Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із спільною позовною заявою, в якій зазначили, що звернулася до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області із заявами про реєстрацію місця їхнього проживання у квартирі [ADDRESS] , однак отримали відмову у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на цю квартиру, що порушує їхнє право користування майном. У зв`язку з наведеним, позивачі просять суд: визнати за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] ; визнати [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] . У засідання з`явилися представник позивача [PERSON] , позивач [PERSON] , який підтримав позов, а також представники відповідача та третьої особи, які просили відмовити в його задоволенні, обґрунтовуючи відсутністю у позивачів права користування спірним майном. Представник відповідача подав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності (а.с. 169). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення виконкому Житомирської районної ради народних депутатів від 12 вересня 1984 року № 301 [PERSON] отримав квартиру [ADDRESS] на сім`ю з чотирьох осіб, до складу якої входили: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Надалі у позивачки народилося двоє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які також були зареєстровані та проживали у цій квартирі. Зазначені обставини встановлені ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 03 квітня 2013 року в справі № 2-194/12 (а.с. 11-12). Факт проживання позивачів у спірній квартирі також підтверджується актами обстеження житлових умов від 14 жовтня 2010 року та від 31 жовтня 2014 року (а.с. 29-31), а також відомостями з погосподарських книг (а.с. 97-102), оригінали яких були досліджені судом під час розгляду справи. Свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили те, що позивачі до сих пір проживають у спірній квартирі з часу вселення. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 02 вересня 2014 року у справі № 278/1314/14-ц встановлено, що 26 лютого 2004 року позивачка 26 лютого 2004 року знялася з реєстрації у спірній квартирі, продовжуючи постійно проживати в ній до 2010 року на правах члена сім`ї наймача (а.с. 16-17). 11 травня 2004 року районне комунальне підприємство "АГРОВОДСЕРВІС" видало свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім`я [PERSON] та члену його сім`ї [PERSON] , що встановлено заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року у справі № 278/1314/14-ц (а.с. 14). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2012 року у справі № 2-194/12 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] визнані членами сім`ї наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] станом на травень 2004 року (а.с. 9-12). Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 червня 2014 року у справі № 278/1314/14-ц визнано недійсним та скасовано розпорядження комунального підприємства "АГРОВОСЕРВІС" та видане на ім`я [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності від 11 травня 2004 року на спірну квартиру (а.с. 14, 16-20). В обґрунтування вказаного рішення, поміж іншого, суд зазначив, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] мали право на приватизацію квартири [ADDRESS] , а рішення про приватизацію такої квартири лише [PERSON] та [PERSON] з видачею свідоцтва суперечить вимогам закону. Будинок [ADDRESS] перебуває на балансі Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с. 28). Позивачі зверталися до Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області із заявами про надання дозволу на реєстрацію місця проживання у квартирі [ADDRESS] , однак отримали відмову у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на цей об`єкт (а.с. 25-26, звор. стор. а.с. 25-26). Відповідно до ст. 31 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Частиною 1 ст. 64 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (ч.ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР). Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (ч.ч. 1, 2 ст. 106 ЖК УРСР). За змістом ст.ст. 392, 396 ЦК України користувач майна може пред`явити позов про визнання його права користування, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, суд, з`ясувавши обставини стосовно реєстрації та проживання позивачів у спірному житловому приміщенні, зокрема, дотримання встановленого порядку під час їхнього вселення до квартири, суд дійшов висновку про наявність у них права користуванні спірним майном, у зв`язку з чим, зважаючи на те, що відповідач відмовив у здійсненні реєстрації останніх, тобто не визнає їхнє право користування, суд вважає за потрібне задовольнити позовну заяву, а також визнати [PERSON] наймачем замість попереднього наймача. Також суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за потрібне стягнути з Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області на користь [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 840,80 грн судового збору.

Outcome: approved