Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] 26.04.2016 року звернулась до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що з 1994 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбу від якого мають двох спільних дітей доньок : [PERSON] [INFO] та [PERSON] яка народилася 19 вересня 2009 року. Шлюб з відповідачем був розірваний про що свідчить Рішення районного Жовтневого суду м. Кривий Ріг від 17 березня 2016 року. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] не надає, що ставить позивачку в скрутне матеріальне становище. Також зазначила, що відповідач працює і тому має можливість надавати кошти на утримання дитини. На підставі зазначеного просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 25% з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що її довіритель [PERSON] добровільно приймає участь у житті дитини, виховує її, іноді дитина мешкає разом із ним, про що свідчить акт фактичного проживання складений сусідами, та надає добровільно матеріальну допомогу. Позов визнає частково, а саме щодо стягнення з [PERSON] аліментів у меншому розмірі від усіх видів заробітку (доходу)щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки після розлучення обидві доньки періодично мешкають з відповідачем [PERSON] про що свідчить акт про фактичне проживання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Рішення суду повинно відповідати вимогам ст. 213 та ст.215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи судом встановлено, що з 07.10.1994 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають двох спільних дітей доньку [PERSON] [INFO] яка на момент розгляду справи є повнолітньою та неповнолітню [PERSON] яка народилася 19 вересня 2009 року, про що свідчить Свідоцтво про народження видане Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану КМУЮ Дніпропетровської області № І-КИ 243248 (актовий запис №1188) у якому сторони записані батьками дитини. Шлюб з відповідачем був розірваний про що свідчить Рішення районного Жовтневого суду м. Кривий Ріг від 17 березня 2016 року. Задовольняючи позов частково суддя керується наступними нормами матеріального права: Згідно\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені\~ст. 182 СК України, а саме: неповнолітня дитина здорова, мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач здоровий, працює, не має інших аліментних зобов'язань та непрацездатних членів родини. Статтею 181 ч.3 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з Законом України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 №966-ХIV, прожитковий мінімум це вартісна величина набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, які необхідні для нормального функціонування організму людини для задоволення основних соціальних та культурних потреб особистості. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сфері доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров'я та освіти. Прожитковий мінімум включає: 1) набір продуктів харчування 2) набір непродовольчих товарів 3) набір послуг. Перші два набори визначаються в натуральних показниках, третій у нормативах споживання. Набір продуктів харчування формується з використанням нормативів фізіологічної потреби організму людини в продуктах харчування, з урахуванням їхнього хімічного складу та енергетичної цінності, з урахуванням рекомендацій Всесвітньої організації охорони здоров'я. Вартість такого набору визначається як сума вартостей споживання кожного продукту, включеного до набору продуктів харчування відповідної групи населення. Основними принципами формування набору продуктів харчування є: 1) забезпечення дитини повноцінним харчуванням для розвитку здорового організму 2) забезпечення дитини віком від 6 до 18 років додатковим харчуванням для активного соціального та фізичного розвитку 3) задоволення організму працюючої особи у відтворенні працездатності, збереження працездатності для безробітного, відновлення в необхідних випадках працездатності для особи, яка її втратила 4) підтримання повноцінного функціонування організму людини похилого віку. Набір непродовольчих товарів формується згідно з нормативами забезпечення засобами гігієни, медикаментозними засобами, засобами захисту організму людини від впливу навколишнього середовища, а також засобами для влаштування побуту. Непродовольчі товари бувають індивідуального користування (верхній зимовий одяг, верхній демісезонний одяг, костюм (сукня), натільна білизна, панчішно-шкарпеткові вироби, головні убори, галантерейні вироби, взуття) і загальносімейного користування (текстильні вироби, білизна, посуд, побутові прилади, меблі, предмети першої потреби, предмети санітарії та ліки). Вартість набору складається із суми вартостей споживання непродовольчих товарів індивідуального та загальносімейного користування на одну особу на рік. Основними принципами формування набору непродовольчих товарів є: 1) забезпечення збереження здоров'я та підтримання життєдіяльності організму людини 2) урахування особливостей потреб осіб, які належать до різних соціальних і демографічних груп населення 3) урахування культурно-побутових потреб особистості. До набору послуг включаються житлово-комунальні, транспортні, побутові послуги, послуги зв'язку, закладів культури, освіти, охорони здоров'я та інші. Основними принципами формування набору послуг є: 1) задоволення мінімальної потреби громадян у житлі, організації побуту, користуванні транспортом, закладами культури, у підтриманні зв'язку з навколишнім середовищем 2) задоволення потреби громадян у користуванні закладами освіти, охорони здоров'я 3) визначення житлово-комунальних послуг (з водопостачання, теплопостачання, газопостачання, електропостачання, водовідведення, утримання та експлуатації житла і прибудинкових територій, сміттєзбирання, утримання ліфтів), на основі соціальної норми житла та нормативів споживання зазначених послуг 4) урахування особливостей потреб осіб, які належать до різних соціальних і демографічних груп населення. Таким чином, при визначенні прожиткового мінімуму законодавцем враховано всі необхідні щомісячні потреби фізичних осіб. На момент ухвалення оскаржуваного рішення суду, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років було встановлено на рівні 1 531,00 грн. на місяць (ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2016 рік). Виходячи з рівності обовязку батьків по забезпеченню належного розвитку дитини, необхідний мінімум, який має бути надано на утримання дитини кожним з батьків, становить 765,50 грн. (1531,00 грн./2). Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню оскільки судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON] періодично мешкає разом як з батьком так і з матірю, що підтверджується актами, складеними сусідами за місцем мешкання кожної із сторін від 22.09.2016 року та 27.09.2016 року. Згідно ст.. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, н користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . Стосовно позовної вимоги [PERSON] щодо стягнення на її користь з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 1 000 грн. не підлягають задоволенню оскільки позивачка не надала суду документально підтверджені докази цих витрат та враховуючи те, що Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи викладене, суд дістається висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1000 гривень підлягають частковому задоволенню у звязку з тим, що особа яка надавала правову допомогу не приймала участь у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням не брала участь та не здійснював ознайомлення з матеріалами справи в суді. Згідно ч.3\~ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, з відповідача\~\~в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial