Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом і просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], стягнути з нього судові витрати. Обґрунтовує вимоги таким. З 05 червня 2015року по 06 липня 2018року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі в них народилася [INFO] донька [PERSON]. Рішенням суду від 06 липня 2018року їхній шлюб було розірвано. Місцезнаходження відповідача в даний час невідоме. Фактично, шлюбні стосунки було припинено з лютого 2017року, вони проживають окремо, дитина проживає з нею. Після народження доньки [PERSON] перестав цікавитися нею і донькою. 28 лютого 2017року він повідомив сім'ї, що їде на заробітки в Російську Федерацію. Через тиждень після від'їзду [PERSON] подзвонив і оголосив про те, що ні вона, ні донька його не цікавлять, що у нього своє життя, на його допомогу не розраховувати. За місцем реєстрації, по [ADDRESS], відповідач не проживає з 2016року по теперішній час. Спорів стосовно місця проживання дитини між ними не було, відповідач не заперечував , що дитина буде проживати з нею. Весь цей час він життям дочки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною, та не приймав участі в її вихованні, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Зв'язку з ним немає, місцезнаходження його невідомо. Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування її та дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, це свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини. 21 вересня 2018року судом відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження. (а.с.30-31) 09 листопада 2018року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с. 56). В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги. Просить їх задовольнити . Пояснила, що з відповідачем вона проживала спочатку в цивільному шлюбі близько п'яти років. В 2015році вони зареєстрували шлюб. Разом працювали в м. Москва в 2016році. Потім вона завагітніла і вимушена була покинути м.Москва та приїхала додому в м. Дружківка. Відповідач не бажав дитину, але вона хотіла народити дитину. Це викликало його незадоволення. В лютому 2017року, перед її пологами, він приїхав до м. Дружківки, забрав їх з лікарні, і через короткий час одразу поїхав у м. Москву. З відти подзвонив, повідомив, що ні вона, ні донька йому не потрібні, у нього своє життя. Зв'язок з ним був перерваний. З того часу він жодного разу не подзвонив, не приїхав, не привітав дитину зі святами. Вона звернулася до суду за розірванням шлюбу. Потім зверталася до поліції про його розшук. Пізніше, зі слів матері відповідача, їй стало відомо, що він все ж таки перебуває в Російській Федерації, інколи з нею спілкується, але без зворотного зв'язку. Донька йому не потрібна. Ніякої участі в її житті відповідач не приймає, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджав. Вважає, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання та утримання дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи, повідомлений шляхом оголошення на сайті «Судова влада України» , сторінка Дружківського міського суду , розділ «громадянам», оскільки фактичне місце знаходження відповідача невідоме, за місцем реєстрації він не проживає. (а.с. 58,62). Представник третьої особи - орган опіки та піклування Дружківської міської ради в судове засідання не з"явився. Про дату , час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують. (а.с.64). Суд, з урахуванням думки позивача, прийняв рішення про розгляд справи у відсутність відповідача та представника третьої особи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Статтею 14 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2015року по 07 серпня 2018року року. Рішенням Дружківського міського суду від 06 липня 2018року, яке набрало чинності 07 серпня 2018року, шлюб між сторонами розірваний, після розірвання позивачка залишила собі дошлюбне прізвище «Холіна» (а.с.13-15). Судом встановлено, що відповідач є батьком, а позивачка є матір"ю , малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.02.2017року (а.с.12). Судом встановлено, що позивачка та малолітня [PERSON] проживають разом за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Актом, складеним головою територіального комітету (а.с.21), а також довідкою про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS]. (а.с.25). З довідки вбачається, що в зазначеній квартирі зареєстрована лише позивачка. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, вона не має можливості зареєструвати доньку за місцем свого проживання, оскільки відсутня згода батька на таку реєстрацію. А через відсутність самого батька, тобто відповідача, отримати згоду не можливо. Судом встановлено, що квартира, в якій проживає позивачка разом зі своєю донькою, належить їй на праві власності на підстав договору дарування квартири від 27 грудня 2016року (а.с.17-19). Відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS], але фактино за цією адресою не проживає. Місце його знаходження невідоме. (а.с.28) В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір'ю відповідача, підтвердила, що відповідач не проживає за місцем реєстрації. Де він фактично проживає їй не відомо. Після того, як він в лютому 2017року поїхав до м.Москва, він лише декілька разів виходив з нею на зв'язок, який був з різних телефонів і вона не могла йому передзвонити. Щоб його знайти, вона писала СМС повідомлення на ці номери, пояснювала, що з цього номеру дзвонив її син і просила, якщо їм щось відомо про його місце знаходження , написати їй. Після цього, син вийшов на зв'язок. Сказав, що він не має наміру приїжджати до м Дружківки. 13 жовтня 2018рокі він дзвонив останній раз. Вона йому повідомила, що [PERSON] подала позов про позбавлення батьківських прав. Ніяких заперечень він не висловив. Після цього ніякого зв'язку не було. Він дійсно кинув свою сім'ю в лютому 2017року і ніяким чином не приймає участі у вихованні та утриманні своєї дитини. Вона, як бабуся, любить свою онучку, допомагає, виходячи зі своєї матеріальної можливості. Дуже жалкує, що її син опинився таким безвідповідальним батьком до своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. 1 Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Пунктом 16 цієї постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Судом встановлено, що рішенням Дружківського суду від 06 липня 2018року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які він не сплачує і має заборгованість станом на 01 листопада 2018року у сумі 10590грн (а.с. 47,48). Свідки [PERSON] та [PERSON], які є хрещеними батьками малолітньої [PERSON], підтвердили в судовому засіданні, що батько дитини з самого її народження не проживав з дитиною і не підтримував з нею ніякого зв'язку. Він взагалі ні з ким не підтримує зв'язок. Іноді дзвонить своєї матері. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що він має стосунки з позивачкою з 2017року, і жодного разу не чув і не бачив, щоб відповідач якимось чином цікавиться своєю дитиною. [PERSON] дуже любляча матір, опікується своєю донькою, і всім її забезпечує. Виходячи з оцінки доказів, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків. Він має реальну можливість виконати їх, але не вчиняє відповідних дій. Згідно висновку органу опіки та піклування № 16/2918//01 від 08.11.2011року орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO]. (а.с. 50-51) Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка відповідно до ст. 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи з інтересів дитини, і того факту, що батько свідомо та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків, суд вважає, що є підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення відповідача батьківських прав. На підставі ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80грн. (а.с.1)

Outcome: approved