Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, який в подальшому уточнив, про скасування наказів №22/09-2014 від 22.09.2014 року, №14/11-2014 від 14.11.2014 року, №01-7/12-2014 від 01.12.2014 року, №7-22/12-2014 від 22.12.2014 року, поновлення його на роботі на посаді диспетчера з посадовим окладом, що був до видачі наказу №22/09-2014 від 22.09.2014 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. [PERSON] вимоги мотивує тим, що він працював на посаді диспетчера в ПП «ВВП Сервіс». 22.09.2014 року директором даного підприємства видано наказ № 22/09-2014 про зміну умов праці - розміру заробітної плати із змісту якого вбачається, що у зв'язку із змінами договірних відносин від 01.09.2014 року та зменшенням об'ємів робіт, з метою запобігання скорочення чисельності та звільнення працівників підприємства було прийнято рішення про внесення змін у штатний розпис щодо змін посадових окладів диспетчерів. У зв'язку з цим згідно п.1 Наказу з 22.11.2014 року зменшується розмір посадових окладів диспетчерів ПП «ВВП Сервіс». 28.10.2014 року одним із співпрацівників, теж диспетчером ПП «ВВП Сервіс» [PERSON] на адресу відповідача було скеровано заяву, в якій він просив повідомити які зміни в організації виробництва та праці запроваджено, як запроваджені зміни торкаються посади диспетчера чи зменшується об'єм роботи для посади диспетчера і чому в тексті наказу № 22/09-2014 від 22.09.2014 року нічого не вказано про такі зміни. Відповідачем надано письмову відповідь на заяву [PERSON], в якій так і не зазначено, які саме зміни відбулися в організації виробництва і праці, що стали підставою для зменшення розміру посадового окладу. Не погоджуючись з такими наказами відповідача, та у відповідності до приписів ст. 4 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», згідно якого вимоги найманих працівників на виробничому рівні формуються і затверджуються загальними зборами (конференцією) найманих працівників або формуються шляхом збору підписів і вважаються чинними за наявності не менше половини членів трудового колективу підприємства, установи, організації чи їх структурного підрозділу, 21.11.2014 року працівниками ПП «ВВП Сервіс» було проведено збори, оформлені протоколом, на яких ухвалили направити роботодавцю сформовані вимоги щодо проведення оплати роботи у нічний час відповідно до вимог ст.108 КЗпП України, припинення безпідставного та незаконного зменшення розміру заробітної плати, скасування незаконних наказів: №22/09-2014 від 22.09.2014, №14/11-2014 від 14.11.2014 року, №19-1/11-2014 від 19.11.2014 року, №19-2/11-2014 від 19.11.2014 року, як такими, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 32 КЗпП України. Наказом №01-7/12-2014 від 01.12.2014 року його звільнено з посади диспетчера з 01.12.2014 року. Вважає таке звільнення незаконним. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, дала пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що позивачу нічого не було відомо про те, що 22.12.2014 року наказом № 7-22/12-2014 ПП «ВВП Сервіс» наказ № 01-7/12-2014 від 01.12.2014 року, яким його було звільнено з посади диспетчера, був скасований. Про факт того, що дата звільнення позивача була змінена на 22.12.2014 року, вона лише дізналася в судовому засіданні, позивач не звертався на підприємство, щоб йому оплатили різницю за вимушений прогул з 01.12.2014 року по 22.12.2014 року. Вважає, що жодних змін в організації виробництва та праці в ПП «ВВП Сервіс» не було запроваджено, а всі дії відповідача щодо винесення оскаржуваних наказів та звільнення позивача з роботи є незаконними. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представники відповідачів проти позову заперечили, подали до суду письмові заперечення, додатково пояснивши, що наказом № 01-7/12-2014 від 01.12.2014 року позивача було звільнено з посади диспетчера з 01.12.2014 року на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України, оскільки позивач власноручно написав заяву, що не погоджується працювати при зміні істотних умов праці, проте зазначений наказ був скасований 22.12.2014 року наказом № 7-22/12-2014 ПП «ВВП Сервіс», а дата звільнення позивача була змінена на 22.12.2014 року , тобто на дату вступу в дію нових істотних умов праці на підприємстві. ПП «ВВП Сервіс» повідомило про це позивача та запропонувало йому зявитися для внесення відповідної зміни в трудову книжку та проведення виплати коштів за вимушений прогул з 01.12.2014 року по 22.12.2014 року, чого позивачем зроблено не було. Вважають, що звільнення позивача з роботи проведено з дотримання вимог трудового законодавства. Просять в позові відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належно повідомлявся про час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив і суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді диспетчера диспетчерської служби ПП «ВВП Сервіс» з 24.12.2012 року, з посадовим щомісячним окладом у розмірі 3700 грн. /а.с.69/. У посадові обовязки позивача входило забезпечувати виконання диспетчеризації обєкту за адресою: м. Львів, вул. Городоцька,226, що підтверджується посадової інструкцією диспетчера ПП «ВВП Сервіс» /а.с.62-64/. У звязку зі зменшенням обсягу обєму виконаних робіт, а також порядку їх оплати директором ПП «ВВП Сервіс» [PERSON] був виданий наказ № 01/09-2014 від 01.09.2014 року про зміни в організації виробництва та праці на підприємстві /а.с.68/. Відповідно до п. 1 вказаного наказу було вирішено перерозподілити виконання обовязків працівниками, забезпечити рівномірне навантаження щодо обємів виконуваної роботи та затрат робочого часу в границях 40-годинного робочого часу. Факт зменшення об'єму виконаних робіт на ПП "ВВП Сервіс" підтверджується цивільними договорами, укладеними між відповідачем та ТОВ "Будстар Груп" у 2014 році /а.с.88-97/, а також фінансовою звітністю відповідача станом на 30 вересня 2014 року, з якої вбачається, що чистий дохід підприємства за 9 місяців 2014 року склав 27128000,00грн., що вдвічі менше в порівнянні за той же період 2013 року, коли дохід підприємства складав 5750000,00 грн. /а.с.37/. На виконання вищевказаного наказу № 01/09-2014 від 01.09.2014 року був виданий наказ №22/09-2014 від 22.09.2014 року «Про зміну умов праці», яким було зменшено з 22.11.2014 року посадові оклади диспетчерам ПП «ВВП Сервіс» /а.с.9/, з аналізу штатних розписів підприємства вбачається, що посадовий оклад диспетчера був зменшений з 3700 грн. до 2800 грн. /а.с.65/. Крім того, був виданий наказ № 29/09-2014 від 29.09.2014 року «Про зміну істотних умов працівників та становлення неповного робочого дня із погодинною оплатою праці» /а.с.99/. Зазначеним наказом з 02.12.2014 року на підприємстві була введена погодинна оплата праці, а також встановлений неповний робочий день 5 годин за графіком з 10.00 год. до 16.00 год. з перервою на обід з 12.00 год. до 13.00 год. для наступних категорій працівників: директора, бухгалтера, головного інженера, інженера-електрика. Крім того, були змінені істотні умови праці працівникам відділу енергетичного забезпечення з відрядної на погодинно-преміальну систему оплати праці. Згідно з ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. З метою раціоналізації робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці 13.11.2014 року в ПП «ВВП Сервіс» запроваджено зміни в організації виробництва, перерозподілені функціональні обовязки, а саме до посадових обовязків виконавця робіт з телекомунікаційних систем та мереж додано обовязок забезпечувати виконання диспетчеризації обєкту за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 226. Аналогічний перерозподіл посадових обовязків відбувся щодо посади монтажника систем вентиляції, кондиціювання повітря, пневмотранспорту й аспірації /а.с.103-107/, монтажника звязку кабельника /а.с.108-111/, головного інженера /а.с.112-115/, інженера електрика /а.с.116-119/, виконроба з телекомунікаційних систем та мереж /а.с.120-122/. ПП «ВВП Сервіс» у попередженні № 1 від 22.09.2014 року попередило [PERSON] про зміну істотних умов праці, зменшення окладу диспетчера до 2800 грн. та запропонувало подати письмову згоду або відмову від продовження роботи на підприємстві /а.с.10/. 13.11.2014 року [PERSON] подав заяву до ПП «ВВП Сервіс», в якій повідомив про свою відмову від продовження роботи при зміні істотних умов праці /а.с.38/. Крім того, аналогічні заяви були подані всіма диспетчерами, що визнається всіма учасниками судового процесу, а відтак не підлягає доказуванню відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України. У звязку з поданням всіма диспетчерами заяв про відмову від продовження роботи, директором ПП «ВВП Сервіс» був виданий наказ № 13/11-2014/1 від 13.11.2014 року про підготовку наказів на звільнення зазначених працівників, а також наказу про продовження строку введення в дію наказу № 22/09-2014 від 22.09.2014 року та наказу про введення в дію нового штатного розпису /а.с.58/. Наказом № 14/11-2014 від 14.11.2014 року строк вступу в дію змін умов праці було перенесено на один місяць до 22.12.2014 року /а.с.59/. Наказом 01-7/12-2014 від 01.12.2014 року позивача [PERSON] було звільнено з посади диспетчера з 01.12.2014 року на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України /а.с.16/. Наказом №7-22/12-2014 „про внесення змін до наказу 01-7/12-2014 від 01.12.2014 року щодо дати звільнення від 22.12.2014 року наказ ПП «ВВП Сервіс» від 01-7/12-2014 від 01.12.2014 року скасовано та звільнено [PERSON] з роботи за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України з 22.12.2014 року /а.с.132/, тобто з дати вступу в дію нових істотних умов праці на підприємстві. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 16.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). У тих випадках, коли підстави для зміни зазначених умов було, але працівник, який відмовився від продовження роботи, не був попереджений за два місяці про їх зміну або звільнений до закінчення цього строку після попередження, суд відповідно змінює дату звільнення. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Отже зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що зміна істотних умов праці, про яку [PERSON] був повідомлений більше ніж за два місяці, та від яких він відмовився, відбулася за безспірної наявності змін в організації виробництва і праці, які направлені на раціоналізацію робочих місць, впровадження нових форм та методів в організації праці, а відтак відповідачем не було порушено трудових прав позивача при його звільненні. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. На підставі ст.ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст.ст. 32, 36 ч.1 п.6 КЗпП України, ст. 64 ГК України, суд

Outcome: dismissed