Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позову вказавши наступне. На підставі заяви б/н від 05.08.2014 року [PERSON] отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, зобов`язався повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки, виконати всі інші зобов`язання, згідно умов договору, однак зобов`язання за вказаним договором відповідачем належним чином виконані не були. У зв`язку із неналежним виконанням умов укладеного договору відповідачем, виникла заборгованість, яка станом на 20.09.2020 року становить 50101,32 гривень, яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 38568,13 гривень, заборгованості за простроченими відсотками - 11533,19 гривень. Вказану суму заборгованості за кредитним договором позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку та стягнути на його користь понесені судові витрати, які складаються із судового збору. Ухвалою судді від 13.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, разом із позовною заявою суду надавав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Александров Олексій Олександрович надавав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, а також надав відзив на позов, в якому заперечує проти позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання та подання Публічному акціонерному товариству Комерційному Банку «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», письмової анкети-заяви б/н від 05.08.2014 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 18). Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, на ім`я [PERSON] 03.06.2016 року було встановлено кредитний ліміт 3100,00 гривень, розмір якого в подальшому неодноразово змінено: 20.10.2016 року - 2152,52 гривень, 27.10.2016 року - 2000,00 гривень, 18.05.2017 року - 15000,00 гривень, 22.08.2017 року - 24000,00 гривень, 13.07.2018 року - 26500,00 гривень, 15.03.2019 року - 32000,00 гривень, 08.07.2019 року - 42000,00 гривень, 04.05.2020 року - 0,00 гривень, (а.с. 17). Отримання зазначеної суми грошових коштів відповідачем підтверджується випискою по рахунку [PERSON] (а.с. 26-37). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до розрахунку позивача (а.с. 7-15), у зв`язку із неналежним виконанням умов договору, заборгованість за тілом кредиту позичальника [PERSON] перед позивачем станом 20.09.2020 року складала 38568,13 гривень. Відповідно до довідки Позивача, Відповідачу видавалися дві кредитні картки: № [NUMBER] , дата відкриття 03.06.2016, з терміном дії по 05/19; № [NUMBER] дата відкриття 08.05.2019, з терміном дії по 04/23 (а.с. 16). Судом встановлено, та відповідачем у відзиві не заперечується, що вона отримувала та користувалась кредитною карткою № [NUMBER] . Платіжна картка за номером [NUMBER] , було видана АТКБ «Приватбанк» 08.05.2019 (а.с. 16). 08.05.2019 [PERSON] перебувала на роботі у будинку для людей похилого віку та інвалідів м. Касторф у Німеччині, що підтверджується Індивідуальним розрахунком для [PERSON] за травень 2019 рік (довідка з місця роботи). Отже, [PERSON] фізично не мала можливості отримати у приміщенні АТ КБ «Приватбанк» в м. Запоріжжі кредитну картку [NUMBER] , адже на цей час перебувала за межами кордону України. Таким чином, [PERSON] не отримувала кредитну картку [NUMBER] , та не розпоряджалась кредитними коштами. Відповідачем не надано розписки Відповідача, або інших підтверджуючих документів, про отримання Відповідачем кредитної картки № [NUMBER] . Позивачем не доведено факт отримання та використання Відповідачем кредитних коштів за кредитною карткою № [NUMBER] , починаючи з дати її отримання. Сума боргу за тілом кредиту за станом на 08.05.2019 на кредитній картці № [NUMBER] складала 11070,00 грн. (згідно виписки по рахунку, а.с. 30), що є останнім залишком після операції перед моментом видачі нової кредитної картки - № [NUMBER] . Таким чином, вимога Позивача про сплату заборгованості за кредитним договором, яка виникла з моменту отримання та користування кредитною карткою № [NUMBER] - є безпідставною. Статтею 15 ЦК України кожній особі гарантовано захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази порушення позичальником умов кредитного договору, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договором з повернення отриманих кредитних коштів, та, оцінюючи їх у сукупності, суд вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11070,00 гривень. Також, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченими відсотками - 11533,19 гривень. Так, у копії анкети-заяви позичальника [PERSON] від 05.08.2014 року (а.с. 18), долученої до матеріалів справи, зазначено про отримання позичальником карти „Універсальна", однак процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена. Позивач до позовної заяви долучив Витяг з актуальних станом на час звернення до суду Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що розміщені на його офіційному сайті, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт „Універсальна", якими передбачено порядок сплати відсотків за користування кредитними коштами. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи обслуговування кредитних карт „Універсальна" розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що до вимог про стягнення нарахованих відсотків неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом, грошові кошти за кредитним договором, які були отримані відповідачем, позичальником не сплачено, а матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ „ПриватБанк" підлягають частковому задоволенню, і суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 11070,00 гривень. В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими та непідтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 464,44 гривень.

Outcome: partial