Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом. Посилалась на те, що з 1993 року по 25 серпня 2012 року вона з відповідачем проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу та в цей період у них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний момент проживають разом з нею. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 26.05.2014 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки до закінчення нею навчання але не довше ніж до досягнення нею 23 років та на утримання меншої дівчинки до досягнення нею повноліття в розмірі по 500 грн. на кожну дитину. Вказувала на те, що на даний момент виникла необхідність у стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання їх спільних дітей, оскільки [PERSON] навчається в Чернівецькій гімназії №2 та щомісячна плата за навчання становить 120 грн., крім того дівчинка також навчається у музичній школі, щомісячна плата за навчання в якій становить 90 грн., а також у художній школі ім.. Івасюка, вартість навчання в якій становить 120 грн. на місяць. Крім того, [PERSON] з 01 вересня 2012 року навчається на денній формі навчання юридичного факультету Чернівецького національного університету за спеціальністю правознавство на платній формі навчання, що потребує додаткових витрат. Зазначала, що на день звернення до суду з позовом фактично понесені нею витрати становлять 28750 грн. та передбачувані витрати в розмірі 28750 грн. на навчання [PERSON]. Крім того, на навчання [PERSON] нею фактично витрачено 5940 грн. та передбачувані витрати на навчання в гімназії, музичній та художній школі становлять 35640 грн. Вважає, що позивач повинен нести половину вказаних вище витрат, а тому, посилаючись на норми матеріального права, зокрема на вимоги ст. 185 СК України, просила стягнути з відповідача на її користь половину понесених нею витрат на оплату навчання [PERSON] в розмірі 14385 грн. та половину передбачуваних витрат в сумі 14385 грн., стягнути з відповідача на її користь половину понесених нею витрат на оплату навчання [PERSON] у розмірі 2970 грн. та половину передбачуваних витрат на оплату навчання в сумі 17820 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, його представник в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у письмових запереченнях, в яких зокрема зазначала, що відповідно до вимог ст. 185 СК України визначено участь батьків у додаткових витратах на дитину, проте [PERSON] досягла повноліття та згідно вимог ст. 6 СК України не вважається дитиною, а тому стягнення на її утримання додаткових витрат буде суперечити вимогам ст. 185 СК України, а також він подарував старшій доньці належу йому квартиру, крім того вказувала на те, що на даний момент відповідач відповідально виконує рішення суду про стягнення аліментів, проте у нього також на утриманні перебуває вагітна дружина, він ніде не працює та у зв'язку з станом свого здоров'я витрачає велику кількість грошових коштів на придбання ліків, а тому не має змоги нести додаткові витрати на меншу доньку у тому розмірі, який вказує позивач. Просила в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, частково дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з копії рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.05.2014 року позивач та відповідач є батьками повнолітньої [PERSON], [INFO] та неповнолітньої [PERSON], які проживають разом із матір'ю та з відповідача на їх утримання на користь позивача було стягнено аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. на кожну дитину до досягнення меншою донькою повноліття та на весь період навчання старшої доньки, але не довше ніж до досягнення нею повноліття (а/с 5-6). У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з наданих позивачем доказів, [PERSON] навчається в Чернівецькому національному університеті ім.. Ю.Федьковича на платній формі навчання, вартість одного навчального року становить 11500 грн. та до позовної заяви додані копії квитанцій на підтвердження здійснення оплати за навчання (а/с 8, 19-23). Згідно положень ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до положень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Разом з тим, ст.ст.199,200 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється в разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.05.2014 року, з урахуванням вимог ст.ст. 199,200 СК України стягнуто з відповідача на користь позивача саме аліменти на утримання їх спільної повнолітньої доньки, проте додатковими є витрати, що викликані певними особливими обставинами, зокрема у зв'язку з розвитком особливих здібностей дитини, хворобою або іншими чинниками. Таким чином, враховуючи той факт, що [PERSON] на даний момент є повнолітньою та на її утримання у зв'язку з продовженням навчання вже було стягнуто з відповідача аліменти, відповідно до вимог ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, а тому за таких обставин в даному випадку норми ст. 185 СК України застосуванню не підлягають та в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім того, судом встановлено, що відповідно до довідки КБУ «Музична школа №2 м. Чернівці» від 20.02.2014 року № 11 [PERSON] навчається в другому класі фортепіанного відділу вказаної установи, щомісячна плата за навчання становить 90 грн. (а/с 9). В судовому засіданні позивачем було долучено іншу довідку вказаної вище музичної шкоди №56 від 11.09.2014 року, відповідно до якої щомісячна плата за навчання у музичній школі збільшена та становить 100 грн., проте позивачем позовні вимоги збільшено не було. Вирішуючи питання щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на утримання їх спільної з відповідачем доньки [PERSON], суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо необхідності часткового задоволення вимог в цій частині, виходячи з наступного. З наданих позивачем доказів вбачається, що по оплаті навчання [PERSON] позивач фактично понесла витрати в розмірі 720 грн., що підтверджується відповідними копіями квитанцій, що містяться в матеріалах справи (а/с 11-18). Таким чином з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] слід стягнути половину додаткових витрат, фактично понесених позивачем в розмірі 360 грн. Не зважаючи на те, що позивачу було роз'яснено вимоги ст.ст. 10,60 ЦПК України, позивач не надала належних та допустимих доказів щодо понесених нею витрат на навчання [PERSON] в музичній школі в сумі 810 грн., в сумі 1080 грн. за навчання у гімназії №2 та 1080 грн. за навчання в художній школі, оскільки позивачем було надано копії квитанцій, які свідчать лише про сплату витрат на навчання в музичній школі [PERSON] в розмірі 720 грн. та витрат на оплату навчання [PERSON] Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат з відповідача на користь позивача на утримання їх спільної доньки [PERSON], суд враховує матеріальне становище відповідача, зокрема той факт, що він є фізичною особою-підприємцем, одружений, його дружина перебуває на 25-26 тижні вагітності, хворіє на хронічний ерозивний гастродуоденіт. Крім того, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог також в частині стягнення передбачуваних витрат на утримання [PERSON], оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що вказані нею витрати дійсно будуть понесені в майбутньому. У відповідності до вимог ч. 3, 4 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial