Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька мотивуючи тим, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30 квітня 2007 року. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу позивачка разом із донькою виїхала до Російської Федерації, де вони постійно проживають більше семи років. Донька навчається у місцевій школі в 3 класі. Влітку позивачка із донькою вирішали відвідати бабусю, яка проживає в [ADDRESS]. Через деякий час вирішили повернутись, однак виявилося що для виїзду до Росії необхідно нотаріально посвідчену згоду батька на виїзд дитини за кордон. Оскільки відповідач не надає згоди на виїзд дитини за межі України, позивачка звернулась до суду з позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просила надати дозвіл на перетин кордону дитиною у супроводі позивачки. Позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Представник третьої особи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на те, що такий виїзд дитини за кордон відповідатиме інтересам дитини, сприятиме її розвитку та отриманню освіти. Заслухавши представників позивача та третьої особи, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов до такого. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних та оспорюваних прав, свобод та інтересів. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви відповідач надав згоду на виїзд за кордон - до Російської Федерації на постійне місце проживання доньки [PERSON] у супроводі її матері, тобто позивача по справі. Позивачка та її дочка постійно проживають в Російській Федерації, де зареєстровані та мають власне житло, що підтверджено паспортом позивачки, свідоцтвом про державну реєстрацію права та договором купівлі-продажу. Згідно із договором про надання загальної освіти укладеним 31 серпня 2011 року між директором Борської середньої загальноосвітньої школи та [PERSON], [PERSON] зарахована на навчання до даної школи. З огляду на таке, суд приходить до висновку, що між сторонами відсутній спір про право, позивачці не потрібна згода відповідача на виїзд дитини в Російську Федерацію, оскільки вона там постійно проживає і на що вже була отримана згода відповідача, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed