Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом 27.01.2017 року, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.03.2008 року станом на 31.12.2016 року в розмірі 19\~746,06 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом 3052,84 грн., по процентам за користування кредитом 13\~056,83 грн., за пенею та комісією 2 219,91 грн., штрафів: 500 грн. фіксована частина, 916,48 грн. процентна складова; стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 1600 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 11.03.2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 3500 грн. зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 36 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення по строку дії картки. Свої зобов`язання банк виконав, натомість позичальник покладені на нього обов`язки належним чином не виконував, в результаті чого станом на 31.12.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 19\~746,06 грн., яку представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] в примусовому порядку. Присутня в судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.\~ Зазначила, що під час укладення договору [PERSON] під підпис ознайомлювався з Умовами та правилами надання банківських послуг, які є публічною офертою. Видана позичальникові кредитна картка за умовами кредитного договору №б/н від 11.03.2008 року діяла до 2012 року, однак однак заяв про закриття карткового рахунку та припинення дії договору позичальник не подавав, у зв`язку з чим договір є діючим. За його погодженням, банк здійснив автоматичне списання коштів із його заробітної плати в рахунок погашення кредитної заборгованості, що мало місце 09.07.2015 року в сумі 358,44 грн., натомість 19.08.2015 року здійснив повернення коштів в сумі 280,87 грн. як особі, яка проходила службу в зоні проведення АТО. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] заперечували проти задоволенні позову. Згідно позиції, викладеної в письмових запереченнях (а.с.40), представник зазначив, що починаючи з 29.07.2011 року розмір заборгованості за кредитом в сумі 3052,84 грн. в межах наданого банком розрахунку залишався незмінним, як і заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 13\~056,83 грн., яку починаючи з 29.07.2011 року відповідач не погашав. Враховуючи вказані обставини та звернення позивача до суду з позовом 27.01.2017 року, представник відповідача посилався на пропуск ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 3-річного строку позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих до 27.01.2014 року, які можливо стягнути за період з 27.01.2014 року по 27.01.2017 року. Крім того, просив застосувати строк позовної давності і до вимог про стягнення пені, яка виникла з 05.06.2009 року, та штрафу, нарахованого з 02.05.2008 року, повністю відмовивши в задоволенні вимог в цій частині та стосовно стягнення заборгованості за тілом кредиту. Між іншим, представник акцентував увагу на тому, що в період несення [PERSON] служби в зоні проведення антитерористичної операції, банк неправомірно нараховував йому штрафні санкції та проценти за користування кредитом, що є порушенням п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та є достатньою підставою для відмови в задоволенні позову в повному обсязі. Додатково представник відповідача [PERSON] просив суд врахувати, що відповідач є інвалідом війни та отримує незначну пенсію. Крім того, відповідач [PERSON] , будучи допитаним судом в якості свідка, показав, що приблизно в 2007-2008 р.р. він дійсно уклав з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитний договір про отримання кредиту в сумі близько 3 000 грн., підтвердивши свій підпис в заявах про отримання кредиту. Спочатку він частково погашав кредит, однак пізніше не зміг виконувати належним чином свої зобов`язання у зв`язку з браком коштів та перебуванням в армії. Йому було відомо про збільшення розміру заборгованості за кредитом до 18\~000 грн., про що йому додому надходили з банку повідомлення. В 2015 році в банку він відкрив окремий рахунок для здійснення зарахування на нього заробітної плати, однак згоди на автоматичне списання із заробітної плати коштів в рахунок погашення кредиту він не надавав. Підтвердив, що факти списання коштів в липні-серпні 2015 році дійсно мали місце, в той час як він перебував на службі в зоні проведення АТО. Першу нараховану йому заробітну плату було повністю списано в рахунок погашення кредитної заборгованості. Про те, що він був мобілізований для проходження служби в зоні проведення антитерористичної операції ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» він повідомляв як особисто, так і окремо командування його військової частини. Суд,\~ вислухавши думку представників сторін, відповідача, його покази як свідка, дослідивши\~ письмові докази, надавши їм оцінку в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.03.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (п.1.1 Статуту, а.с.19) та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання Заяви за № 1SAMD51000020356886 від 11.03.2008 (а.с.6). Відповідач погодився з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, який по своїй суті є договором приєднання. Відповідач ознайомлений і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, що засвідчив своїм підписом (а.с.54, 55). За умовами кредитного договору від 11.03.2008 року [PERSON] отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії зі сплатою відсотків за користування ним за базовою ставкою 36% річних із розрахунку 360 днів/рік (п.5.5 Умов та правил, а.с.14). 19.03.2008 року позичальник отримав кредитну картку за № [NUMBER] із визначеним кредитним лімітом 3060 грн. (а.с.54-зворот, 72). Крім того, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за пільговою ставкою 0,01 % річних в межах пільгового періоду до 30 днів за кожною платіжною операцією, за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним, що визначено п.5.1.4 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.14) та в графі «Пільговий період» Довідки про умови кредитування (а.с.55). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним\~ договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. В силу ст.ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від його виконання не допускається. Так, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором від 11.03.2008 року виконав належним чином, надавши [PERSON] кредит в обумовленому розмірі. Факт отримання кредитних коштів та користування ними відповідач не оспорював в ході судового розгляду. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Пунктом 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.12) передбачено обов`язок позичальника погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Як слідує з розрахунку заборгованості станом на 31.12.2016 року (а.с.4-6), [PERSON] користувався кредитними коштами, починаючи з 20.04.2008 року, однак не погашаючи в повному обсязі поточну заборгованість, в результаті чого, починаючи з 01.07.2008 року виникла прострочена заборгованість в розмірі 126,89 грн., яка станом на 31.12.2016 року склала 3052,84 грн.; поточну заборгованість відповідач погасив 05.07.2011 року. Крім того, як слідує з розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів по кредитному рахунку станом на 17.10.2017 року (а.с.72-77), кредитний ліміт по картці визначено в 3060 грн., зарахування коштів на рахунок із внесеної відповідачем готівки в рахунок погашення кредиту мало місце 13.08.2008 року 230 грн., 04.09.2008 року 200 грн., 09.09.2008 року 200 грн., 26.09.2008 року 200 грн., 13.01.2009 року 240 грн., 03.02.2009 року 70 грн., 02.03.2009 року 200 грн., 23.05.2009 року 650 грн. (як депозит), після чого починаючи з 26.05.2009 року та до 08.07.2015 року жодних платежів не здійснював. В ході судового розгляду відповідач підтвердив обставини неналежного виконання ним кредитних зобов`язань та припинення їх виконання, починаючи з 2009 року у зв`язку зі складним матеріальним становищем. Згідно зі ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не\~ повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, що передбачено ч.1 ст.611 ЦК України. Виходячи зі змісту ст.ст.546, 548, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою у формі штрафу або пені, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов`язання. Відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.12-зворот), у випадку порушення Клієнтом строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову (а.с.12-зворот). Однак, як слідує з Довідки про умови кредитування (а.с.55), у випадку порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, нараховується штраф в розмірі 250 грн. + 5% від ціни позову. Враховуючи, що визначений в п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг розмір штрафу є загальним, оскільки вказані умови в розумінні ст.634 ЦК України є загальною формулярною формою, в той час як визначені за погодженням сторін безпосередньо під час укладення договору тарифи та розмір штрафу, вказані в Довідці про умови кредитування, підписаній відповідачем, деталізують умови укладеного між сторонами кредитного договору, а тому мають пріоритетне значення під час перевірки обґрунтованості заявленого позивачем розміру заборгованості. Разом з тим, системним аналізом положень Умов та правил, а також Довідки про умови кредитування встановлено, що фіксована частина штрафу нараховується банком саме на