Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу № 1/113 від 15.09.2000 квартири [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат, укладеного на Універсальній біржі «Рона», зареєстрованого в ММБТІ 20.09.2000 за № 18766, між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діяла від себе особисто та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] , з одного боку, та [PERSON] , з іншого боку. На теперішній час позивачка не має можливості розпорядитись своїми правами як власник майна, оскільки даний договір не було посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача у справі. На позовних вимогах наполягає. Відповідачі у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Раніше квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1998. зареєстрованого ММБТІ за реєстр. № 18766 від 21.01.1999. 15 вересня 2000 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони на Універсальній біржі «Рона», укладено договір купівлі-продажу за № 1/113, квартири [ADDRESS] . Зазначений договір було зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 20 вересня 2000 року за реєстровим № 18766. Договір купівлі-продажу квартири підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявив, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу квартири, сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на теперішній час, визнання такого договору дійсним можливе лише у судовому порядку. Позивачка вказує на те, що після укладання договору купівлі-продажу квартири, сторонами були виконані всі умови договору. Відповідно до довідки з КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 13.04.2020 року за вих. № 808, станом на 28.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в цілому на підставі договору купівлі - продажу від 15.09.2000 року укладеного та ТБ "Рона", зареєстрованого в БТІ 20.09.2000 року. [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 10 серпня 1979 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] зареєструвала шлюб 03 липня 2004 року та змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 24). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від спадкових прав після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори Рябоконь К.Л. від 02.10.2019 про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивачу, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки договір купівлі-продажу квартири не посвідчено нотаріально. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 223/2019 року до майна померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами позивачем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у серпні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права щодо про оформлення спадкових прав на квартиру [ADDRESS] після смерті [INFO] її батька [PERSON] , оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Outcome: approved