Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Адвокат Павелко Р.С. в інтересах свого повірителя [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення та внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. В обґрунтування позову зазначив, що 27.11.2018 року приблизно о 17 год., в темний час доби, за відсутності зовнішнього міського електроосвітлення, по обледенілому, засніженому асфальтованому покритті автодороги «Хорол - Семенівка - Кременчук», зі сторони м. Хорол в напрямку м. Кременчука, керуючи автомобілем Fiat Doblo реєстраційний номер [NUMBER] , з увімкненим ближнім світлом фар, рухався позивач - водій [PERSON] . В цей час по вул. Володимирівська с. Жуки Глобинського району, зі сторони м. Глобине в напрямку перехрестя автодороги «Хорол - Семенівка - Кременчук», яка є другорядною відносно автодороги та на якій встановлено дорожній знак 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», керуючи автомобілем Volkswagen Passat реєстраційний номер [NUMBER] , з увімкненим ближнім світлом фар, рухався відповідач - водій [PERSON] . Наближаючись до нерегульованого перехрестя вул. Володимирівської з автодорогою «Хорол - Семенівка - Кременчук», водій [PERSON] , не врахував дорожню обстановку, дорожні умови, стан асфальтованого покриття, порушуючи вимоги п.п. 16.11. та п. 2.2. розділу 33 «Правил дорожнього руху України», не надав дорогу автомобілю Fiat Doblo реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, що наближався до даного перехрестя по головній дорозі, виїхав на вищевказане нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг та допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля з лівою частиною автомобіля Fiat Doblo. В результаті зіткнення водій автомобіля Fiat Doblo позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Глобинської ЦРЛ. За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР №12018170140000870 від 28.11.2018 року за ст. 286 ч.1 КК України. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №108 від 12.12.2018, водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, у вигляді закритого скалкового перелому лівої ключиці, закритих переломів 6-8 ребер ліворуч, забійної рани, гематоми, саден м`яких тканин обличчя, забійного садна правої вушної раковини які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого здоров`я. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 03.10.2019 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ст.. 286 ч.1 КК України на підставі ст.. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим. Вказує, що злочинні дії [PERSON] спричинили йому моральну шкоду. Він зазнав фізичних страждань від болю, який тривав під час заподіяння ушкоджень, під час проведення операційних втручань, а також при подоланні їх наслідків, також відчував страх непередбачуваності наслідків цих тілесних ушкоджень. Неможливість виходу на вулицю з понівеченим обличчям вплинуло на порушення життєвих зав`язків та спілкування з людьми. Розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди оцінює в 30 000 грн. , які просить стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, що 27.11.2018 року приблизно о 17 год., наближаючись до нерегульованого перехрестя вул. Володимирівської з автодорогою «Хорол - Семенівка - Кременчук», відповідач - водій [PERSON] , не врахував дорожню обстановку, дорожні умови, стан асфальтованого покриття, порушуючи вимоги п.п. 16.11. та п. 2.2. розділу 33 «Правил дорожнього руху України», не надав дорогу автомобілю Fiat Doblo реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача, що наближався до даного перехрестя по головній дорозі, виїхав на вищевказане нерегульоване перехрестя нерівнозначних доріг та допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля з лівою частиною автомобіля Fiat Doblo. В результаті зіткнення водій автомобіля Fiat Doblo позивач [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до Глобинської ЦРЛ. За вказаним фактом внесено відомості до ЄРДР №12018170140000870 від 28.11.2018 року за ст. 286 ч.1 КК України. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №108 від 12.12.2018, водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження, у вигляді закритого скалкового перелому лівої ключиці, закритих переломів 6-8 ребер ліворуч, забійної рани, гематоми, саден м`яких тканин обличчя, забійного садна правої вушної раковини які відносяться до середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого здоров`я. Норми права, застосовані судом. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Статтею\~23, 1167 ЦК Українивизначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У пункті 5постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~31\~березня1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що перше речення статті 2Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція) вимагає від держав, серед іншого, запровадження законодавчих та адміністративних механізмів, спрямованих на забезпечення ефективного стримування загроз праву на життя у контексті як державної, так і приватної діяльності, під час здійснення якої право на життя може опинитися під загрозою (рішення у cправі «Енерюлдіз проти Туреччини»). Якщо порушення права на життя чи тілесну недоторканість не здійснюється навмисно, позитивне зобов`язання за статтею 2 Конвенції щодо створення ефективної судової системи не обов`язково вимагає надання кримінально-правового засобу правового захисту в кожному випадку (рішення у справі «Во проти Франції»). Ґрунтуючись на природно-правових засадах розумності й добросовісності, суд бере до уваги вразливість становища позивачів, ступінь важливості для їх предмета спору та, відповідно, необхідність вияву суб`єктами правозастосування особливої сумлінності при розгляді справи цієї особи. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Відповідно до п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~(зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,\~незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 5\~ст. 1187 ЦК України\~особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи за\~ст. 286 КК України\~не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.\~Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2\~ст. 1167 ЦК України). До такого висновку прийшла Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України в рішенні від 27.10.2010 року по справі № 630038св09. У ч. 2\~ст. 1193 ЦК\~говориться про необережність потерпілого, яка може бути грубою та простою. Вказані поняття не мають дефініції в законодавстві, а в п. 2\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"\~лише наведено приклади грубої необережності потерпілого: знаходження у нетверезому стані, нехтування безпекою руху. Так, коли людина не дотримується високих вимог, пред?явлених до неї як особистості, що здійснює за даних умов певний вид діяльності, вона допускає просту необережність; у тих випадках, коли особа не тільки не дотримується високих, а й мінімальних вимог уважності та обережності, які зрозумілі кожному, вона допускає грубу необережність. На розмір відшкодування завданої шкоди впливає тільки груба необережність потерпілого, оскільки згідно ч. 2\~ст. 1193 ЦК\~якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Мотивована оцінка аргументів сторін. Судом встановлено, що позивач зазнав фізичних страждань від болю, який тривав під час заподіяння ушкоджень, а також був позбавлений користування власного транспортного засобу внаслідок завдання механічних ушкоджень останньому внаслідок дій відповідача. Суд бере до уваги вразливість становища позивача та ступінь важливості предмету спору. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд приходить до висновку про відсутність в діях потерпілого грубої необережності, тому сума морального відшкодування заявлена позивачем не може бути суттєво зменшена. Враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, характер та тривалості його немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, беручи до уваги обставини ДТП, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (справи «Харук та інші проти України», «Новоселецький проти України») та з врахуванням вимог розумності і справедливості, вважає необхідним зменшити розмір заявленої потерпілими моральної шкоди та вважає необхідним визначити розмір морального відшкодування з відповідача в сумі по 25 000 грн. на користь позивача. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Частинами 1, 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У матеріалах справи наявні відомості про понесення позивачем судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, отриману на підставі договору від 01.09.2020 року, сума вартості послуг за яким становить 4 000,00 грн. Згідно детального опису робіт, доданого до договору про надання професійної правничої допомоги від 01.09.2020 року, адвокатом надана правнича допомога у вигляді 1) консультації, 2) підготовки та подання позовної заяви в суд, що в загальному розмірі склало 4 729,50,00 грн, з яких [PERSON] фактично сплачено 4 000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 02.09.2020 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Оцінюючи розумність вартості наданих послуг з професійної правової допомоги, суд виходить з того, що дана цивільна справа є справою середньої складності. У детальному описі виконаних робіт зазначено, що адвокатом витрачено 4 години 30 хвилин на консультацію та на підготовку та подання позовної заяви в суд. З огляду на необхідність дослідження певної кількості документів (кримінальеного провадження, матеріалів судової справи) під час підготовки позовної заяви, проведення розрахунку сум, що підлягають відшкодуванню позивачу, суд вважає об`єктивним розрахунок позивача в частині витрачених годин адвоката на надання правничої допомоги. Приймаючи в повному обсязі, без зменшення, зазначену представником позивача суму витрат на правничу допомоги при розрахунку витрат, які підлягають стягненню з відповідача, суд також враховує висновок Касаційного господарського суду Верховного Суду у Постанові від 03.10.2019 року, згідно якого суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, при цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково та з відповідача на користь\~ [PERSON] \~судом стягнуто 25\~000,00\~грн,\~що становить\~83,33\~%\~від загальної\~суми позову,\~судові витрати за отримання позивачем правничої допомоги мають бути стягнуті з відповідача у відповідній пропорції, тобто у розмірі 3 333,20 грн, що становить 83,33 % від загальної суми сплачених коштів за правничу допомогу. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судом встановлено, що ціна позову складає 30 000,00 грн, таким чином, сплаті підлягає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2 102,00 грн. Беручи до уваги, що позовні вимоги задоволені частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 751,60 грн пропорційно до задоволених вимог (83,33 % від ставки судового збору), решта витрат по сплаті судового збору покладаються на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial