Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона, знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON]. Шлюб було зареєстровано виконкомом Інгулецької міської ради Інгулецького району міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 18 січня 2002 року, актовий запис про шлюб в Книзі запису актів громадянського стану здійснено за № 07. Шлюб було розірвано за рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 11 вересня 2008 року, яке набуло законної сили 23 вересня 2008 року. Від шлюбу з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. На час вищезазначених подій прізвище відповідача значилось, як «[PERSON]». З 2005 року вони з відповідачем припинили остаточно усі відносини і стали мешкати окремо. Син залишився проживати з позивачем і зараз знаходиться на її повному утриманні. Причиною припинення відносин з відповідачем було його безвідповідальне ставлення до сім»ї, забезпечення родини, виховання дитини. Відповідач не бажав працювати, вживав наркотичні засоби, на придбання яких постійно були потрібні кошти, був неодноразово судимий за скоєння кримінальних корисливих злочинів, а саме крадіжок та за збереження наркотичних засобів. Відповідач знаходиться на обліку у лікаря нарколога як особа, що вживає нар котичні засоби. Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 12 липня 2005 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини його заробітної плати (доходу), за виконавчим листом державним виконавцем Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження. Відповідач не надавав утримання сину, не мав намір погашати заборгованість, що утворилася. Починаючи з 2005 року, відповідач жодного з покладених законом на батька обов»язків не виконує, не бере виховної, матеріальної або іншої участі у вихованні сина. З самого народження дитини батько не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приділяє уваги його підготовці до самостійного життя. Внаслідок зазначеної поведінки відповідач з сином фактично стали чужими людьми, не мають ніяких сумісних інтересів. Відповідач ніколи не мав почуття батьківської любові та відповідальності по відношенню до їх сина. Матеріально-побутові умови проживання її сім»ї за адресою: [ADDRESS], де вона проживає з чоловіком [PERSON] та сином, добрі. Для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку. Разом з її сином опікується і її чоловік. Вони з ним надають необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитині. Фактично вони з сином зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS], яка належить її дядьку на праві приватної власності і яку він заповідає їй. Син навчається у Криворізькій загальноосвітній школі № 59 у десятому класі, не має ніяких проблем зі станом здоров»я. Позивач не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з сином. Відповідач, його близькі родичі не зверталися до служби у справах дітей з приводу того, що їм створюють перепони у спілкуванні з дитиною. Відповідач сам ухилився від участі у житті сина, оскільки не бажав працевлаштовуватися, змінювати свій спосіб життя, щоб піклуватися про дитину. Позбавлення відповідача батьківських прав ніяким чином не зашкодить інтересам дитини, яка не повинна мати перед очима негативний приклад спотвореного світогляду, який сформувався у відповідача. Батьком [PERSON], що народився [INFO], зазначений [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Вона укладала шлюб з [PERSON]. Шлюб було розірвано з [PERSON]. Аліменти було стягнуто за рішенням суду з [PERSON]. Відповідно до паспорту громадянина України, який ним отримано у 2013 році, відповідач зазначений як [PERSON]. Таким чином, невідповідності в написанні прізвища відповідача та дитини сторін, а саме: - «[PERSON]» та «[PERSON]» унеможливлюють підтвердження родинних відносин відповідача та сина, які необхідно останньому у подальшому, у тому числі і для вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Просить встановити юридичний факт, що [PERSON], [INFO], який народився в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області є батьком [PERSON], [INFO], та позбавити його батьківських прав у відношенні до неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути судовий збір. Позивач [PERSON].в судовому засіданні позовні вимоги пітримала та просить їх задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що відповідач не цікавиться життям їх сина [PERSON], [INFO]. Аліменти він не сплачує з 2006 року, внаслідок чого утворився борг. Відповідач вживав наркотичні засоби. Її теперішній чоловік виконує функції батька для сина. Перешкод у спілкуванні с сином вона відповідачу не чинила. Відповідач [PERSON]. позовні вимоги визнав повністю, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав у відношенні до неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривий Ріг як Орган опіки та піклування в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просить їх задовільнити. В судовому засіданні в присутності педагога неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що відповідач по справі є його батько, який з ним не проживає та останній раз він з ним спілкувався три роки тому. Бажання спілкуватись з батьком він не має. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір"ю відповідача. Зазначила, що з позивачем її син прожив в шлюбі п"ять років, однак розійшлись, оскільки син вживав наркотики. Вихованням сина відповідач не займався, гроші витрачав на власні потреби. Вважає необхідним позбавити відповідача батьківських прав. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2017 року клопотання позивача про витребування доказів задоволено та судом витребувано в Інгулецькій районній у місті ради як органу опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та з Департаменту інформаційних технологій відомості щодо наявності або відсутності судимостей у відповідача. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Як вбачається із свідоцтва про народження [NUMBER] від 25 червня 2002 року [INFO] народився син [PERSON], батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 вересня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). Відповідно до характеристики дитини [PERSON] учня 9-А класу КЗШ І-ІІІ ступенів №59 вихованням останнього займається мати та вітчим [PERSON]. Батько [PERSON] з 5 по 9 класи в школі не з"являвся, на батьківські збори не приходив, дитиною не цікавився (а.с.13). Позивач машкає разом із неповнолітнім сином, працює та має постійний заробіток (а.с.9,10,14) За місце роботи характеризується позитивно (а.с.16). Як вбачається із копії паспорту відповідача останній є [PERSON] (а.с.20). Відповідач вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року засуджений за ч.1 ст.186, 71 КК України та йому призначене покарання у вигляді 03 років 01 місяця позбавлення волі (а.с.17). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які врегульовані Сімейним Кодексом України та Цивільним процессуальним Кодексом України. Глава 6 ЦПК, а також постанова Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії. Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов'язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Згідно з ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Як вбачається із заяви, позивачем виявлено невідповідність в написанні прізвища відповідача та їх дитини, а саме: - «[PERSON]» та «[PERSON]», що унеможливлює підтвердження родинних відносин батька її сина та відповідача. Однак, на звернення позивача до органів РАЦС 30 січня 2018 року отримано відмову у внесенні змін до актового запису про народження сина та рекомендовано звернутись до суду. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27 лютого 1991 року держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст.164 СК України, в тому числі в зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини ( п.2 ч. 1 даної норми ). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з'ясування ставлення батька до дитини. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З матеріалів справи вбачається, що виконкомом Інгулецької районної у місті ради №406 від 19 грудня 2017 року винесено рішення про доцільність позбавлення відповідача [PERSON], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с.59). Таким чином, аналізуючи надані суду докази, які свідчать про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітнього сина протягом досить тривалого проміжку часу, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по вихованню сина, піклування про фізичний і духовний розвиток без поважних причин тривалий час. А тому позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] є доцільним. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому статтею 169 Сімейного Кодексу України. На підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Outcome: approved