Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи був уточнений і просить суд стягнути на його користь з відповідача: грошову компенсацію за не використані дні щорічної відпустки в розмірі 48657,92 грн.; винагороду за вислугу років за період з березня 2016 року по лютий 2017 року в розмірі 4601,78 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку з 15.03.2017 року по дату постановлення рішення; судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначав, що він з 26.11.1999 року по 15.03.2017 року працював на підприємстві ПРАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу». 15.03.2017 року був звільнений за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. На час звільнення він займав посаду машиніста гірничих виїмкових машин шостого розряду з повним робочим днем під землею. При звільненні відповідач, всупереч ст.116 КЗпП України, в повному обсязі з ним не розрахувався, чим порушив його права. Позивач вказував, що на момент звільнення він, відповідно до особової картки працівника, яка велася відповідачем, мав 64 дні невикористаної відпустки. Згідно розрахунків позивача, відповідач повинен йому виплати компенсацію за невикористані 64 дні відпустки в розмірі 48657,92 грн., виходячи з його середньоденної заробітної плати 760,28 грн.(розрахунок позивачем наведений в уточненій позовній заяві). Крім того позивач, посилаючись на ст.117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденної заробітної плати для розрахунку в розмірі 955,18 грн.(розрахунок середньоденної заробітної плати для розрахунку позивачем наведений в уточненій позовній заяві). Також позивач вважає, що відповідач порушив його право на належну заробітну плату, а саме на винагороду за вислугу років, яку повинен був виплачувати йому з січня 2016 року по лютий 2017 року виходячи з 16,6666..% в місяць за безперервний стаж , який складає більше 15 років, що передбачено додатком № 1В до Положення про порядок виплати працівникам винагороди за вислугу років ПРАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу»(далі Положення). Але фактично вказаних вимог положення відповідач не виконував в повному обсязі і виплачував винагороду за вислугу років в меншому розмірі ніж це передбачено п.11,12 Положення. Позивач вказує на те, що його посадовий оклад за період з січня по травень 2016 року становив 5145,00 грн., а в період з червня 2016 року по вересень 2016 року 5979,00 грн., в період з жовтня 2016 року по лютий 2017 року 6988,00 грн. Тому, з урахуванням виплачених сум як винагороди за вислугу років за період з березня 2016 року по лютий 2017 року відповідач повинен виплати йому різницю не доплаченої винагороди в розмірі 4601,78 грн (розрахунок недоплаченої винагороди позивачем наведений в уточненій позовній заяві).На підставі викладеного позивач просить задовольнити його позовні вимоги і допустити негайне виконання судового рішення. Позивач в судове засідання не з»явився. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі (а.с.4). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи належним чином був повідомлений. Від останнього до суду надійшло клопотання від 07.12.2017 року (а.с.189), в якому він просить суд розглянути справу без його участі та участі позивача. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи без його участі з урахуванням наданих письмових заперечень. Згідно змісту письмових заперечень відповідача вбачається, що останній позовні вимоги позивача не визнає і просить відмовити в позові виходячи з такого (а.с.129-132, 191-192). Зі змісту заперечень вбачається, що відповідач визначає факт звільнення позивача на підставі наказу № 1211-к від 15.03.2017 року, але вказує, що звільнення було зумовлено тим, що з 13 березня 2016 року підприємство було незаконно захоплено третіми особами і з цього часу відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою Донецька область м.Хрестівка (м.Кіровське), у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, у тому числі про затвердження та введення в дію штатного розпису, особових справ працівників (в яких зберігаються заяви працівників про прийняття на роботу, анкети, особові картки та інш.), посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп»ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням обліку трудових взаємовідносин з працівниками. З цього приводу відповідач звернувся до правоохоронних органів і на підставі його заяви було порушено кримінальне провадження по факту захоплення 13.03.2017 року майнового комплексу. Крім того, зі змісту заперечень вбачається, що виконати свої обов»язки перед позивачем, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, відповідач не має можливості, внаслідок настання обставин непереборної сили, що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року №2372/2/21-10.2. Також в запереченнях вказується, що надані позивачем докази, на думку відповідача, не є належними доказами, так як вказані документи могли бути видані лише відповідачем, але останній втратив контроль на підприємством і зазначає, що цих документів не видавав позивачу і тому не може підтвердити їх дійсність і вірність їх змісту. Враховуючи те, що сторони та їх представники належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи та від позивача та відповідача маються заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність сторін, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази, які маються в матеріалах справи, судом встановлено таке. Між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються Кодексом законів України про працю. Судом встановлено, що позивач по 15.03.2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача АА № 100952, яка заповнена 31.07.1998 року і не оспорюються відповідачем, про що свідчить зміст письмових заперечень. 15.03.2017 року позивач був звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) згідно наказу № 1211к від 15.03.2017 року, що також підтверджується копією трудової книжки і не оспорювалось відповідачем в письмових запереченнях. Судом, з уточненої позовної заяви позивача встановлено, що останній просить стягнути з відповідача : грошову компенсацію за не використані 64 дні щорічної відпустки в розмірі 48657,92 грн.. При цьому середньоденну заробітну плату (760,28 грн.) для розрахунку грошової компенсації за дні невикористаної відпустки позивачем розраховано на підставі даних розрахункових листів та індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб, наданих УПФУ; винагороду за вислугу років за період з лютого 2016 року по лютий 2017 року в розмірі 4601,78 грн.. Розмір посадового окладу позивачем взято з розрахункових листів (а.с.69-75); середній заробіток за час затримки розрахунку з 15.03.2017 року по дату постановлення рішення. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Стаття 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.\~ Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.\~ Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.\~ При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.\~\~\~ З матеріалів справи вбачається, що виробничі потужності ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» (код юридичної особи 05508186) знаходяться в м.Хрестівка (до 2016 року м.Кіровське) Донецької області. У зв»язку із взяттям, у 2014 році, під контроль м.Кіровське (з 2016 року м.Хрестівка) незаконним збройним формуванням), було змінено місцезнаходження ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» з адреси у м.Кіровське (з 2016 року м.Хрестівка) та зареєстровано за адресою [INFO]. Вказані обставини позивачем не спростовані. Представник відповідача в своїх письмових запереченнях (а.с. 129-132) вказує на те, що з 13 березня 2016 року ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» було незаконно захоплено третіми особами і з цього часу відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою Донецька область м.Хрестівка (м.Кіровське). Витягом з кримінального провадження № 12017100000000152 від 21.03.2017 року підтверджується, що за вищевказаними фактами за заявою ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» (код 05508186) Головним управлінням Національної поліції у Донецькій області 18.03.2017 року дійсно розпочато досудове розслідування за ч.3 ст.206 КК України (а.с.142). Згідно зі статтею 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 5 червня 2014 року) передбачено, що у районі проведення АТО можуть вводитися тимчасові обмеження прав і свобод громадян. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. N 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, серед яких є м. Харцизьк. Крім того, прийняті інші нормативні акти, що визначають райони проведення АТО. Так, наказом Служби безпеки України від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», визначені такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, як Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014 року. Задля надання відповідної оцінки ситуації, що склалася у діяльності ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу», останній звернувся із відповідним запитом до Торгово-промислової палати України. Відповідно до\~статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»). Висновком Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року №2372/2/21-10.2 (а.с.143-183) підтверджується існування форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання обов»язків ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу», передбачених законодавством України про працю, в тому числі і ст.ст.\~47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме 15 березня 2017 року, 21 березня 2017 року, 24 березня 2017 року, 31 березня 2017 року, кожному працівникові видати належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Вказаним висновком підтверджується, що такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності зобов»язальної сторони, якою за цим висновком є ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу», передбачених законодавством України про працю, в тому числі і ст.ст.\~47, 83, 115 і 116 КЗпП України. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, так як настання обставин непереборної сили, які встановлені висновком торгово-промислової палати, свідчить про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу належних при звільненні сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України. Крім того слід зазначити, що висновок Торгово-промислової палати України від 24 липня 2017 року №2372/2/21-10.2 (а.