Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивач звернувся із зазначеним позовом, який в судовому засіданні було підтримано представником та на вирішення суду ставилась одна вимога про визнання за [PERSON] права власності на 50% статутного капіталу приватного підприємства "Транспортна компанія ВГ-Транс". Заявлені вимоги були обґрунтовані тим, що за заповітом позивачеві, його мати, заповіла зазначене спадкове майно. У нотаріуса позивач не зміг отримати свідоцтво про право на спадщину адже прізвище та ім'я спадкодавця різниться. За таких обставин позивач отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яку не оскаржив, а звернувся до суду із даним позовом. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але направив листа, яким просив слухання справи проводити у відсутність їх представника, позов визнають. Представник позивача не наполягала на обовязковій участі представника позивача, в зв'язку з чим було вирішено проводити розгляд справи у його відсутність. Заслухав пояснення представника позивача, проаналізував надані ним докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. 2 серпня 2013 року у віці 78 років в м. Гайсин Вінницької області померла [PERSON] (а.с.4). 6 травня 2010 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла 50% статутного капіталу в приватному підприємстві "Транспортна компанія ВГ Транс" сину [PERSON] (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). 9 квітня 2015 року державний нотаріус Гайсинської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім'я позивача, в зв'язку із розбіжністю у документах, які підтверджують родинні зв'язки між спадкодавцем та спадкоємцем (а.с.28). В судовому засіданні представник позивача проінформувала, що дане рішення нотаріуса не оскаржувалось. Проаналізував пояснення позивача та досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Суд вважає, що позивач дійсно має право на звернення до суду за захистом невизнаних прав на спадкове майно, однак не у спосіб обраний позивачем тобто із позовом про визнання права власності на спадкове майно. В ході розгляду справи було об'єктивно встановлено та не спростовувалось представником позивача, що перепоною у оформленні прав власності на спадкове і зазначене майно є розбіжність у прізвищі та імені спадкодавця. Позивач, отримавши відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину із наведених мотивів погодився із таким рішенням, щонайменше про наявність скарг на такі дії нотаріуса суду не повідомлялось. За таких обставин, суд вважає, правильним було б звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення про належність певного документу конкретній особі, або встановлення факту спорідненості між особами. В свою чергу звернення до суду із позовом відразу про визнання прав власності на спадкове майно, суд вважає передчасним і безпідставним. Щонайменше правових підстав для задоволення позову направленим позовом не визначено. Посилання позивача на положення ст. ст. 16, 328, 1216, 1218 ЦК України як на загальні норми та за відсутності спеціальних норм, які регулюють саме дані правовідносини судом до уваги не приймаються та не можуть бути покладені в основу рішення про задоволення вимог позивача. На підставі вищевикладеного, керуюсь ст. ст. 212 215 ЦПК України, суд, --

Outcome: dismissed