] відповідно до вимог цієї Програми. Указом Президента України від 08.08.1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та Постановою Кабінету Міністрів України №801 від 12 жовтня «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразки Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» було затверджено форму сертифіката на право на земельну частку (пай), порядок видачі та реєстрації. Таким чином сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] був виданий у відповідності до Програми приватизації майна і землі в агропромисловому комплексі Львівської області, яка в часі випереджала врегулювання питання видання та реєстрації сертифікату на загальнодержавному рівні, а тому за формою сертифікат не відповідає вимогам вищенаведених Указу Президента України та Постанови Кабінету Міністрів України. Таким чином позивач позбавлена можливості належним чином успадкувати земельну частку (пай) тому змушена звернутися до суду із даним позовом. На підставі наведеного просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 1,22 умовних гектарів що розташована на території [PERSON] сільської ради Сокальського району Львівської області, що належали [PERSON] без визначення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі. Позивач в судове засідання не прибула, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Сокальського району в судове засідання не прибув. В суд надійшла заява сільського голови в якій просить суд розглядати справу за відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнає. Третя особа Сокальська державна нотаріальна контора в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, вирішення даної справи покладає на розсуд суду. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія 1-СГ №476798 встановлено, що 07.05.2000р. померла [PERSON]. Із дослідженої копії сертифікату на право приватної власності на землю серії ЛВ №18848 встановлено, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,22га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території [PERSON] сільської ради Сокальського району. Як встановлено із матеріалів справи, зокрема копії заповіту від 05.05.2000р. та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №4866081, спадкоємцем майна після смерті [PERSON] є її син [PERSON]. Проте згідно копії свідоцтва про смерть серія 1-СГ №427109 встановлено, що 26.05.2016р. помер [PERSON]. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON], факт перебування у шлюбі підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-СГ №275595. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися внаслідок його смерті. Із листа Державної служби України з питань геодезії,картографії та кадастру Держгеокадастр від 27 квітня 2016 року за № 29-28-0.13-7448/2-16 вбачається, що документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Також із зазначеного листа Державної служби України з питань геодезії,картографії та кадастру Держгеокадастр встановлено, відповідно до ст.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводяться відповідною районною державною адміністрацією. Оскільки сертифікат на ім'я [PERSON] на середню земельну частку серії ЛВ №18848 виданий [PERSON] сільською радою, Сокальського району, Львівської області, згідно зразка затвердженого Постановою Кабінету Міністра України від 12 жовтня 1995 року №801, на підставі розпорядження Сокальської райдержадміністрації від 23.05.1997р. №254 та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №606, то такий вважається дійсним. Відповідно до п.п. 16, 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За п. «г». ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельну ділянку на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). За вимогами ч. 3 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи. Вирішуючи спір суд виходить з того, що розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств (КСП) проводилось в Україні після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.99 р. № 1529/99. Порядок паювання земель був визначений Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. № 720/95, в п. 1 якого визначалось, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну ділянку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка (форма сертифіката затверджена постановою КМУ від 12.10.95 р. № 801), в якому вказується розмір паю в умовних кадастрових гектарах та його вартість. Таким чином, земельний пай - це тільки право на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель, які належали КСП. Сертифікат на право на земельну ділянку (пай) не встановлює право власності фізичної особи на земельну ділянку, а є правовстановлюючим документом, який надає його власнику право вимоги на відведення земельного паю в натурі (на місцевості) .У разі оренди земельної частки (паю), предметом договору оренди є право на земельну частку (пай), що знаходиться у колективній власності. Державна реєстраційна служба України у листі від 15.01.2013 р. № 10-06-15-13, зазначила, що оскільки, на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах, а місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені, то земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не належить до об'єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації в порядку, визначеному нормами Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У п.11. постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. зазначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) то сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно п.3.5. роз'яснень ВСУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] одержала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №18848, який заповіла своєму синові [PERSON]. Останній не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену ділянку та виготовити на власне ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку. На даний момент [PERSON] не має можливості в повному обсязі прийняти спадщину після смерті чоловіка. Таким чином вивчивши матеріали справи та проаналізувавши норми цивільного та земельного законодавства суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право на земельну частку (пай).

Outcome: partial