Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

позов мотивований тим, що 15.04.2013 року що між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір №004-01000-150413 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки. Відповідно до умов договору банк відкрив поточний рахунок №26202701474055 у доларах США, а за користування грошовими коштами, що знаходяться на цьому рахунку банк зобовязувався сплачувати клієнтові проценти. Відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті від 15.04.2013 року №б/н позивач перерахувала кошти в сумі 1000 доларів США на поточний рахунок згідно квитанції від 15.04.2013 року №59_12. Розмір діючою тарифної ставки на позитивний залишок в доларах США встановлений на рівні 7% річних, зарахування відсотків передбачено на рахунок в останній робочій день місяця. Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» передбачено, зокрема, право клієнта розпоряджатись грошовими коштами на поточному рахунку тощо. Маючи потребу у коштах, 25.09.2014 року позивач звернулась із письмовою заявою до відділення №5 банку, що в м. Вінниці, вул. І. Богуна, 2, із вимогою про виплату залишку її коштів з поточного рахунку через касу банку, однак, ні в день звернення, ні протягом наступних двох робочих днів банк не виконав свої зобовязання та не виплатив позивачу належні їй кошти. Лише 03.10.2014 року відповідач частково повернув кошти в сумі 200 доларів США, мотивуючи це встановленими лімітами. Уточнюючи свої вимоги 25.06.2015 року позивач зазначила, що під час розгляду справи, а саме 23.06.2015 року Фондом гарантування вкладів через ПАТ АБ «Укргазбанк» їй було здійснено виплату коштів в сумі 24\~407,85 грн., яка складається з: 800,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.03.2015 року становить 21486,49 грн. залишок коштів з поточного рахунку та 108,39 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.03.2015 року становить 2911,15 74 грн. відсотки за користування коштами. Однак позивач, вважає що у звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань, їй завдані додаткові матеріальні збитки: 3,19 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.06.2015 року становить 67,56 грн. утримання податку з процентів нарахованих на залишок коштів з поточного рахунку; 72,17 доларів США - втрачена вигода, яку вона могла б отримати від розміщення належних їй коштів на депозиті в іншому банку із розрахунку 11% річних. Крім того, вважає, що з відповідача підлягає стягненню пеня - 9,08 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.06.2015 року становить 192,30 грн. пеня з розрахунку облікової ставки НБУ, яка діяла в цей період, за кожний день прострочення, що не може перевищувати одного відсотка від простроченої суми (908,39?1%=9,08 доларів США); 20,23 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 25.06.2015 року становить 408,20 грн. штраф 3% річних від простроченої суми за прострочення виконання грошового зобовязання (908,39?3?271(кількість днів прострочення з 25.09.2014 р. по 25.06.2015 р.):365:100=20,23 доларів США); 7249,62 грн. - збитки від інфляції. Також позивач вважає, що невиконанням зобов`язання їй завдана моральна шкода, яку оцінила в 1000 грн. Просила дані суми стягнути з відповідача на її користь. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги від 25.06.2015 року підтримала, просила позов задоволити. Суду пояснила, що Фонд гарантування вкладів виплатив їй суму вкладу 800 доларів США та відсотки 108,39 доларів США. Свої уточнені вимоги обґрунтовувала тим, що 3% від суми підлягає стягненню на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів»; додаткові матеріальні збитки це податок на доходи фізичних осіб; втрачена вигода полягає у неможливості розпоряджатися своїми коштами і розмістити їх для отримання доходу у іншому банку та нарахована з моменту звернення до відповідача за отриманням коштів; інфляційні витрати підлягають стягненню в зв`язку з знеціненням коштів; а стягнення моральної шкоди передбачено ст.1167 ЦК України. В судове засідання представник відповідача [PERSON] не зявився, надав письмову заяву із проханням розглянути дану справу за його відсутності, а також письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] 15.04.2013 року був укладений договір №004-01000-150413 на відкриття поточного рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки (а.с. 5). Згідно п.1.2 договору банк відкриває клієнту поточний рахунок №26202701475055 у доларах США, оформляє в користування клієнту платіжну картку та ПІН-код до неї. Згідно п.1.4 за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку, банк сплачує клієнтові проценти згідно з умовами ДКБО, розмір діючої на дату укладення договору процентної ставки зазначається у Тарифах і може бути змінений згідно з умовами, зазначеними в ДКБО (а.с. 5). Відповідно до квитанції №59-12 від 15.04.2015 року (зворот а.с. 6) позивач внесла кошти в сумі 1000 доларів США для зарахування на її поточний рахунок. Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини із договору банківського рахунку, які регулюються главою 72 ЦК України та загальними нормами ЦК щодо зобов`язань (розділ 1 Книги 5 ЦК України). \~ Статтею 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Згідно ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Постановою Національного Банку України №150 від 02.03.2015 року АТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації з 03.03.2015 року призначено [PERSON] і запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці, до 02.06.2015 року. В судовому засіданні було встановлено, що 23.06.2015 року Фондом гарантування вкладів через ПАТ АБ «Укргазбанк» [PERSON] було здійснено виплату коштів за договором від 15.04.2013 року в сумі 24\~407,85 грн., яка складається з: 800,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.03.2015 року становить 21486,49 грн. залишок коштів з поточного рахунку та 108,39 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.03.2015 року становить 2911,15 74 грн. відсотки за користування коштами. Даний факт був визнаний позивачем в судовому засіданні, а також підтверджується заявою на виплату переказу від 23.06.2015 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що понесла додаткові матеріальні збитки в сумі 3,19 доларів США утримання податку з процентів, нарахованих на залишок коштів з поточного рахунку, які були здійснені після 25.09.2014 року, а також втратила вигоду від розміщення належних їй коштів на депозиті в іншому банку під 11% річних і дана сума становить 72,17 доларів США. Разом з тим, твердження позивача щодо цих матеріальних збитків є лише надуманими і безпідставними. Жодними належними і допустимими доказами завдання цих збитків і суми не підтверджені. Також є безпідставними вимоги щодо стягнення 3% від простроченої суми на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», що становить 20,23 доларів США. Так, частиною 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено відповідальність виконавця роботи (послуги) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені. ПАТ «Дельта Банк» надав позивачу послугу щодо прийняття від позивача грошової суми з обов'язком оформлення платіжної карти та виплати процентів. Надання такої послуги було оформлено укладеним між банком та позивачем договором на відкриття поточного рахунку. Після укладення цього договору між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору. Положення ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", яка встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її не виконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулюють. Суд вважає, що також безпідставними є вимоги щодо стягнення інфляційних втрат, оскільки норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, яке визначене у гривні. Разом з тим, ПАТ «Дельта Банк» відкрив [PERSON] поточний рахунок у доларах США. Вимога щодо стягнення пені в сумі 9,08 доларів США також задоволенню не підлягає, оскільки умовами договору на відкриття поточного рахунку не передбачено стягнення пені за неналежне виконання грошового зобов`язання. При ухваленні рішення щодо відмови в задоволенні позову про стягнення пені, 3% від суми зобов`язання, інфляційних втрат суд також враховує положення, що визначені ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає законодавство компенсацію моральної шкоди при такому виді правовідносин. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи те, що між сторонами існували договірні зобов`язальні правовідносини і договором відшкодування моральної шкоди в разі невиконання зобов`язання не передбачено, вимога позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 1000 грн. також задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за рахунок держави. \~\~\~\~

Outcome: dismissed