момент виявлення факту прострочення заборгованості більш ніж на 120 днів, а процентна складова при зверненні до суду. Враховуючи доведеність в ході судового розгляду факту неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором від 11.03.2008 року, допущення прострочення погашення кредиту понад 120 днів, починаючи з 24.09.2009 року, та виникнення у банку права на нарахування штрафу з 23.01.2010 року (тобто зі сплином 120 днів згідно п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг), суд приходить до висновку про правомірність нарахування позивачем штрафу за процентною складовою в розмірі 916,48 грн. (з розрахунку: 3052,84 + 13\~056,83 + 2219,91) * 5% / 100%), однак не погоджується із заявленим банком розміром штрафу за фіксованою частиною в сумі 500 грн., оскільки він перевищує погоджений сторонами розмір в 250 грн., який, на переконання суду, саме в такому розмірі є доведеним. За даних обставин, з огляду на доведеність порушення відповідачем строків виконання кредитно-договірних зобов`язань та допущення істотної прострочки, суд приходить до висновку про обґрунтованість нарахування заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3052,84 грн., яка є простроченою, а також штрафу 916,48 грн. процентна складова та 250 грн. фіксована частина. Посилання представника позивача про отримання відповідачем кредиту в розмірі 3500 грн. суд оцінює критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, в той час як вказував представник відповідача, що підтверджується випискою з кредитного рахунку (а.с.72) та довідкою (а.с.78), [PERSON] отримав кредит на картку № [NUMBER] 11.03.2008 року з визначеним кредитним лімітом в 3060 грн. Що ж стосується вимог позивача про стягнення заборгованості за відсотками, то суд приходить до наступного висновку. Згідно зі\~ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»,\~до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , будучи призваним на військову службу Саксаганським районним військовим комісаріатом м. Кривого Рогу 06.06.2015 року, проходив службу у військовій частині Польова пошта [NUMBER] в [ADDRESS] в період з 06.06.2015 року по 29.01.2016 року, що підтверджується Витягом з Наказу командира ВЧ [NUMBER] від 15.07.2015 року №128 та довідкою Саксаганського РВК №4/1389 від 31.08.2017 року (а.с.60,61). В результаті отримання захворювання під час виконання обов`язку, пов`язаного із захистом Батьківщини (а.с.62), на підставі п.п.3 «а» п.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» [PERSON] звільнено зі служби, а відповідно до довідки до акту огляду МСЕК № 721784 від 29.05.2017 року присвоєно ІІІ групу інвалідності з 01.05.2017 року (.а.с.63, 64). Відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», Указу Президента України від 14.04.2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей з 14.04.2014 року розпочато проведення антитерористичної операції. Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (із змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року), з урахуванням положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року, Листа Юридичного департаменту Національного Банку України № 18-112/64483 від 05.11.2014 року «Про скасування пені та штрафів за договорами кредиту під час АТО», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02.09.2014 № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142,\~ а саме: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. В ході судового розгляду справи представник позивача [PERSON] зазначала, що про обставини несення відповідачем служби в зоні проведення антитерористичної операції ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відомо, про що повідомив сам позичальник, підтвердивши це в суді, у зв`язку з чим протягом періоду несення ним служби штрафні санкції та пеня за кредитним договором від 11.03.2008 року не нараховувались. Однак, як слідує з розрахунку заборгованості (а.с.4-6), під час нарахування процентів за користування кредитом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не було враховано, що положення ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюються і на відповідача [PERSON] , у зв`язку з чим неправомірно нараховано проценти за користування кредитом на прострочену заборгованість за період з 06.06.2015 року по 01.08.2015 року в розмірі 131,27 грн. в межах періоду мобілізації відповідача та несення ним служби в зоні АТО (з розрахунку: 3,05 + 24,42 + 64,11+ 3,06 + 3,05 + 33,58 = 131,27). За даних обставин суд вважає обґрунтованою суму заборгованості по процентам за користування кредитом станом на 31.12.2016 року саме в розмірі 12\~925,56 грн. за відрахуванням безпідставно нарахованих процентів в сумі 131,27 грн., виходячи з наступного розрахунку: 13\~056,83 131,27 = 12\~925,56 грн., де 13\~056,83 грн. заявлена позивачем сума заборгованості за процентами (а.с.6). При цьому, закінчення дії строку кредитної картки 03.2012 року за відсутності письмової заяви позичальника про закриття карткового рахунку та припинення строку дії кредитного договору, в розумінні п.3.1.3, п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.13, 13-зворот), не може свідчити про припинення строку дії договору, який за вказаних вище обставин був пролонгованим, він є діючим, як і зобов`язання відповідача до їх повного виконання. За даних обставин суд вважає правомірним нарахування процентів за користування кредитом за погодженою сторонами ставкою. Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по пені та комісії, нарахованих сумарно в розмірі 2219,91 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч.1\~ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, банк повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог банку. Відповідно до п.5 Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління НБУ №49 від 08.07.2017 року, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту та графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом. В той же час, ні Умовами кредитування та Правилами надання банківських послуг, ні в пред`явлених позивачем вимогах про стягнення комісії не конкретизовано сплату відповідачем комісії, не визначено її розмір, базу розрахунку, натомість будь-яких доказів стосовно тотожності даного платежу з «комісією», яку позивач пред`являє в позові сумарно з пенею, суду не надано, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості вирішувати незаявлену позивачем вимогу, зважаючи на положення ч.1 ст.11 ЦПК України та п.3 постанови ВСУ "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року №14. Позаяк, в Довідці про умови кредитування (а.с.55) вказано, що щомісячна комісія за кредитне обслуговування відсутня, в той час як такі види комісії, як за зняття готівки, отримання балансу на чек в банкоматах, за безготівковий розрахунок в аспекті положень п.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту суд розцінює як додаткову плату за розрахунково-касове обслуговування при користуванні кредитними коштами, зняття яких автоматично здійснюється банком безпосередньо в момент проведення банківської операції шляхом списання з рахунку. За даних обставин суд вважає безпідставним та неправомірним нарахування заборгованості по пені сумарно з комісією, оскільки виходячи з природи комісії як складової частини основного зобов`язання, що входить до сукупної вартості кредиту, а пені як штрафної санкції за порушення виконання зобов`язань, вони не можуть нараховуватись разом, що суперечить їх правовій сутності та меті застосування в рамках кредитно-зобов`язальних правовідносин, тому суд приходить до переконання, що включення позивачем до розрахунку заборгованості сумарно «комісії та пені» не ґрунтується на умовах кредитного договору та вимогах Закону і свідчить про існування неузгодженості між їх умовами та пред`явленими позивачем вимогами. Відповідно до ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене та те, що в розрахунку заборгованості (а.с.4-6) в графі "Сума комісії та пені (накопичувальним підсумком)" розмір заборгованості визначено 2219,91 грн., натомість в частині розрахунку у визначенні загальних сум (а.с.6) вона вказана виключно як заборгованість по комісії, що не узгоджується між собою та викликає у суду сумнів в достовірності та належності наданого позивачем розрахунку як доказу в обґрунтування цих вимог, тому суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності за всіма пред`явленими банком вимогами у зв`язку з пропуском строку позовної давності, з урахуванням того, що починаючи з 29.07.2011 року розмір заборгованості за кредитом в сумі 3052,84 грн. в межах наданого банком розрахунку залишався незмінним, як і заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 13\~056,83 грн., яку починаючи з 29.07.2011 року відповідач не погашав. Крім того, просив застосувати строк позовної давності і до вимог про стягнення штрафу, нарахованого з 02.05.2008 року. Перевіряючи обґрунтованість такої заяви та можливість застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі сплином строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). У правовому висновку Верховного Суду України по справі 6-100цс14 від 03.09.2014 року, який кореспондується з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду України по справі 6-20цс14 від 19.03.2014 року, вказано, що період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання, не може перевищувати один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). При цьому, виходячи із правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до ст.253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового (щомісячного) платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.4-6), здійснення позичальником останніх платежів в рахунок погашення заборгованості до моменту звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду 27.01.2017 року мало місце 23.05.2009 року в розмірі 650 грн. в рахунок погашення тіла кредиту, та 240,09 грн. погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, після чого банківську операцію по погашенню заборгованості проведено 09.07.2015 року в розмірі 358,44 грн. (а.