Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON], [PERSON], який в процесі розгляду справи був уточнений. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 02.10.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (ПАТ «ОТП Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №СL-310/319/2008 від 02.10.2008 року, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 17630 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером №302 від 02.10.2008 року. Також 02.10.2008 року [PERSON] звернувся до АТ «ОТП Банк» з кредитною заявкою на перерахування кредиту в розмірі 17630 доларів США. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки №SR-310/319/2008 від 02.10.2008 року та між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки №SR-310/319/1/2008 від 02.10.2008 року, відповідно до яких, вони прийняли на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] всіх боргових зобов'язань перед банком за спірним кредитним договором. Так, 14.09.2011 року [PERSON] не здійснив чергове погашення кредиту, чим порушив зобов'язання щодо місячної сплати процентів за користування наданими кредитами, що прямо передбачено п.2 ч.1 кредитного договору. Відповідно до положень п.п.4.1.1 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки. Згідно п.4.1.2 кредитного договору за прострочення виконання зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник крім пені, передбаченої в п.4.1.1 договору сплачує банку додатково штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25 грн. Відповідно до п.4.1.3 кредитного договору за прострочення виконання зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник крім пені та штрафу, передбачених в п.4.1.1 - 4.1.2 договору сплачує банку додатково штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50 грн. В зв'язку з невиконанням зобов'язань, станом на 01.07.2013 року за відповідачами, як за солідарними боржниками, існує заборгованість перед банком, яка складає 16937,58 доларів США, що дорівнює 135382 грн. (за курсом НБУ станом на 01.07.2013 року 7,993 грн. за один долар США), з урахуванням: основного боргу у розмірі 2418,57 доларів США, що дорівнює 19331,63 грн.; відсотків у розмірі 1351,06 доларів США, що дорівнює 10799,02 грн.; пені у розмірі 13167,94 доларів США, що дорівнює 105251,35 грн. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №СL-310/319/2008 від 02.10.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачів. В зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як з солідарних боржників на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість в розмірі 16937,58 доларів США, що дорівнює 135382 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1353,82 грн. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Копач Р.В. позов підтримав в повному обсязі та суду пояснив, що 02.10.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №СL-310/319/2008, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 17630 доларів США. До 2011 року [PERSON] сплачував заборгованість за кредитними зобов'язаннями, а в 2011 році припинив виконувати свої зобов'язання по договору. 29.12.2009 року автотранспортний засіб, належний [PERSON] був реалізований за 13000 доларів США, про що відповідачу було відомо. Для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON], [PERSON] були укладені договори поруки. Однак, відповідачі свої зобов'язання по укладеним договорам не виконували, в зв'язку з чим, виникла заборгованість в сумі 135382 грн. Просить позов задовольнити. Рішення прийнято без участі представника позивача, який надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності відповідачів [PERSON],[PERSON],[PERSON], які надіслали до суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Позовні вимоги не визнають в повному обсязі та просять відмовити в задоволенні позову. Крім того, [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском строку позовної давності. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 02.10.2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №СL-310/319/2008 від 02.10.2008 року, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 17630 доларів США для купівлі автомобіля марки КІА Ceed, що підтверджується меморіальним ордером №302 від 02.10.2008 року. Згідно з умовами кредитного договору сума першочергового внеску становить 15% вартості автомобіля у відповідності до Договору купівлі-продажу. Дата остаточного повернення кредиту 02 жовтня 2015 року. 02.10.2008 року [PERSON] звернувся до АТ «ОТП Банк» з кредитною заявкою на перерахування кредиту в розмірі 17630 доларів США. Так, відповідно до п.4 Кредитного договору повернення кредиту та сплати процентів відбувається шляхом сплати позичальником платежів, що зменшуються. Сума кредиту та процентів щомісяця погашається рівними частинами на протязі всього строку дії Кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Відповідно до положень п.п.4.1.1 Кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим Договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки. Згідно п.4.1.2 кредитного договору за прострочення виконання зобов'язань понад 15 календарних днів позичальник крім пені, передбаченої в п.4.1.1 договору сплачує банку додатково штраф у розмірі 0,01% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 25 грн. Відповідно до п.4.1.3 кредитного договору за прострочення виконання зобов'язань понад 30 календарних днів позичальник крім пені та штрафу, передбачених в п.4.1.1 - 4.1.2 договору сплачує банку додатково штраф у розмірі 0,02% від суми прострочених боргових зобов'язань, але не менше 50 грн. Згідно до пункту 1.5.1 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені відповідно до графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок. Відповідно до п.1.6.1 позичальник зобов'язаний повністю повернути банку суму отриманого за цим договором кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов встановлених п.1.5 кредитного договору. Згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.03.2011 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором №СL-310/319/2008 від 02.10.2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] Таким чином, до позивача перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачів. В матеріалах справи знаходиться досудова вимога від 04.04.2013 року за вих.№04042013/1 на ім'я [PERSON] щодо вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором №СL-310/319/2008 від 02.10.2008 року, в якій ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на підставі п.1.9 кредитного договору вимагає дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, шляхом сплати на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» наступних сум: 2418,57 доларів США, що дорівнює 19331,63 грн. по курсу НБУ - залишок заборгованості за кредитом; 1351,06 доларів США, що дорівнює 10799,02 грн. по курсу НБУ - сума відсотків за користування кредитом; 13167,94 доларів США, що дорівнює 105251,35 грн. за курсом НБУ - штрафні санкції. Однак доказів отримання [PERSON] даної досудової вимоги позивачем не надано. Так, відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530,631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України). У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Перевіряючи заяву [PERSON] в частині застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд виходять із наступного. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - не пізніше дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов встановлених п. 1.5 цього договору (п. 6.1.1), а саме строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 02 жовтня 2015 року. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Згідно розрахунку заборгованості по клієнту [PERSON] за кредитним договором, останній перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 29 грудня 2009 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту банк звернувся 09 липня 2013 року. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом достовірно встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа, а саме 29.12.2009 року. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Так, для забезпечення повного і своєчасного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був укладений договір поруки №SR-310/319/2008 від 02.10.2008 року. Крім того, між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» був також укладений договір поруки №SR-310/319/1/2008 від 02.10.2008 року, відповідно до яких, [PERSON] та [PERSON] прийняли на себе зобов'язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] всіх боргових зобов'язань перед Банком за кредитним договором №СL-310/319/2008 від 02.10.2008 року. Відповідно до ст.553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні договору поруки позивачем було зазначено у договорах всі істотні умови, а [PERSON] та [PERSON] були належним чином ознайомлені з усіма умовами та за власним волевиявленням прийняли пропозицію, і як наслідок підписали договори поруки. Так, в п.3.1 договорів поруки, вказано, що у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Відповідно до п.3.4 договорів поруки обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі. Позивач не надав суду доказів надіслання поручителям вказаної вимоги, тому суд вважає, що на даний час в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом поручителів також необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed