Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить зняти арешт з його майна та скасувати тимчасові обмеження віносно нього у праві виїзду за межі України, полювання, користування зброєю та керування транспортними засобами, зазначивши, що відповідно до рішення суду з нього стягуються аліменти за виконавчим листом №2-п-4180 від 04.08.2006 року на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини. Постановою державного виконавця від 13.05.2009 року було накладено арешт на його майно та оголошено заборону на його відчуження, за наявності заборгованості по сплаті аліментів, також було встановлено тимчасові обмеження у праві полювання, користування зброєю, керування транспортними засобами та тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Оскільки заборгованість по аліментам їм погашена, вважає, що відпали підстави у продовженні арешту та вказаних обмежень. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач позов підтримав. Відповідач позов не визнала, просила у його задоволенні відмовити. Представник третьої особи при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що на виконанні в Коростенському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області перебуває виконавче провадження №41737538 з примусового виконання виконавчого листа №2-п-4180 від 04.08.2006 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно на утримання неповнолітньої дитини. Рішення суду, на підставі якого стягуються аліменти, сторонами суду надано не було. Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Коростенського МРЮ від 13.05.2009 року накладено арешт на все майно позивача та оголошено заборону на його відчуження. Відповідно ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. З цього слідує, що сам по собі факт відсутності заборгованості по сплаті аліментів на час судового розгляду, не є підставою для зняття арешту з майна боржника. Порядок виконання рішень судів про стягнення аліментів визначений ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5. За приписами ч.9 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Як вбачається з матеріалів справи, постановами головного державного виконавця відділу Коростенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області Федотюк В.П. від 07.06.2018 року встановлено тимчасове обмеження боржника [PERSON] у праві полювання; у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями відчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві керування транспортними засобами та у праві виїзду за межі Українидо погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, серед іншого - у випадку, якщо діють договірні та інші невиконані зобов'язання; а також, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань. Виходячи з вищевказаних норм національного законодавства, на стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду. Проте, слід зазначити, що Цивільний процесуальний кодекс України не регулює порядок розгляду судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Так само не передбачено вирішення такого питання судом і Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзд в Україну громадян України». Таким чином, боржник має право оскаржити дії державного виконавця до суду в порядку статті 447 ЦПК України лише у випадку відмови в винесенні постанови про відмову в скасуванні тимчасового обмеження в праві виїзду за межі України. Особа, яка вважає, що її права порушені в звязку з тимчасовим обмеженням у праві виїзду за межі України, має право оскаржити в апеляційному порядку лише ухвалу суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. На це звертали увагу Верховний Суду України, узагальнюючи судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (узагальнення від 01.02.2013), та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах від 01.07.2015), зазначивши, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у звязку з виконанням обовязку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця. У разі врегулювання боргових зобовязань державний виконавець виносить відповідну постанову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України, у якій вказуються номер та дата винесення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду з України. Отже, належним способом захисту порушеного права боржника [PERSON] є визнання неправомірним рішення державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження, що оформлене відповідною постановою. Разом з тим, будь-яких доказів, що на даний час борг по аліментам відсутній (погашений), позивачем суду надано не було. Постанова державного виконавця про накладення арешту на майно позивача в установлені законом строки та в установленому законом порядку останнім не оскаржувалась. Доказів звернення до відділу державної виконавчої служби із заявою щодо зняття накладеного державним виконавцем арешту суду також не надано. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Таким чином, аналізуючи норми закону та надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог, враховуючи те, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби відносно позивача знаходяться виконавчі документи, позивачем не надано належних та допустимих доказів по виконаним зобовязанням, питання про скасування арешту на майно боржника державним виконавцем не вирішувалось, позивач з відповідною заявою до відділу державної виконавчої служби не звертався, суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог необхідно відмовити, оскільки суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed