Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він з 04 серпня 2002 року перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з відповідачкою. Життя з відповідачкою не склалося із-за різних поглядів на життя, відсутності взаємоповаги та взаєморозуміння, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведеться, тому просить суд розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявився, але надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги повністю підтримує, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачка в судове засідання не зявилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Згідно з вимогами ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з"явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, ознайомившись із матеріалами справи, дослідивши та давши оцінку доказам по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 04 серпня 2002 року, про що Виконкомом Червонозаводської міської ради Лохвицького району Полтавської області, зроблено актовий запис № 30 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно п. 10 роз'яснень ППВС України № 11, від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд встановив, що подружжя припинило шлюбні стосунки, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет, сімя фактично розпалася, поновлення сімейних стосунків вважають неможливим. Таким чином, судом зясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя. У звязку з викладеним, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка в судове засідання не з"явилася і не надала заяву про зміну їй шлюбного прізвища, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «Скопець». На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved