Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача підставність якого обґрунтував таким. [INFO] року помер [PERSON], який приходився йому, [PERSON], рідним братом. За життя, 07.12.2012 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого усе належне майно заповів своєму братові, тобто йому, [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом. Він, [PERSON], будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, за відсутності інших спадкоємців за законом, спадщину прийняв шляхом звернення до нотаріуса із заявою відповідного змісту. Проте нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я позивача щодо житлового будинку, що розташований в [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Вказана постанова була мотивована тим, що заявником нотаріусу не було пред'явлено правовстановлюючого документа на об'єкт нерухомості. Ураховуючи зазначене, а також те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а таке право позивача оспорюється, позивач просив суд здійснити захист його порушених прав у спосіб шляхом визнання за ним права власності на майно, що увійшло до спадкової маси у вигляді житлового будинку. В судове засідання позивач та його представник [PERSON] не з'явились, однак в адресованій суду заяві зазначили про підтримання вимог за позовом, просили суд його задовольнити у повному обсязі, а справу розглянути за їх відсутності. Представник відповідача - сільський голова Козинецької сільської ради Липовецького району в судове засідання також не з'явився, в заяві, що надав суду зазначив про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, просив суд розгляд справи проводити за відсутності представника сільської ради. Ураховуючи те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. [INFO] року в селі Коханівка Липовецького району Вінницької області, помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] Як убачається із заповіту вчиненого 07.12.2012 року, посвідченого цього ж дня секретарем Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області та зареєстрованого в реєстрі за №46, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого заповів усе належне йому майно своєму братові [PERSON]. Вказаний заповіт не змінено та не скасовано спадкодавцем за життя, про що свідчить запис вчинений на зворотній стороні заповіту секретарем сільської ради від 04.02.2015 року. Згідно матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] №22/12015, судом встановлено, що своїм правом на спадкування за заповітом скористався брат спадкодавця - позивач у справі [PERSON], подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини в межах шестимісячного строку заяву відповідного змісту. Як убачається із довідки виданої 16.02.2016 року за №165 виконкомом Козинецької сільської ради Липовецького району, [PERSON] проживав одиноко, не мав ні дружини, ні дітей. Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем на майно померлого брата [PERSON], оскільки інші спадкоємці відсутні. 12.02.2016 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на ім'я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті брата [PERSON], який помер [INFO] року, на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Вказана відмова нотаріуса була мотивована тим, що заявником нотаріусу не було пред'явлено правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності спадкодавця на це майно. Судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, оскільки спадщина відкрилась після 01.01.2004 року. Зі змісту ст.ст.1216-1218 ЦК України, слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст1220, 1222 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України). Як слідує із змісту ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її шляхом подачі заяви про прийняття спадщини особисто строком у шість місяців, або відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, подавши про це заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Аналізуючи зібрані у справі докази, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом вчиненим за життя спадкодавцем, спадщину у визначений законодавцем шестимісячний строк прийняв, відтак незалежно від часу відкриття спадщини вона вважається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Належність спадкової маси у вигляді житлового будинку що розташований в [ADDRESS], спадкодавцеві доведено довідкою виданою виконавчим комітетом Козинецької сільської ради Липовецького району за №165 від 16.02.2016 року, яка складена на підставі записів вчинених у погосподарських книгах, відповідно до якої констатовано, що власником вказаного вище житлового будинку є [PERSON]; Випискою із погосподарської книги, згідно якої [PERSON] є головою домогосподарства (а.с.7). Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. п. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вищевказана інструкція втратила чинність 19 січня 1996 року. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Здобуті у справі докази свідчать про те, що при житті [PERSON] володів, користувався та розпоряджався вищевказаним будинком, тобто він перебував у його власності, право власності зареєстроване за ним згідно вимог діючого на той момент законодавства по даних сільської ради. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону та підлягають до задоволення. Крім того, відповідач позов визнав, не заперечує проти задоволення позову, про що надав заяву відповідного змісту. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі викладеного ст. 25, 346 ч. 1 п.11, 1218 - 1223, 1233, 1268 -1270 ЦК України,

Outcome: approved