Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивачка [PERSON]., звернулася у Виноградівський районний суд із цією позовною заявою до відповідача з тих підстав, що 06.09.1977 року позивачка уклала шлюб з відповідачем [PERSON], про що виконкомом Сасівської сільської ради Виноградівського району Закарпатській області зроблено відповідний актовий запис за №21. Від даного шлюбу у сторін народився четверо дітей, які на даний чає є повнолітніми. На протязі останніх декілька років спільне подружнє життя у позивачки з відповідачем не складається, проживають у одному будинку, але в різних комнатах, спільного побуту не ведуть. Їхні різні характери та погляди на сімейне життя призвели до розпаду сім'ї, між сторонами повністю відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага одне до одного. Позивачка дійшла до висновку про те, що подальше збереження нашого шлюбу є недоцільним, і такий необхідно розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з»явилась, проте подала до суду письмову заяву в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та просила такі задоволити, на розлученні наполягає, оскільки між нею та відповідачем [PERSON], примирення та збереження сім»ї є неможливим, справу просить розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні вимоги заявленого позову визнав, однак просив суд звернути увагу на ту обставину, що у разі розірвання шлюбу, йому ніде буде проживати. Обстеживши матеріали справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд знаходить позов підставним та обгрунтованим із-за таких міркувань. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Так, у відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що 06.09.1977 року позивачка уклала шлюб з відповідачем [PERSON], про що виконкомом Сасівської сільської ради Виноградівського району Закарпатській області зроблено відповідний актовий запис за №21. Від даного шлюбу у сторін народився четверо дітей, які на даний чає є повнолітніми. На протязі останніх декілька років спільне подружнє життя у позивачки з відповідачем не складається, проживають у одному будинку, але в різних комнатах, спільного побуту не ведуть. Їхні різні характери та погляди на сімейне життя призвели до розпаду сім'ї, між сторонами повністю відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага одне до одного. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з"ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги інші обставини життя сторін. Ці вимоги закону узгоджуються та доповнюються нормами п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998р. №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю» із наступними змінами встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх сім»ї стали неможливим. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно і всебічно з»ясовувати фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, забезпечувати участь у засіданні, як правило, обох сторін, уживати заходів до примирення подружжя. Рішення суду про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам законності та обґрунтованості. При цьому законність і обґрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом норм процесуального права при розгляді цивільних справ, а й виконанням судом вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права та обов»язки подружжя. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що відповідно до вимог ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобов»язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім»ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов»язаний утверджувати в сім»ї повагу до матері. Дружина зобов»язана утверджувати в сім»ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім»ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст.56 СК України). На підставі наведеного, з урахуванням особливого характеру сімейних відносин та їх об»єктивну недоступність для оточуючих, беручи до уваги, що позивачка [PERSON] категорично заперечує проти збереження їх сім»ї та наполягає на розлученні, суд не може покласти обов»язок збереження сім»ї сторін на позивачку при наявності її категоричного заперечення цього. З"ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, суд встановив справжнє прагнення позивачки до розірвання шлюбу, а відтак приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу не суперечить інтересам сторін, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, у зв"язку із чим даний позов підлягає задоволенню. Суд також вважає, що судові витрати по справі, які понесла позивачка [PERSON], слід стягнути з відповідача [PERSON], оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В даному випадку відповідно до квитанції «ОщадБанк» від 09.08.2017 року (а.с.1), позивачка сплатила 640 грн. судового збору. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст.28,235,295 ЦК України, ст.ст.24,55,56,112 СК України та

Outcome: approved