Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивач звернуся до суду з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на грошові кошти (банківський вклад) в розмірі 7200,00 доларів США за договором про відступлення права вимоги від 05.02.2015 р. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідно до ст.209 ЦК України не є обов»язковим нотаріальне посвідчення договору відступки права вимоги, тому вважає, що позивач набула права власності на грошові кошти на підставі договору , і тому звертається за захистом свого права на підставі ст..ст.392, 334 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, та у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник 3-ї особи ПАТ «Енергобанк» Колянчук А.І. в судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що з 13.02.2015 р. в банку запроваджено тимчасову адміністрацію, а з 12.06.2015 року розпочато процедуру ліквідації банку. Крім того, позивач не являється вкладником за договором банківського вкладу, здійснення переуступки частини банківського вкладу не вважається автоматичного набуття новим кредитором, тобто позивачем, прав по договору банківського вкладу. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] 16.12.2014 року укладено договір про строковий банківський вклад №ДФ-120414-2601 (а.с. 7-10). 05.02.2015 р. між відповідачем (цедент) та [PERSON] (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги (цесії), за яким цесіонарій набув право вимоги і стає кредитором за договором про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків, укладеним 16.12.2014р., набуває право вимагати від боржника сплати суми в розмірі 7200,00 доларів США (а.с. 5-6). Відповідно до п. 3 даного договору із моменту підписання цього договору сторонами цесіонарій набуває статус вкладника у значенні цього терміна, що визначений у п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до п.4 цього договору право власності на суму боргу, визначену у п.2 договору, переходить від цедента до цесіонарія з моменту підписання договору. Даний пункт договору та умови договору сторони погодили на свій розсуд, практично встановивши право власності на грошові кошти, які є грошовим вкладом. Втім, право власності набувається іншим передбаченим законодавством шляхом, не в простій письмовій формі за згодою сторін. Разом з тим, в березні 2015 р. відповідач зрозумів, що помилився у підписанні цього договору, і не визнає права власності на частину депозитних коштів за позивачем, звернувся до нього письмово з листом від 16.03.2015р. про те, що передумав відступати право вимоги (доказів про відправку не надано). Отже, як вбачається з матеріалів справи, відповідач уступив право вимоги у простій письмовій формі, а через місяць відмовився від цього ж договору (розірвав договір), і про це також зазначив у звичайному листі. Таким чином, передача права власності, розірвання договору сторонами оформлено та обґрунтовується поза нормами чинного законодавства. Набуття права вкладника іншою особою встановлюється ст.1063 ЦК України, та регулюються Параграфом 3 «Банківський вклад» Глави 71 ЦК України. Чинним законодавством не передбачено автоматичного набуття новим кредитором прав по договору банківського вкладу у зв»язку із здійсненням уступки, тим більше лише на частину вкладу. Уповноважений працівник банку повинен провести ідентифікацію позивача та укласти з новим кредитором додаткові угоди до договору, також відкрити новий депозитний рахунок на ім»я нового кредитора, на якому обліковуватиметься вклад , на який претендує позивачка, як це передбачено п.10.1 Постанови НБУ №492 від 12.11.2003р. «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах». Позивач не є вкладником в розумінні ст.1058 ЦК України, ст.2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ( вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа-підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката). Окрім цього, відповідач [PERSON] також бажає отримати свій банківський вклад, зважаючи на його лист на ім»я позивача про відмову від уступки права вимоги. Чи заявлені вимоги до позивача на підставі ст.651 ЦК України про розірвання договору , суду не відомо. Як на підставу заперечень представник третьої особи посилався, зокрема, і на Постанову Правління НБУ від 11.06.2015 року №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» . Згідно ст.17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» повернув Національному банку України банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій на підставі Постанови Правління НБУ від 11.06.2015 року №370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» На підставі з»ясованих обставин справи, суд робить висновок, що звернення з даним позовом до суду викликано бажанням саме вкладника повернути свої кошти. Таким чином, вкладник [PERSON] на підставі прийнятого та діючого в даний час законодавства може звернутись до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Згідно ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, позивач не набув права власності на банківський вклад, як це вказується в договорі уступки права вимоги, а тому вимушеного звернення до суду за захистом своїх прав не вбачається. На підставі ст.ст. 1058-1063, 392 ЦК України, ст.ст. 2, 26-28, 36, 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", п.10.1 Постанови НБУ №492 від 12.11.2003р. «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах».

Outcome: dismissed