Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, у якому зазначила, що вона перебувала з відповідачем в трудових відносинах, працювала серпня 2000р. по 29.08.2014 р. При звільненні їй не було сплачено заробітну плату, у зв'язку з чим позивачка в уточненій позовній заяві просить стягнути заборгованість по заробітній платі 4995,48 гр., середній заробіток за затримку виплати заробітної плати 4821,2 гр., відшкодувати моральну шкоду в сумі 3000 гр. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що при звільненні їй не була виплачена заробітна плата в сумі 11309,41 гр. Оскільки 15.10.2014р. вона отримала від відповідача 6313,93 гр., позивачка просить стягнути не виплачену заробітну плату 4995,48 гр. На вказану суму Шевченківським райсудом було надано наказ, але в зв'язку з тим, що на даний час вона цю суму не отримала, просить стягнути її, а також просить стягнути середній заробіток за час затримки виплати за 68 днів - з 29.08.2014 р. по 04.11.2014р. Відповідач проти позову заперечує. мотивуючі тим, що 15 жовтня 2014 р. позивачці було виплачено сума 6313,93 гр. на зарплатну картку ПАТ «Діамант банк». Ця сума не є заробітною платою, а є вихідною допомогою відповідно до ч.3 ст. 44 КЗпП України. Заробітна плата позивачці була виплачена 18.08.20145р., я таким чином заборгованість відсутня. Сума 4995,48 гр. була стягнута в порядку наказного провадження, а тому повторно позивачка не може звертатися до суду з тим самим позовом. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Щодо виплати заборгованості по заробітній платі -------------------------------------------------------------------- Відповідно довідки (а.с.21) борг за підприємством на кінець серпня 2014 року складає 11309,41 гр. Відповідно до судового наказу по справі № 336/7178/14-ц , пров. 2-н/336/904/2014 (а.с.28) з відповідача стягнуто на користь позивачки заробітна плата 4995,48 гр. за період роботи з 01.05. по 01.07. 2014 року. Згідно зі ст. 95 ЦПК України судовий наказ э особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 ЦПК України. 15.10.2014 р. відповідач виплатив позивачці 6313,93 гр., про що позивачка не заперечує. Суд вважає, що спір вирішений на користь позивачки шляхом стягнення судовим наказом та виплатою заборгованості, а саме: 6313,93 + 4995,48 = 11309,41 гр., а тому вимоги позивачки про стягнення 4995,48 гр. не підлягають задоволенню, оскільки ця сума стягнута з відповідача в порядку наказного провадження, і не може бути повторно стягнута в порядку позовного провадження. Щодо отримання цієї суми треба виконати наказ у виконавчому провадженні. Таким чином, вимоги в цієї чистині позову не підлягають задоволенню Щодо стягнення середнього заробітку за затримку виплати ------------------------------------------------------------------------ ----------- Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Позивачка звільнена з роботи з 29.08.2014р. виплата здійснена відповідачем 15.10.2014р., тобто затримка складає 47 днів. Згідно зі ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середньоденний заробіток позивачки відповідно довідки (а.с.8) складає 70,9 гр. За 47 днів затримки виплати сума, яка підлягає стягненню, складає: 70,9 х 47 = 3332,3 гр. Щодо відшкодування моральної шкоди -------------------------------------------------------------- Як роз'яснено у п.п.1,2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, передбачено покладення обов'язку по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Позивачка як доказ додала до позовної заяви копію рішення суду про розірвання шлюбу, але це рішення не є доказом по справі за трудовим спором. Таким чином, на думку суду позивачка не надала доказів, які б підтвердили її вимоги, що стосуються трудового спору, а саме: яким чином змінилися умови її життя, які додаткові зусилля змушена здійснювати позивачка. Таким чином, вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: partial