Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , вона звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. було з`ясовано, що на нерухоме майно [PERSON] , а саме на 18/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2003 р., накладено арешт. Вважаючи свої права порушеними, позивачка просила суд скасувати обтяження у вигляді арешту нерухомого майна зареєстрованого 25.08.2004 року за № 1255807 реєстратором: Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою згідно ухвали Білоцерківського міського суду ВХ. 2064, 27.10.2003, накладеного на об`єкт: житловий будинок [ADDRESS] , шляхом виключення запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину, яка залишилась після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі її заяви була заведена спадкова справа № 135/2018 від 28 березня 2018 року. 21.06.2019 р. [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. із заявою щодо оформлення спадкових прав на майно померлого батька [PERSON] . В ході перевірки інформації в Державних реєстрах було виявлено, що на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2003 р. накладено арешт на 18/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , що належали [PERSON] на праві приватної власності. Обтяження у вигляді арешту, зареєстровано Першою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою за № 1255807 25.08.2004 р. З матеріалів справи вбачається, що у 2003 році [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме частиною будинку [ADDRESS] . 07.10.2003 р. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання права власності на частину будинку. 27.10.2003 р. [PERSON] подала до суду заяву про накладення арешту на спірну частину будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 27.10.2003 р. її заяву було задоволено, накладено арешт на 18/100 житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06.04.2004 р. затверджено мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , визнано право власності за [PERSON] на належні [PERSON] 9/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] сплачує [PERSON] компенсацію за належну їй частку в спільному майні подружжя за 9/100 частин вказаного будинку в розмірі 9 100 грн., а [PERSON] виписується з вказаного житлового будинку. Провадження у справі закрито. 21.04.2004 р. ухвала набрала законної сили. При затвердженні мирової угоди, судом не було вирішено питання зняття арешту з майна. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд встановив, що процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року N31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст.8, ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до ст. 73 Закону України "Про нотаріат", нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, ншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.п.5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір;про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. При цьому, згідно з п.78 зазначеного Порядку, державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону. Таким чином, заборона відчуження 18/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , які належали на праві приватної власності померлому [PERSON] , порушує права та законні інтереси позивача як спадкоємця померлого за законом, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися спадковим майном. Враховуючи те, що Білоцерківська міська державна нотаріальна контора, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивачки заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, позивачка позбавлена можливості реалізувати свої права власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved