Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із цією позовною заявою до відповідача з тих підстав, що вони з відповідачем 09.05.2002 р. уклали шлюб у виконкомі Чепівської сільської ради за актовим записом №8, від якого у них народився один син [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачкою. Рішенням Виноградівського районного суду від 10.01.2008р. шлюб між сторонами був розірваний та одночасно стягнуто з [PERSON] на користь позивачки 200,00 грн. аліментів на утримання дитини. Заявлені вимоги мотивовані тим, що на утримання дитини на даний час необхідно не менше 2.000,00 грн., а відповідач про матеріальний стан сім»ї та належне виховання дитини відповідач не піклується та не дбає, не бере участі в додаткових витратах на утримання дитини, Зокрема, дитина знаходиться на кардіологічному обліку, згідно із довідкою поліклінічного відділення дитячої клінічної лікарні [PERSON] часто хворіє та перебуває на диспансерному обліку. Відповідач ніде не працює, а відтак його дохід є мінливий та нерегулярний, а відтак позивачка просить збільшити розмір аліментів з відповідача та стягнути з нього по 1000,00 грн. щомісячно на дитину, оскільки він ніде не працює і його заробітки є мінливими. Позивачка в судове засідання з»явилася, позовні вимоги підтримала, а відтак з підстав, наведених в позовній заяві просила суд їх повністю задоволити. Відповідач в судове засідання з»явився, позовні вимоги визнав частково, в розмрі 300,00 грн., оскільки він інде не працює та не має стабільного заробітку, а також він на утриманні має іншу сумі»ю в якій виховує сина, 2008 р.н. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.), а відтак вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд знаходить заяву обґрунтованою і такою, що підлягає до часткового задоволення із-за таких підстав. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на піставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що сторони 09.05.2002 р. уклали шлюб у виконкомі Чепівської сільської ради за актовим записом №8, від якого у них народився один син [PERSON] [INFO], який проживає разом з позивачкою. Рішенням Виноградівського районного суду від 10.01.2008р. шлюб між сторонами був розірваний та одночасно стягнуто з [PERSON] на користь позивачки 200,00 грн. аліментів на утримання дитини. Встановлено також, що відповідач про матеріальний стан сім»ї та належне виховання дитини не піклується, не бере участі в додаткових витратах на утримання дитини, яка знаходиться на кардіологічному обліку, згідно із довідкою поліклінічного відділення дитячої клінічної лікарні [PERSON] часто хворіє та перебуває на диспансерному обліку. Відповідач ніде не працює, а відтак його дохід є мінливий та нерегулярний. Суд вважає, що правовідносини між сторонами випливають із аліментних зобов"язань батьків щодо утримання дітей і врегульовані нормами главою 15 Сімейного кодексу України. Зокрема, згідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов"язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду, як випливає із змісту ст.181 ч.3 СК України, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів (ч.ч.1-2 ст.182 цього-ж Кодексу), суд має враховувати стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Зокрема, якщо суд встановить, що той з батьків, з кого стягуються аліменти, є інвалідом 1,11,111 групи, він повинен враховувати цю обставину для зменшення їх розміру. Крім цього, закон виходить з того, що суд має також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, яких згідно з нормами, закріпленими СК України, він зобов»язаний утримувати. На підставі ст.92 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршенням здоров»я когось із них. Відповідач, як встановлено у суді, аліменти на утримання дитини платить в розмірі 200,00 грн., іншої матеріальної допомоги позивачці не надає, дитина, як вбачається із довідки поліклінічного відділення дитячої клінічної лікарні [PERSON] часто хворіє та перебуває на диспансерному обліку, відповідач не має постійного місця роботи- перебивається тимчасовими заробітками. Обґрунтовуючи свої вимоги у позові та у суді позивачка вказала, що їй на даний час важко утримувати самій сина, крім того витрати на його утримання збільшуються, відповідач постійного місця роботи не має, а відтак вона просить суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 1000,00 грн. в місяць. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі, заявлена позивачкою з урахуванням фактичних потреб дітей, фінансових та матеріальних можливостей батька та матері, а також передбаченого ст.182 СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відтак суд вважає позов обгрунтованим. Такі висновки суду узгоджуються і з нормами ст.51 Конституції України, згідно якої батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. За цих обставин, відповідно до конституційного принципу верховенства права, суд має право присудити з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, зважаючи на реальні потреби дітей. Таким чином, при викладених обставинах, оцінюючи всі докази у їх сукупності та взаємозв"язку у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України, суд вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення. За цих безпосередньо встановлених у суді обставин, відповідно до конституційного принципу верховенства права, зваживши на матеріальні та духовні потреби дитини та враховуючи, що відповідач, який, будучи молодою та здоровою особою, ніде не працює, а відтак суд вважає за необхідне та справедливе відповідно до вимог ст.184 СК України збільшити розмір аліментів та присудити з нього аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 600,00 грн. щомісячно з дня звернення до суду до його повноліття з врахуванням специфіки роботи та проживання відповідача. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, в даному випадку судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог ст.ст.92,180,182,184,192 СК України та

Outcome: approved