Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Козятинська районна державна адміністрація Вінницької області. Свої вимоги мотивує тим, що 3 жовтня 2016 року він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до цього свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON], приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області , він є спадкоємцем після померлої [INFO] року [PERSON]. Спадщина, на яку видане це свідоцтво , складається з 1/2 (однієї другої) частки житлового будинку з господарськими будівлями номер [ADDRESS] належної померлій на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 грудня 2010 року, справа №2 - 1605/2010, зареєстрованого Козятинським районним структурним підрозділом комунального підприємства «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 06 квітня 2011 року , реєстраційний номер : 33351677. На земельній ділянці розташований : житловий будинок, позначений на плані літерою «А», веранда літ.«а», веранда літ. «а1», загальною площею - 149,3 (сто сорок дев'ять цілих і три десятих) кв.м., житловою площею - 63,3 (шістдесят три цілих і три десятих) кв.м., господарські будівлі: погріб з шиєю літ. «Б» ; літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г», гараж літ. «Д», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З». Таким чином на сьогодні він є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями номер [ADDRESS] Він виявив намір приватизувати присадибну земельну ділянку, що розташована за цією ж адресою, та якою користувалася його померла мама. Однак , в подальшому з'ясувалося, що на цю земельну ділянку було помилково видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на ім'я [PERSON]. Такий Державний акт на право власності на земельну ділянку 24 червня 2010 року було зареєстровано в Козятинському районному відділі Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК». Так згідно даного Державного акту він виданий [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS], 1 і на підставі Рішення 18 сесії 5 скликання Самгородоцької сільської ради від 15.05.2009 року є власником земельної ділянки площею 0,2453 га. Земельна ділянка розташована за адресою [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд». Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] [PERSON] просить визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2453 га, кадастровий номер [NUMBER] що розташована за адресою [ADDRESS] цільове призначення якої -для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Позивач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак до суду надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності , позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, однак до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнає, просить справу розглядати в його відсутності. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Козятинської районної державна адміністрація Вінницької області в судове засідання не з'явився , але представник райдержадміністрації- [PERSON] подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності , заявлені позовні вимоги визнає. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачем необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує чиїх -небудь прав та інтересів. Судом встановлено, що 3 жовтня 2016 року [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом( а.с.10). Відповідно до цього свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON], приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Вінницької області , він є спадкоємцем після померлої [INFO] року [PERSON]. Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з 1/2 (однієї другої) частки житлового будинку з господарськими будівлями номер [ADDRESS] належної померлій на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 13 грудня 2010 року, справа №2 - 1605/2010, зареєстрованого Козятинським районним структурним підрозділом комунального підприємства «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 06 квітня 2011 року , реєстраційний номер : 33351677. На земельній ділянці розташований : житловий будинок, позначений на плані літерою «А», веранда літ.«а», веранда літ. «а1», загальною площею - 149,3 (сто сорок дев'ять цілих і три десятих) кв.м., житловою площею - 63,3 (шістдесят три цілих і три десятих) кв.м., господарські будівлі: погріб з шиєю літ. «Б» ; літня кухня літ. «В», сарай літ. «Г», гараж літ. «Д», сарай літ. «Ж», сарай літ. «З». Таким чином [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями номер [ADDRESS] Позивач виявив намір приватизувати присадибну земельну ділянку, що розташована за цією ж адресою, та якою користувалася його померла мама. Однакя. в подальшому з'ясувалося, що на цю земельну ділянку було помилково видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на ім'я [PERSON]( а.с.9). Такий Державний акт на право власності на земельну ділянку 24 червня 2010 року було зареєстровано в Козятинському районному відділі Вінницької регіональної філії «Центру ДЗК». Так згідно даного Державного акту він виданий [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS], і на підставі Рішення 18 сесії 5 скликання Самгородоцької сільської ради від 15.05.2009 року є власником земельної ділянки площею 0,2453 га. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS], . Цільове призначення земельної ділянки «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарський будівель і споруд». Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У п. п. 2, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що раніше були надані їм у користування. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений ч. ч. 6-9 ст. 118 ЗК України. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Згідно пункту "б" частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г1) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до постанови Верховного Суду України від 1 липня 2015 року державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Згідно вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Outcome: approved