Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача та застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину, вказуючи, що 29 квітня 2016 року між ним та відповідачем був укладений договір № 003513 фінансового лізингу з додатками. На виконання умов договору ним було сплачено на користь відповідача 60672 грн. та 500 грн. банківської комісії за послуги перерахування коштів, а всього - 61172 грн. При цьому, відповідач, надаючи зазначений вид послуг, порушив норми ЦК України, а також його права споживача, уклавши з ним договір шляхом надання недостовірної інформації. Предметом лізингу укладеного з ним договору є автомобіль - наземний самохідний транспортний засіб, який відповідач зобовязався передати йому у користування за плату на певний строк. Вищевказаний договір укладено у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений. Вважає, укладений договір лізингу є нікчемним, так як укладений внаслідок порушення його прав споживача відповідачем, що полягало у неповідомленні останнім необхідної інформації щодо нотаріальної форми договору, що вплинуло на можливість свідомого і компетентного вибору щодо необхідності та потребі у послузі, що є предметом договору. Тому просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачені кошти за договором лізингу в сумі 61\~172 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позов задоволити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, скерував до суду заяву в якій просив справу розглядати в його відсутність та письмові заперечення в яких вказуючи, що в момент підписання договору сторонами були досягнуті всі істотні умови, які є чесними та пропорційними з урахуванням особливостей непрямого лізингу. Нотаріальна форма для непрямого лізингу не обовязкова, жодний нотаріус не посвідчує договори непрямого лізингу, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій забороняє посвідчувати договори непрямого лізингу. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 29 квітня 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» був укладений договір № 003513 фінансового лізингу. Предметом лізингу укладеного з позивачем договору є автомобіль - наземний самохідний транспортний засіб, який відповідач зобовязався передати йому у користування за плату на певний строк. На виконання умов договору позивачем було сплачено на користь відповідача 60672 грн. та 500 грн. банківської комісії за послуги перерахування коштів, а всього - 61172 грн., що підтверджується квитанцією від 29.04.2016 виданої ПАТ КБ «Приватбанк». Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, відповідач, надаючи зазначений вид послуг, порушив норми ЦК України, а також права позивача споживача, уклавши з ним договір шляхом надання недостовірної інформації. Вищевказаний договір укладено у простій письмовій формі та нотаріально не посвідчений. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті З, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). В договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом (пункт 8.17, розділ 10 договору), звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, як встановлено судом, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1-статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Судом не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Судом встановлено, що договір фінансового лізингу від 29 квітня 2016 року, укладений між [PERSON] та TOB «Лізингова компанія «Ваш Авто»», нотаріально посвідчено не було. При подачі даного позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про судовий збір», тому на підставі ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 612 грн.

Outcome: approved