с.6). Встановлена судом хронологічність узгоджується з письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, у тому числі випискою про рух коштів (а.с.72-77) та поясненнями представника позивача. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості з урахуванням її погашення, суд вважає обґрунтованим. Належних, допустимих та достатніх доказів в спростування наявності заборгованості та її розміру сторонами не надано. Проведення вказаної банківської операції, в подальшому не скасованої за заявою [PERSON] у випадку дійсності його незгоди з правомірністю її проведення, є свідченням визнання відповідачем наявності заборгованості та переривання строку позовної давності 09.07.2015 року, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування позовної давності до пред`явлених вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами. Посилання відповідача та його представника про неправомірність списання банком коштів із заробітної плати [PERSON] , зарахованої на інший банківський рахунок, оскільки згоду він на це не надавав, суд залишає поза увагою, оскільки відповідно до п.5.6 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції, діючій на момент укладення кредитного договору 11.03.2008 року, а.с.14), держатель картки (тобто позичальник) доручає банку списання з будь-якого рахунку держателя, відкритого в банку, у тому числі з карткового рахунку, грошові кошти для здійснення платежів з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань. Жодних зустрічних вимог про визнання неправомірними дій ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» або окремих положень умов кредитного договору стосовно автоматичного списання коштів з інших рахунків позичальника в рахунок погашення наявної кредитної заборгованості відповідач не заявляв. Однак, з огляду на характер нарахування неустойки у формі штрафу в його фіксованій частині в сумі 250 грн., який в розумінні п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг нараховується безпосередньо на момент виникнення прострочки, тобто 23.01.2010 року (що мало місце зі сплином 120 днів, починаючи з 24.09.2009 року), а після переривання строку позовної давності 09.07.2015 року, позивач звернувся до суду з позовом 7.01.2017 року, тому суд вважає за необхідне в його стягненні відмовити у зв`язку з пропуском 1-річного строку позовної давності. Підстав для застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення штрафу в розмірі 916,48 грн. процентна складова, суд не вбачає з огляду на його характер його нарахування безпосередньо під час пред`явлення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» позову до суду. Питання про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені (нарахованої сумарно з комісією) суд не розглядає у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в цій частині з огляду на їх недоведеність та необґрунтованість. Мотиви застосування діючих станом на 11.06.2015 року Умов та правил надання банківських послуг, зазначені представником відповідача, у тому числі надану представником позивача анкету-заву від 11.06.2016 року, суд відхиляє, оскільки вони не стосуються кредитно-договірних відносин сторін, які виникли в рамках кредитного договору від 11.03.2008 року, адже стосуються інших кредитних відносин, що не мають відношення до даного предмету спору. Аналізуючи перелічені докази та встановлені обставини в їх сукупності, доведеність неналежного виконання [PERSON] кредитно-договірних зобов`язань, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням з відповідача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором б/н від 11.03.2008 року станом на 31.12.2016 року в загальному розмірі 16\~894,88 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом (прострочене тіло кредиту) 3052,84 грн., по процентам за користування кредитом 12\~925,56 грн., штрафу 916,48 грн. процентна складова. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, згідно ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (а.с.1) пропорційно розміру задоволених вимог 85,6%, що становить відповідно 1369,60 грн.

Outcome: partial