Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що сторонами 20.03.1988 року укладений шлюб, який зареєстровано у Палаці одруження "Дзержинський" м. Харків, актовий запис № 543. Як вказує позивач, протягом останніх 20 років сімейне життя поступово погіршувалось. На даний час сторони мешкають окрем, спільне господарство не ведуть. Разом із тим, відповідач має реєстрацію місця проживання у належній позивачу квартирі, чим обмежує права позивача. Неповінолітніх спільних дітей сторони не мають. У судове засідання сторони не з`явились, позивачем подано клопотання про розгляд справи за її відстуності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Судом направлялись судові повістки за адресою реєстрації відповдіача, однак відповідач їх не отримує, у зв`язку із чим суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача по наявним матеріалам справи. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223,280ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зважаючи на те, що належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подавав, згідно вимог ст.281 ЦПК України, судом 05.11.2019 постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи. 23 вересня 2019 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, якою просить залучити до участі у справі у якості третьої особи повнолітнього сина сторін - [PERSON] . 29 жовтня 2019 року до суду надійшла заява [PERSON] про те, що він не заперечує проти залучення його до участі у справі в якості третьої особи. Протокольною ухвалою від 05.11.2019 у клопотання про залучення третьої особи до участі у справі задоволено, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 20.03.1988 року між сторонами зареєстровано шлюб у Палаці одруження "Дзержинський" м. Харків, актовий запис № 543. На даний час сторони сімейні стосунки не підтримують, відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації. За приписами ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Шлюбні стосунки подружжям припинені, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Стосовно визнання відповдіача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст..ст.317,319 ЦК України , право на встановлення та зміну порядку користування приміщенням належить його власнику. Згідно ст..405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Згідно Свідоцтва про право власності на житло, реєстраційний № [NUMBER] від 27.04.1999 року, навзана квартира належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині кожний. Разом із тим, із наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєсру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 04.11.2019, право власності [PERSON] на частину спірної квартири не зареєстровано. Відповідно до положень ст..ст.317, 319 ЦК України, право на встановлення та зміну порядку користування приміщенням належить його власнику. Згідно ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Відповідач тривалий час відсутній у названій квартирі, комунальні платежі не сплачує. Таким чином, виходячи з наведених правових норм, у разі порушення прав власника майна, він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. З огляду викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Про розподіл судових витрат позивач не просить. Враховуючи викладене,

Outcome: approved