с. 143-183) ґрунтуються на тому, що з 13.03.2017 року ( з дати фактичного захоплення невстановленими особами виробничих потужностей) відповідач фактично втратив доступ до первинних документів, на підставі яких має здійснюватися розрахунок сум заробітної плати, відпускних, та інше, що підлягають до виплати на користь робітників у день звільнення. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказує на те, що відповідач при звільненні не розрахувався з ним, а саме не виплатив йому грошову компенсацію за невикористані 64 дні щорічної відпустки в розмірі 48657,92 грн. та винагороду за вислугу років за період з лютого 2016 року по лютий 2017 року в розмірі 4601,78 грн.. При цьому, як вбачається, зі змісту уточненої позовної заяви, середньоденну заробітну плату (760,28 грн.) для розрахунку грошової компенсації за дні невикористаної відпустки позивачем розраховано на підставі даних розрахункових листів та індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб, наданих УПФУ. Представник відповідача в своїх письмових поясненнях (а.с.191-192) вважав документи, які надані позивачем, не належними доказами, вказуючи на те, що відповідач втратив контроль над підприємством, в тому числі і над документами, які знаходились в його віданні і тому не може підтвердить дійсність документів, які були надані суду представником позивача, як документи, що брались до уваги останнім для розрахунку сум, які підлягають виплаті при звільненні позивача. Вирішуючи питання чи є надані представником позивача документи (табуляграми, відомості УПФУ, копія особової картки) належними доказами у справі, суд виходив з такого. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. У ст.30 Закону України "Про оплату праці" міститься аналогічна норма, доповнена зобов'язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Табуляграма це звітний документ, результат розрахунку, віддрукований на табуляторі або друкованому пристрої комп'ютера. Таким чином, табуляграма є підтвердженням нарахованої заробітної плати, яка містить відомості про період оплати, загальну нараховану суму, розшифровку виплат та утримань і не є безспірним доказом на підтвердження розміру заборгованості. Крім того, слід звернути увагу на те, що надані розрахункові листи(а.с.69-80) не мають відомостей з яких можливо б було встановити яке ж саме підприємство їх видало, також не містять підпису та прізвища особи, яка засвідчила їх видачу. Також, на думку суду, не є свідченням розміру заборгованості і інформація Пенсійного Фонду, яка може лише підтвердити розмір нарахованої заробітної плати позивачу за певний період, але не розмір заборгованості. Що стосується особової картки № 1199 на [PERSON]С.(а.с.66-67), то оригінал вказаної картки був наданий суду представником позивача в підготовчій частині судового засідання 17.11.2017 року. Судом була завірена копія даного документа, так як суд оглядав його оригінал, але суд зазначає, що представник позивача не поясняв, яким чином у нього на руках з»явився оригінал цього документа, який повинен зберігатися на підприємстві відповідача і хто саме його йому видав. В свою чергу представник відповідача [PERSON], який також був присутній в судовому засіданні 17.11.2017 року, не заперечував проти засвідчення судом копії цього документу, але вказував на те, що даного документу відповідач представнику позивача не видавав, так як з 13.03.2017 року відповідач фактично втратив контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та документів і тому спростувати або підтвердити відомості зазначені в ньому не може. Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги вищевказані документи, оскільки останні, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, не є належними та допустимими доказами, так як з моменту захоплення ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» в м.Кіровськ (м.Хрестівка) будь-які видані підприємством документи не можуть бути належними доказами з огляду на те, що підприємство вийшло з-під контролю керівництва, а відповідач з об'єктивних причин позбавлений можливості підтвердити або спростувати розмір заборгованості перед позивачем. За таких обставин не можливо зробити беззаперечний висновок щодо наявності заборгованості грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 48657,92 грн., винагороди за вислугу років за період з лютого 2016 року по лютий 2017 року в розмірі 4601,78 грн.. Виходячи з вищевикладеного у задоволенні позовних вимог слід відмовити, так як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності сум заборгованості ПрАТ «ДТЕК шахта Комсомолець Донбасу» перед позивачем внаслідок його звільнення 15.03.2017 року, а тому і підстав вважати, що трудові права позивача є порушеними на час розгляду справи немає. Також не підлягають задоволенню позовна заява в частині вимог щодо стягнення середнього заробітку за дні затримки вплати заробітної плати. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями ст.117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. В судовому засіданні встановлено, що затримка виплати позивачу сум заробітної плати у строки, визначені ст.116 КЗпП України, відбулася не з вини відповідача, а через настання обставин непереборної сили, тому передбачені законом підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки у виплаті заробітної плати відсутні.

Outcome: dismissed