Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати нерухоме майно, набуте в період шлюбу, сумісною власністю подружжя та виділити їй у власність ? частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого в [ADDRESS], а також ? частину земельної ділянки площею 0,095 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий № 5121082400:02:003:0519; виділити у власність [PERSON] ? частину вищевказаного будинку та земельної ділянки площею 0,095 га, кадастровий №5121082400:02:003:0519, що розташована в [ADDRESS], для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); стягнути на її користь з [PERSON] понесені судові витрати. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 01.12.1998 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07.02.2013 року. Під час перебування у шлюбі ними було придбано наступне майно: земельна ділянка площею 0,095 га кадастровий №5121082400:02:003:0519, що розташована в [ADDRESS] та житловий будинок, зведений на вказаній земельній ділянці. При цьому позивачка посилається на ст.60 СК України, відповідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. До судового засідання позивачка не з'явилась, але подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності в якій наголосила, що позовні вимоги підтримує повністю (а.с.42). Від представника відповідача до суду надійшов лист про визнання вимог позивачки та розгляд справи за його відсутності (а.с.43). Від третьої особи до суду надійшло клопотання про визнання позовних вимог та про розгляд справи без її участі (а.с.33). Врахувавши позицію позивачки та відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує чиїхось прав та інтересів, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, згідно статті 174 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні, 01.12.1998 року сторони по справі одружились, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 01.12.1998 року виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Миколаївського району Одеської області, запис в книзі реєстрації актів про одруження №7 (а.с.7). Від вказаного шлюбу сторони по справі мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 20.05.1999 року виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Миколаївського району Одеської області, відповідний запис в книзі записів актів громадянського стану про народження №5 (а.с.19). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07.02.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8). Судом встановлено, що 05.12.2007 року, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 14.04.2007 року Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №1-2386, [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯЕ №674664, площею 0,095 га, розташовану в [ADDRESS] (а.с.12). Також, 29.12.2011 року, на підставі рішення виконавчого комітету Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області №524 від 28.12.2011 року, [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ №349664, відповідно до якого він є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] (а.с.10, 11). Із акту, складеного 20.03.2013 року депутатом Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області [PERSON] в присутності [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON], [INFO], перебуває у шлюбі з громадянином [PERSON] з 01.12.1998 року. Під час шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO] До села Дачне сім'я переїхала у 2000 році та отримала у 2005 році земельну ділянку площею 0,135 га в [ADDRESS] на ім'я [PERSON] Проживали на квартирі та у 2005 році розпочали сумісне будівництво житлового будинку. У 2007 році сім'я продала частину земельної ділянки площею 0,04 га з метою отримання коштів за допомогою яких були проведені роботи із газифікації, електрифікації, підключення до водопроводу та закінчили будівництво житлового будинку. Після чого проживали в одному будинку, вели спільне господарство по грудень 2011 року. По теперішній час зовнішні стіни будинку не оздоблені. Свідоцтво про право власності на житловий будинок в [ADDRESS] отримано в 2011 році. На даний час дитина [PERSON] навчається у Дачненському НВК та проживає в [ADDRESS]. [PERSON] працює в місті Одесі продавцем потижнево з 8.00 години до 23.00 години, тому робочий тиждень проживає у місті Одесі, у вихідні дні дитина приїздить до матері на роботу, у вільний від роботи час знаходиться в [ADDRESS], та займається вихованням дитини (а.с.18). Рішенням виконавчого комітету Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області №42 від 04.03.2013 року вирішено надати [PERSON] згоду на розподіл житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], для подальшого розгляду цивільної справи у Біляївському районному суді за її позовом щодо розподілу майна придбаного під час перебування у шлюбі (а.с.9). Судом також встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості за виконавчим провадженням В-1/528/2013, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], станом на 11.07.2013 року становить 14093,41 гривні (а.с.21). Із довідки №432, виданої 29.10.2013 року КЗ "Міська клінічна лікарня №4" Одеської міської ради вбачається, що [PERSON], [INFO], знаходиться на амбулаторному лікуванні у вказаній установі з 06.12.2010 року по теперішній час. Діагноз: складний міопічний астигматизм обох очей. Потребує амбулаторного профілактичного лікування 2-3 рази на рік (а.с.23). Частиною 1 статті 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 68 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною статті 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки.

Outcome: approved