Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до суду до відповідача, підставність якого обґрунтувала таким. 17.12.2010 року помер [PERSON], який приходився їй, [PERSON], рідним батьком. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті, останній не зробив. До складу спадкової маси увійшла земельна ділянка, що належала померлому на підставі Державного акта серія ВН №183408. До кола спадкоємців першої черги за законом увійшла лише вона, [PERSON], як дочка померлого. Інших спадкоємців не має. Спадщину у визначений законодавцем шестимісячний строк, нею, [PERSON], прийнято шляхом подачі заяві про прийняття спадщини. Проте реалізувати свої спадкові права позивач позбавлена можливості, оскільки за життя спадкодавця було втрачено правовстановлюючий документ на вищевказану земельну ділянку, у звязку із чим їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті батька [PERSON] Ураховуючи те, що її право власності оспорюється, позивач просила суд здійснити захист її порушених прав у спосіб шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті батька. В судове засідання представник позивача адвокат [PERSON] не зявився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності та відсутності позивача. Представник відповідача сільський голова Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області [PERSON] в судове засідання також не зявився, в заяві, яку адресував суду зазначив про визнання позовних вимог, не заперечував проти позову, просив суд розгляд справи здійснювати за відсутності представника сільської ради. Прийнявши до уваги те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. 17 грудня 2010 року в селі Лукашова Липовецького району Вінницької області помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія 1-АМ №183829. Після його смерті відкрилась спадщина. При дослідженні документів, наявних у спадковій справі до майна померлого [PERSON] №271/2011, яка була витребувана судом, було встановлено, що своїм правом на спадкування скористалась позивач [PERSON], після укладення шлюбу прізвище змінено на «Брагарник», що доведено свідоцтвами про укладення та розірвання шлюбу, подавши заяву нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно довідки виданої Лукашівською сільською радою Липовецького району Вінницької області від 28.01.2015 року за №53, судом встановлено, що до складу сімї померлого [PERSON] входили: дружина [PERSON], яка померла 23.12.2007 року, син [PERSON], який помер 14.03.2012 року та дочка [PERSON], тобто позивач у справі. Син спадкодавця [PERSON] за життя не скористався своїм правом на спадкування. Аналізуючи матеріали Спадкової справи, суд дійшов до переконання, що єдиним спадкоємцем на майно померлого [PERSON] є позивач, яка спадщину прийняла у порядку, що передбачений чинним законодавством. 15.12.2015 року державним нотаріусом Липовецької державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на імя позивача свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області після смерті 17 грудня 2010 року [PERSON], так як заявником не було предявлено нотаріусу правовстановлюючого документа на майно у вигляді земельної ділянки, що увійшла до складу спадкової маси. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", судам надано наступні розяснення. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, позивач скористався наданим йому правом на звернення до суду за захистом порушеного права, яке оспорюється шляхом звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами цього спору є спадковими, спадщина відкрилась після 2004 року, а відтак до застосування підлягають норми ЦК України, зокрема Книга Шоста «Спадкове право». Відповідно до положень ст.1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (1261 ЦК України). Зі змісту ст.1268, 1269, 1270 ЦК України слідує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Належність земельної ділянки площею 2,4880 га, яка розташована на території Лукашівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва констатовано: інформацією, що надана Відділом Держгеокадастру у Липовецькому районі Вінницької області наданою 17.12.2015 року за №31-28-99.3-1315/15-15, відповідно до якої встановлено, що за даними матеріалів «Технічної документації зі складання державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних сертифікатів на земельну частку (пай) Лукашівської сільської ради (с.Лукашова) Липовецького району», власником земельної ділянки площею 2,4880 га, кадастровий номер 0522283600:08:000:0203, вартістю 12016, 82 грн. згідно Державного акта серія ВН №183408 є [PERSON]; архівним екземпляром Державного акта серія ВН №183408 виданого на імя [PERSON]. Отже, судом встановлено, що за життя спадкодавцеві належало вищевказане майно, яке успадкувала позивач, однак оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позбавлена можливості, у звязку із втратою Державного акта, на що вказує розміщене в газеті «Липовецькі вісті» оголошення про втрату правовстановлюючого документа про право власності на земельну ділянку. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, відтак вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а невизнане право позивача підлягає захисту судом шляхом визнання за ним права власності на обєкт нерухомості, що увійшов до спадкової маси, відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Крім того, відповідачі надали суду заяви про визнання позову. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачами позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1225, 1261, 1268 -1270 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved