Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 56 по вул. М. Рильського в с.Гориславичі Мостиського району Львівської області, станом на 1991рік відносився до суспільної групи «колгоспний двір» і його членами були: вони (позивачі), їх дідо [PERSON], їхня баба [PERSON], а також їхні батьки [PERSON] та [PERSON] [PERSON] на момент припинення колгоспного двору зазначені особи мали по 1/6 частці у майні колгоспного двору кожен. Вказують, що 22.06.2007року їх батько [PERSON] помер. За свого життя заповіту він не складав. Спадщину після його смерті прийняли вони (позивачі) та їхня мати [PERSON] [PERSON] після смерті [PERSON], частка позивачів [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON] збільшилася до 5/24 частин кожному, а позивачу [PERSON] перейшла 1/24 частина будинку. Зазначають, 06.07.2014року помер їх дідо [PERSON] За свого життя заповіту він не складав. Спадщину після його смерті прийняли їхня (позивачів) мати [PERSON] та баба [PERSON], яка у встановлений законом строк відмовилася від своєї частки в користь [PERSON] В порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], [PERSON] одержала його 1/6 частину будинку, в результаті чого частка [PERSON] збільшилася до 9/24. Позивачі стверджують, що 16.01.2016року померла їхня баба [PERSON] За свого життя заповіту вона не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадщину після смерті [PERSON]П прийняла матір позивачів [PERSON] В порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], [PERSON] одержала її 1/6 частину будинку, в результаті чого частка [PERSON] збільшилася до 13/24 частки. Вказують, що 08.07.2017року їхня матір [PERSON] померла. За свого життя заповіту вона не складала. Спадщину після її смерті прийняли вони (позивачі). У встановлений законом строк, позивачі [PERSON] та [PERSON] відмовились від своєї частки в користь їхнього брата [PERSON] (позивача у справі). Таким чином, позивач [PERSON] одержав 13/24 частин будинку в порядку спадкування після смерті [PERSON], в результаті чого його частка в будинку збільшилася до ? частки. Однак, в позасудовому порядку оформити право власності на спірний житловий будинок вони не мають можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому звернулися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просять суд визнати за ними право власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 56 по вул. М. Рильського в с.Гориславичі Мостиського району Львівської області в таких ідеальних частках: позивачу [PERSON] ? частини будинку з господарськими спорудами №56 по вул. М. Рильського в с.Гориславичі Мостиського району Львівської області; позивачу [PERSON] 5/24 частини будинку з господарськими спорудами №56 по вул. М. Рильського в с.Гориславичі Мостиського району Львівської області; позивачу [PERSON] 1/24 частини будинку з господарськими спорудами №56 по вул. М. Рильського в с.Гориславичі Мостиського району Львівської області. У судове засідання позивачі не зявилися, проте подали заяви, в яких просять суд справу розглядати у їх відсутності та зазначають, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200,\~206 ЦПК України\~у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123\~ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України\~«Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №56 по вул. М.Рильського в с.Гориславичі Мостиського району Львівської області належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON] (голова двору), його дружина [PERSON], дочка [PERSON], зять [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] (позивачі у справі). [PERSON], виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/6 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. 22.06.2007року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивачів). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №875/08, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом були дружина та діти померлого [PERSON], [PERSON], [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу [PERSON]) Г.С. та [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу [PERSON]) М.С., які у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки постійно проживали разом із ним на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявили про відмову від спадщини. Таким чином, після смерті [PERSON] його право власності на 1/6 частину вищевказаного житлового будинку перейшло за загальними правилами спадкування до дружини та дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу [PERSON]) Г.С. та [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], частки позивачів [PERSON] та [PERSON], а також їх матері [PERSON], з урахуванням їхніх 1/6 часток у майні колгоспного двору, збільшилися до 5/24 частин кожному, а позивачу [PERSON] перейшла 1/24 частка будинку. Крім цього, позивачам по справі, а також їхній матері [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 19.11.2008 року на частину спадкового майна, а саме: грошові вклади, що знаходяться на збереженні у філіалі Ощадного банку №6315/020. 06.07.2014року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (діда позивачів). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №395/2014, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі Львівської області, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився Спадкоємцем першої черги спадкування за законом була донька померлого [PERSON] (матір позивачів), яка у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Інший спадкоємець першої черги за законом після смерті [PERSON], а саме його дружина [PERSON] спадщину не прийняла, і у відповідності до ст. 1274 ЦК України заявила про відмову від неї в користь [PERSON], що підтверджується її заявою. Таким чином, після смерті [PERSON] його право власності на 1/6 частину житлового будинку перейшло за загальними правилами спадкування до доньки - [PERSON] (матері позивачів), яка з урахуванням своїх 5/24 часток у житловому будинку, стала володільцем 9/24 часток у будинковолодінні. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.03.2015 року на частину спадкового майна, а саме: приватизовану земельну ділянку площею 2,0716 га, яка розташована на території Гусаківської сільської ради. 16.01.2016року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (баби позивачів). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №744/2016, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є донька померлої [PERSON] (матір позивачів у справі), яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживала разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині чи претендували б на таку, немає. Таким чином, після смерті [PERSON] її право власності на 1/6 частину житлового будинку перейшло за загальними правилами спадкування до доньки - [PERSON] (матері позивачів), яка з урахуванням своїх 9/24 часток у житловому будинку, стала володільцем 13/24 часток у будинковолодінні. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.09.2016 року на частину спадкового майна, а саме: приватизовану земельну ділянку площею 1,4029 га, яка розташована на території Гусаківської сільської ради. 08.07.2017року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (матері позивачів). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №730/2017, заведеної у приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є син померлої [PERSON] (позивач у справі), який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері, оскільки постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Інші спадкоємецці першої черги за законом після смерті [PERSON], а саме її доньки [PERSON] та [PERSON] спадщину не прийняли, і у відповідності до ст. 1274 ЦК України заявили про відмову від неї в користь [PERSON], що підтверджується їхніми заявами. Таким чином, після смерті [PERSON] її право власності на 13/24 частин житлового будинку перейшло за загальними правилами спадкування до сина - [PERSON] (позивача у справі), який з урахуванням своїх 5/24 часток у житловому будинку, став володільцем 3/4 часток у будинковолодінні. Як вбачається з матеріалів справи, позивачу [PERSON] було видано Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.02.2018 року на частину спадкового майна, а саме: приватизовані земельні ділянки площею 1,4029 га та 2,0716 га, які розташовані на території Гусаківської сільської ради. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно (спірний житловий будинок) позивачі не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; повідомленням приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] Вих №129/02-14 від 02.02.2018року; довідками, виданими виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області №167-2, №168-2, №169-2, №164-2, №165-2 від 09.02.2018 року; копією Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 04.07.1990 року; копією свідоцтва про народження [PERSON]; копією свідоцтва про народження [PERSON]; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження [PERSON]; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження [PERSON]; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачами у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачами права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 56 по вул. М.Рильського в с.Гориславичі Мостиського району Львівської області в таких ідеальних частках: позивачу [PERSON] ? частини будинку з господарськими спорудами №56 по вул. М. Рильського в с.Гориславичі Мостиського району Львівської області; позивачу [PERSON] 5/24 частини будинку з господарськими спорудами №56 по вул. М. Рильського в с.Гориславичі Мостиського району Львівської області; позивачу [PERSON] 1/24 частини будинку з господарськими спорудами №56 по вул. М. Рильського в с.Гориславичі Мостиського району Львівської області.

Outcome: approved