Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Представник [PERSON] акціонерного товариства КБ «Приватбанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 66\~214, 34 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 5\~734, 89 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 601, 81 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 1888, 25 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 54\~360, 14 грн., штраф (фіксована частина) 500, 00 грн., штраф (процентна складова) 3\~129, 25 грн. У відкрите судове засідання представник позивача [PERSON] акціонерного товариства КБ «Приватбанк» [PERSON], який діє на підставі довіреності від 04 вересня 2015 року (а.с. 13 ) не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства КБ «Приватбанк» [PERSON], в позовній заяві просить розглянути справу без присутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначивши що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. (а.с. 5). Відповідач [PERSON] у попередньому та відкритому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зокрема зазначив що кредитний договір дійсно був укладений на суму 6052, 22 грн. для придбання моторолера. При цьому, зазначає що договір було укладено у 2008 році, банк звернувся до суду лише в 2015 році, а сам кредит є споживчим, тому в звязку із зазначеним просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову, про що надав письмове клопотання (а.с. 31-32). Крім цього наголосивна те, що при підписанні заяви позичальника він не підписував будь-яких Умов надання споживчого кредиту і не був ознайомлений з ними, а ставив підпис лише у заяві позичальника. Суд, системно дослідивши матеріали цивільної справи (а.с. 1- 37) та вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, заслухавши пояснення відповідача, приходить до переконання, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити повністю з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Публічне акціонерне товариство КБ «Приватбанк» має статус юридичної особи і входить до банківської системи України, що підтверджується світлокопіями статуту, копією банківської ліцензії та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 12, 14-15). Матеріалами справи встановлено, що 03 жовтня 2008 року між [PERSON] акціонерним товариством КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав строковий кредит на 24 місяці у розмірі 6052, 22 грн. на прибдання товару, зі сплатою відсотків у розмірі 12 % на рік на суму залишку коштів (а.с. 7 - зворотна сторона). Згідно із заявою позичальника від 03 жовтня 2008 року [PERSON] ознайомлений та згоден із умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, що підтверджується його власним підписом в заяві позичальника (а.с. 7- зворотна сторона). Відповідно до змісту Умов погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов договору. (п. 3.2.2, 3.2.3, 3.2.4 - а.с. 8 ). Проте, взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення сум за користування кредитними коштами відповідно до умов договору [PERSON] своєчасно не виконав. Крім цього, при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500, 00 грн. та + 5 % від суми заборгованості ( п. 5.3 а.с. 10 ). У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором на 05.10.2015 року утворилась заборгованість у сумі 66\~214, 34 грн., яка складається з: заборгованість за кредитом 5\~734, 89 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 601, 81 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 1888, 25 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 54\~360, 14 грн., штраф (фіксована частина) 500, 00 грн., штраф (процентна складова) 3\~129, 25 грн. (а.с. 6). Відповідно до ст. ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В п.23\~\~ст. 1 Закону України\~\~«Про захист прав споживачів», якому дано офіційне тлумачення\~Рішенням Конституційного Суду № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року,\~\~ «споживчий\~\~кредит - це\~\~кошти, що\~\~надаються кредитодавцем ( банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. \~\~\~\~Судом\~\~встановлено, що\~\~відповідач [PERSON] \~\~згідно договору від 30.10.2008 року\~\~отримав\~\~споживчий кредит, який давав йому право\~\~на придбання товару - моторолера.\~\~Це також підтверджується заявою про надання строкового споживчого кредиту,\~\~в якій також зазначено що «Позичальник доручає Банку без додаткового узгодження перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 4 850 грн. з призначенням платежу «Перерахування коштів згідно з рахунком фактурою № 43 від 03.10.2008 року на прибдання товару» (а.с. 7 зворотна сторона). Це також підтвердив і сам відповідач [PERSON], зазначивши що самі кошти він не отримував, а їх перерахував сам Банк на рахунок магазину для прибдання моторолера, що в свою чергу свідчить про те, що цей кредит є споживчим. Крім цього, [PERSON] зазначив що після отримання кредиту на прибдання моторолера він вносив лише один платіж за користування кредитом. І це було в 2008 році, і так як цей кредит є споживчим і на момент звернення до суду минув строк позовної давності, з цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. \~\~\~Відповідно до\~ст. 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. \~\~\~\~Банк звернувся\~\~\~\~ з позовом до суду\~\~\~\~ 05 листопада 2015 року, отже на час подання позову сплинув\~\~\~\~ і\~\~\~\~ загальний строк позовної давності,\~\~і спеціальний строк\~\~\~\~ позовної давності щодо стягнення неустойки.\~\~ Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до правової позиції Постанови Верховного суду України від 04 лютого 2015 року № 6-239цс14 \~ - \~Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Також, враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. \~\~\~Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів"\~застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).\~ \~За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України), так як останній платіж відповідачем було внесено в листопаді 2008 року, то перебіг позовної давності для стягнення кредиту починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок, тобто - в грудні 2008 року (наступний черговий платіж який було не здійснено). При цьому, при розгляді та винесенні рішення по даній цивільній справі суд, також керувався правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс 13. Так, відповідно до викладеної правової позиції в постанові ВСУ аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти до висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім цього, В заяві позичальника на отримання кредиту від 03 жовтня 2008 року, яка завізована підписом відповідача [PERSON] (а.с. 7 зворотна сторона), зазначено, що він ознайомлений і згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, а також погодився з тим, що заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с. 8-10), тарифами складає між ним і банком кредитний договір. Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) позовна давність до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів за договором установлена сторонами тривалістю в пять років. Проте відповідач [PERSON] у відкритому судовому засіданні наголосив на те, що при підписанні заяви позичальника він не підписував будь-яких Умов і не був ознайомлений з ними. Відповідно до висновку правової позиції Постанови Верховного суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 \~ - Виходячи з правового аналізу вказаних норм Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже у цій справі зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника, містить розбіжності. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У звязку із цим доводи позичальника про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не можна визнавати необґрунтованими. Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що відповідачем [PERSON] дійсно\~\~було допущено порушення своїх зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, оскільки єдиний щомісячний платіж був ним сплачений в листопаді 2008 року, при цьому відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи не визнав позов та просив застосувати строків позовної давності , оскільки позов поданий до суду після спливу позовної давності, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову [PERSON] акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору, у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] акціонерного товариства КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України та правових позицій викладених в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116 цс 13, від 11 березня 2015 року № 6-16 цс15 та від 04.02.2015 року № 6-239 цс14. Судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України позивачу не присуджуються. Враховуючи вище викладене,

Outcome: dismissed