Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищезгаданим позовом, за яким зазначила, що її донька - спадкодавець [PERSON] на час смерті, яка сталася 12.05.2012 року, постійно проживала з нею за адресою: б.26 по вул. Свободи в с. Велікодубове Вільнянського району Запорізької області. Спадкове майно складається з 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. При цьому, відповідач є іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] На підставі викладеного позивач просить суд встановити юридичний факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем [PERSON] у будинку № 26 по вул. Свободи у с. Великодубове Вільнянського району Запорізької області на час відкриття спадщини та визнати за позивачем право власності на 1\\4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], яка настала 12.05.2012 року. У судовому засіданні позивач та її представник наполягли на позові, а відповідач та його представник заперечили на заявлені позовні вимоги, вказуючи на те, що донька сторін [PERSON] на час смерті була зареєстрована за адресою: [INFO] та дійсно їй на праві власності належала 1/2 частка спірної квартири. З червня 2012 року [PERSON] постійно мешкала за місцем своїй реєстрації в м. Запоріжжі, оскільки після закінчення 11.05.2012 року Тернівського навчально-виховного комплексу переїхала до міста для вступу до Запорізького вищого професійного училища, до якого була зарахована на денне відділення з 01.09.2012 року. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1, 2 ст. 1223\~ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 9 листопада 2012 року померла донька позивача та відповідача [PERSON], про що слідує із свідоцтва про її смерть від 13.11.2012 року. При цьому факт кровного споріднення сторін із спадкодавцем належно підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] від 26.11.1994 року та свідоцтвом про шлюб позивача від 05.12.2009 року. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст. 1218 ЦК України). Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка, зокрема, складається з 1\\2 частини квартири за адресою: [ADDRESS], що належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 22907 від 20.11.2008 року, виданого Шевченківської районної адміністрацією Запорізької міської ради. Згідно зі ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті або день з якого вона оголошується померлою. Як передбачено ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. \~ \~ \~ \~Отже, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті своєї доньки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України). При цьому, із матеріалів спадкової справи [PERSON] судом встановлено та сторонами не оспорювалося те, що позивач не відмовлялася від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. При цьому, із матеріалів спадкової справи [PERSON] судом встановлено та сторонами не оспорювалося те, що позивач не подавала заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відносини щодо місця проживання фізичної особи регулюються також Законом "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". У відповідності до ст. 3 названого Закону місце проживання - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання (ст. 6 Закону). Відповідно до даних паспорту [PERSON], остання була зареєстрована з 22.12.2010 року за адресою: [ADDRESS]. З показань допитаних судом свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слідує, що спадкодавець, в дійсності, на час навчання у Тернівському НВК (за довідкою директора названого НВК від 17.08.2017 року з 1 листопада 2005 року по 11 травня 2012 року) проживала у будинку з матірю по вул. Свободи в с. Велікодубове Вільнянського району Запорізької області. З архівної довідки № 10 від 12 лютого 2018 року ДНЗ «Запорізьке вище професійне училище» вбачається, що [PERSON] з 1 вересня 2012 року була зарахована на підставі наказу №8 З-УДЗ від 01.09.2012 року на навчання до вказаного закладу на денне відділення, де провчилася до 09.11.2012 року, коли була відрахована у звязку зі смертю. Згідно архівної довідки № 51 від 1 вересня 2017 року ДНЗ «Запорізьке вище професійне училище» [PERSON] у період навчання, з 01.09.2012 року по 09.11.2012 року, тимчасово проживала в гуртожитку училища за адресою: м. Запоріжжя, вул. Заводська, 9, кімната 711. При цьому, за показаннями перелічених вище свідків судом також встановлено, що з вересня 2012 року [PERSON] виїхала на навчання до м. Запоріжжя, де навчалася протягом робочого тижня, мешкаючи у гуртожитку по вул. Заводській, але на вихідні та святкові дні приїздила у село до своєї матері, де остання постійно й мешкала. Враховуючи положення ст. 3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", слід дійти висновку, що вищевказана адреса в с. Велікодубове Вільнянського району Запорізької області принаймні з 1 вересня 2012 року вже не була місцем проживання спадкодавця, оскільки остання переважно проживала не у названому селі, а саме у м. Запоріжжі у звязку з навчанням. На вказаний висновок суду не впливає довідка секретаря Тернівської сільської ради № 220 від 30.08.2017 року, оскільки, як слідує із листа Тернівського сільського голови від 12.03.2018 року, вказана довідка була видана на підставі заяв жителів села, з яких судом були допитані лише [PERSON] та [PERSON], але вони власними показаннями змогли лише підтвердити, що протягом навчання у м. Запоріжжі [PERSON] приїздила до своєї матері у село лише на вихідні та святкові дні. При цьому, суд критично ставиться до акту комісії мешканців будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, буд. 1, оскільки вказаний акт складався зі слів сусідів відповідача, з яких судом були допитані лише [PERSON] та [PERSON], але вони своїми показаннями спростували власну участь у складанні акту. Та обставина, що спадкодавець, навчаючись у м. Запоріжжі, подекуди відвідувала батька за адресою своєї реєстрації, про що слідує із показань свідків [PERSON] і [PERSON] та довідки голови правління ОСББ Добробуд ХХІ, також не впливає на встановлені судом фактичні обставини справи щодо переважного проживання [PERSON] не у селі з матірю. Отже, судом встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем [PERSON], а тому, зважаючи на зазначені вище положення закону та встановлені обставини справи, надаючи їм належну оцінку, слід дійти висновку в задоволені заявлених позовних вимог належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed