Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач у квітні 2016 р. звернвся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 листопада 2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-006/1778/2007, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 82 000 доларів США на придбання нерухомого майна строком до 26.11.2037 р. зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка в розмірі 3,99% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб в гривні, що розміщені в Банку на строк в 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). 25.03.2009 року сторони уклали додатковий договір №1 до кредитного договору № ML-006/1778/2007 від 27.11.2007 р., яким було змінено графік погашення кредитної заборгованості, внесено зміни щодо розміру процентної ставки за користування кредитними котами, а також встановлено порядок дострокового погашення кредитної заборгованості з ініціативи банку. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки від 26.11.2007 р., за умовами якого поручитель зобов'язується відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором № ML-006/1778/2007 від 26.11.2007 р. станом на 09.03.2016 р. утворилась заборгованість за договором, а саме: за кредитом - 62459,38 дол. США доларів США, що еквівалентно 1654994,31 грн., за відсотками - 10234,75 доларів США, що еквівалентно 271191,50 грн., а всього 72694,13 доларів США, що еквівалентно 1926185,81 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, подала письмові заперечення на позов у яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог, пославшись на їх недоведеність, зокрема на відсутність доказів наявної заборгованості у відповідача перед позивачем, відсутність розрахунку позовних вимог, доказів видачі кредиту. Також вказала на порушення банком процедури дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором та на пропуск позивачем строків позовної давності (а.с. 64-69, 133-135). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (а.с. 112, 129), причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає неявку останнього без поважних причини та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні представників сторін та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 листопада 2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-006/1778/2007, за умовами якого позивач зобов'язується надати відповідачу кредит в розмірі 82 000 доларів США на придбання нерухомого майна строком до 26.11.2037 р. зі сплатою плаваючої процентної ставки, що складається з фіксованого відсотка в розмірі 3,99% річних та FIDR. Встановлено, що 25.03.2009 р. між сторонами було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № ML-006/1778/2007 від 26.11.2007 р., яким було змінено графік погашення кредитної заборгованості, внесено зміни щодо розміру процентної ставки за користування кредитними котами, а також встановлено порядок дострокового погашення кредитної заборгованості з ініціативи банку. Встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки від 26.11.2007 року, за умовами якого поручитель зобов'язується відповідати в повному обсязі по борговим зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запечень. Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту наступає у разі прострочення позичальником повернення чергової частини кредиту, тому позивач повинен був надати суду докази у підтвердження даних обставин, а також довести розмір заборгованості, яку просить стягнути з відповідачів. Частиною 2 статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Водночас, в матеріалах справи у якості підтвердження неналежного виконання відповідачами умов кредитного договору наявний лише документ під назвою «розрахунок заборгованості за кредитним договором № ML-006/1778/2007 від 26.11.2007 клієнта [PERSON] станом на 09.03.2016» (а.с. 29), згідно якого залишок заборгованості за кредитом - 62 459, 38 дол. США, сума відсотків (несплачені відсотки за користування кредитом) за період з 05.11.2014 року по 08.03.2016 року - 10 234, 75 дол. США, загальна сума заборгованості 72694,13 дол. США. Проте, у вказаному розрахунку позивачем лише констатується сума боргу без наведення її складових (тіло кредиту, нараховані відсотки) помісячно згідно графіку погашення кредитної заборгованості. Також вказаний розрахунок не містить механізму та періоду нарахування боргу, виникнення дат прострочення виконання зобов'язань згідно графіку погашення кредитної заборгованості, погодженого з позичальником. Окрім того, з наданого розрахунку неможливо встановити, яка саме сума заборгованості була сплачена позичальником та чи були здійснені позичальником будь-які платежі на погашення кредитної заборгованості, що в свою чергу робить неможливим встановити, чи заявлені позивачем вимоги в межах строків позовної давності, а також встановити дійсну суму заборгованості та факт її наявності взагалі. Також в матеріалах справи відсутні банківські виписки та будь-які інші документи, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», з яких можливо встановити - наявність або відсутність у позичальника поточної та простроченої заборгованості за кредитним договором. Крім того, за умовами п. 3 кредитного договору № ML-006/1778/2007 від 26.11.2007 р. сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитними коштами застосовується плаваюча процентна ставка (фіксований відсоток + FIDR). Відповідно до пп. 1.4.1.1.2 - 1.4.1.1.5 кредитного договору для розрахунку процентної ставки за користування кредитними коштами використовується Плаваюча процентна ставка, проценти за користування Кредитом розраховується як FIDR + Фіксований відсоток з розрахунку Річної бази нарахування процентів. Плаваюча процентна ставка за користування Кредитом впродовж першого року дії Кредитного договору підлягає коригуванню після перебігу 11 (одинадцятого) календарного місяця, починаючи з дати укладенн6я Кредитного договору. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший Банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення 11/12 (одинадцяти/дванадцяти) місячного періоду дії попередньої Плаваючої процентної ставки з зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату коригування). Проте, з наявних в матеріалах справи доказах, неможливо встановити, за якою відсотковою ставкою нараховувалась заборгованість за кредитним договором, оскільки відсутні відомості про розмір плаваючої частини відсоткової ставки за період з моменту укладення кредитного договору по дату проведення позивачем розрахунку позовних вимог. На питання суду у судовому засіданні з розгляду справи щодо застосованого позивачем розміру відсоткової ставки для розрахунку позовних вимог представник позивача відповіді не надав. Таким чином, оцінюючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, суд вважає його неналежним та недостатнім доказом, так як він не містить всієї необхідної інформації для перевірки розміру нарахованої заборгованості, у тому числі і розміру процентної ставки за якою здійснювався розрахунок щомісячних процентів, оскільки у вказаному розрахунку взагалі не вказаного розміру процентної ставки, а представник позивача під час судового розгляду не надав належних роз'яснень щодо розміру процентної ставки, яка використовувалася при нарахуванні заборгованості. Крім того, в позовній заяві позивач зазначив, що кредитні кошти надавались позичальнику шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий у Банку, що підтверджується кредитною заявкою від 26.11.2007 року. Проте, наявна в матеріалах справи копія кредитної заявки від 26.11.2007р. (а.с.9) не може бути прийнята судом у якості належного доказу видачі позичальнику кредитних коштів, оскільки у даній заявці лише констатується факт наявності заяви позичальника про видачу кредитних коштів за кредитним договором, а не реальне надання позивачем відповідачу кредиту у розмірі 82 000 доларів США. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні": меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України Проте, матеріали справи не містять відповідного меморіального ордеру на підтвердження факту надання позивачем позичальнику кредиту шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника, як зазначено позивачем у позовній заяві. Таким чином суд приходить до висновку про те, що всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ПАТ "ОТП Банк" кредитних коштів та їх використання відповідачем. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подані несвоєчасно з поважних причин. При цьому суд зауважує, що дана справа перебуває в провадженні суду з квітня 2016 року. Проте, представником позивача не було надано суду жодних пояснень щодо поважності причин неподання доказів на підтвердження позовних вимог впродовж тривалого часу розгляду справи та не було надано пояснень щодо необхідності оголошення перерви у справі для долучення будь-яких інших доказів по справі після початку слухання судом справи по суті та надання сторонами пояснень по справі. При розгляді справи принципи змагальності учасників процесу та рівності між собою є основоположними. Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі. Рішенням у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 р., (серія A № 140) ЄСПЛ зазначив, що якщо правила прийнятності та допустимості доказів встановлюються національним законом, національні суди мають обов'язок оцінювати ці докази та їхню природу у спосіб, що відповідає вимогам статті 6 Конвенції та з дотриманням вимог національного законодавства. Рішенням у справі «Ruiz-Mateos проти Іспанії» від 23.05.1993 р. ЄСПЛ вказав, що принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, а також, що вкрай важливо, відповісти на них. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження розміру заборгованості відповідача [PERSON] по кредитним зобов'язанням, а відтак, суд не має законних підстав для стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України). Враховуючи, що під час судового розгляду не було підтверджено розміру заборгованості позичальника за кредитним договором, відсутні правові підстави для притягнення поручителя до відповідальності за порушення позичальником умов кредитного договору. Крім того, судом встановлено, що у відповідності до п. 2.1.4.1 Додаткового договору №1 до Кредитного договору №ML-006/1778/2007 від 26 листопада 2007 року, укладеного 23 березня 2009 року (а.с. 17-18) Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов'язань за Кредитним договором в цілому, або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та\\або третіми особами всіх боргових зобов'язань, та\\чи інших умов кредитного договору, Документів забезпечення, та\\чи будь-яких інших умов правочинів, як таких, що існують на момент укладення цього Додаткового договору, так і тих, що можуть бути укладені між Банком та Позичальником та Третіми особами в майбутньому (надалі- Вимога). При цьому, зобов'язання Позичальника щодо повного дострокового виконання Боргових зобов'язань настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника, що зазначена в цьому Додатковому договорі, відповідної вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги. Таким чином, позивач набуває право вимагати від відповідача виконання зобов'язання, що виникає з Кредитного договору за умови, якщо в установлений договором строк відповідачем повністю або частково не будуть виконані зобов'язання, а також за умови обов'язкового направлення відповідачу повідомлення з вимогою виконати зобов'язання в цілому, або в тій чи іншій його частині. Отже, сторони в договорі визначили порядок, відповідно до якого у відповідіача виникає обов'язок дострокового повернення залишку неповернутої суми кредиту. При цьому, можливість врегулювання на власний розсуд своїх правовідносин у цій частині відповідає положенням ст. 6 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі доказів, наявних в матеріалах справи, судом встановлено, що позивачем 30.03.2016 року було надіслано на адресу відповідача - [PERSON] вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості (а.с. 27). Згідно наданого представником відповідача витягу «результат пошуку поштових відправлень» щодо відстеження пересилання поштового відправлення з офіційного сайту УДППЗ «Укрпошта» рекомендований лист з вимогою позивача про дострокове погашення кредитної заборгованості був отриманий представником позичальника під розпис 14.05.2016 року. Проте, як вбачається з матеріалів справи, з позовом про стягнення кредитної заборгованості позивач звернувся до відповідачів 04.04.2016 року, тобто до отримання позичальником вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості. Вказані обставини свідчать про те, що позивач не дотримався встановленого кредитним договором та ст. 1050 ЦК України порядку, за умови недотримання якого в позичальника виникає обов'язок дострокового повернення боргу. У зв'язку із цим суд приходить до висновку, що у відповідача зобов'язання дострокового виконання кредитного договору не виникли. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року по справі №6-2457цс16 За таких обставин, суд вважає за можливе в задоволені позову Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed