Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. В заяві вказувалося, що до служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації надійшов висновок Ялосовецької сільської ради Хорольського району Полтавської області щодо неналежного виконання батьківських обов'язків відповідачами, по відношенню до їх малолітніх дітей. Дана обставина підтверджується і відповідним висновком комісії з питань захисту прав дитини Хорольської районної державної адміністрації. В зв»язку з вищевказаним позивач прохає: позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], по відношенню до їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача Хорольської районної державної адміністраціїСенчук А.В., прохала позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], по відношенню до їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а відносно [PERSON], [INFO] вона не заперечувала про відібрання її у відповідачів. Відповідачі [PERSON], [PERSON]в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували проти позбавлення їх батьківських прав стосовно синів, але прохали не позбавляти їх батьківських прав стосовно доньки, не заперечували проти відібрання її в них. Представник третьої особи - служби в справах дітей Хорольської РДА Сенчук А.В. в судовому засіданні не заперечувала проти часткового задоволення позову. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] відповідно до повторних свідоцтв про народження серія [NUMBER], серія [NUMBER], серія [NUMBER], серія [NUMBER] є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов»язків, так як вихованням та утриманням [PERSON], [PERSON] та [PERSON]не займаються. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 21.08.2017 року в справі № 548/455/17 задоволено частково позов Хорольської районної державної адміністрації в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], треті особи - Служба у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування виконавчого комітету Ялосовецької сільської ради Хорольського району Полтавської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Відібрано малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] від їх батьків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без позбавлення батьківських прав та передано органу опіки та піклування служби у справах дітей Хорольської районної державної адміністрації. Стягнуто аліменти з [PERSON], [INFO], мешканця [ADDRESS], ідентифікаційний номер: [NUMBER] та [PERSON], [INFO], мешканки [ADDRESS], ідентифікаційний номер: [NUMBER] на користь [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 усіх видів їх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи із 27.03.2017 року і до досягнення дітьми повноліття. З висновку Комісії з питань захисту прав дитини Хорольської районної державної адміністрації від 10.08.2018 року №01-38/422 «Про неналежне виконання батьківських обов'язків [PERSON] та [PERSON] та про доцільність позбавлення їх батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON]» та висновку виконавчого комітету Ялосовецької сільської ради Хорольського району Полтавської області «Про неналежне виконання батьківських обов'язків [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] та про доцільність позбавлення їх батьківських прав» слідує, що відповідачів доцільно позбавити батьківських прав по відношенню до їх малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.18 та ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 р., держава докладає всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, відповідно до вимог ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Згідно зі ст.164 ч.2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.164 ч.3 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до абз.2 п.16 вищевказаної постановивбачається, що, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В той же час в судовому засіданні встановлено, що відповідачі змінили свою поведінку та усвідомили свої помилки у вихованні дітей, що слідує з наступного. Відповідачі влаштувались на роботу в С(Ф)Г "Грунтознавець" на посади овочівників, отримують постійний дохід та характеризуються з позитивної сторони. Скарги від сусідів, родичів до відділу поліції відносно відповідачів у період часу з липня 2018 року по вересень 2018 року стосовно бійок у сім'ї, сварок, порушень громадського порядку не надходили. Протягом останнього року відповідачі не притягувались до кримінальної та адміністративної відповідальності. Крім цього, відповідачі облаштували побут у житловому будинку в якому проживають в [ADDRESS] зокрема, провели косметичний ремонт (поклеїли нові шпалери, пофарбували) та підтримють його в належному стані, придбали побутові товари, одяг, продукти харчування. [PERSON] та [PERSON] показали суду, що вони придбали доньці одяг, а також телефонували у лікарню де вона перебувала про що не заперечував і представник позивача. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, І судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до п. 8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно ч.1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або Органу опіки та піклування. Відповідно до роз'яснень пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. При наведених вище конкретних обставинах суд вважає встановленим, що доведена наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав стосовно старших трьох синів - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відібрання від відповідачів меншої дочки [PERSON] без позбавлення їх стосовно неї батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 150,152,155,164,165 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.11,12 ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial