Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 16 грудня 1989 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Сімейне життя сторін не склалось, останнім часом вони з відповідачем не жили сімейним життям, хоча проживали за однією адресою. Позивачці належить право власності на половину майна, набутого подружжям за час шлюбу, тому вона, з урахуванням уточнених та збільшених позовних вимог, просила провести поділ спільного подружнього рухомого майна між нею та відповідачем, виділивши їй в натурі та визнавши за нею право власності на наступне майно: диван кутовий вартістю 2000 грн.; комод вартістю 800 грн., шафу-тумбу навісну вартістю 1500 грн.; тумбу під телевізор вартістю 300 грн.; два дивани розкладні 2006 року вартістю по 1000 грн. кожний, всього 2000 грн.; шафу-купе вартістю 2000 грн.; тумбу телефонну вартістю 300 грн.; диван розкладний 2000 року вартістю 1000 грн.; два крісла вартістю по 500 грн. кожне, всього 1000 грн.; телевізор марки «LG Ультра» 2010 року вартістю 1500 грн.; меблеву стінку «Вікторія» вартістю 2000 грн.; два пуфики по 100 грн. кожний, всього вартістю 200 грн.; умивальник вартістю 500 грн.; пральну машину «LG» вартістю 2000 грн.; чотири табурети по 80 грн. кожний, всього вартістю 320 грн.; кухонний набір меблів вартістю 2000 грн.; холодильник марки «LG» вартістю 3000 грн.; морозильну камеру «Снайге» вартістю 4500 грн.; мікрохвильову піч марки «LG» вартістю 400 грн.; газову плиту марки «LG» вартістю 1000 грн.; зварювальний апарат новий 2016 року вартістю 1500 грн.; копалку дворядну 2014 року вартістю 10000 грн.; сажалку двохрядну 2015 року вартістю 4000 грн.; причіп ПСЕ-12.5, державний номерний знак [NUMBER], 2006 року вартістю 6000 грн.; косарку роторну КРН-169 № [NUMBER] 2007 року вартістю 3000 грн.; плуг тракторний 2006 року вартістю 1500 грн.; граблі тракторні 2006 року вартістю 1500 грн.; корову 2008 року вартістю 6000 грн.; телушку вартістю 3000 грн.; теля чорно-рябе вартістю 2000 грн.; бройлери чотирнадцять штук по 100 грн. кожний, всього вартістю 1400 грн.; чотири вутки по 50 грн. кожна, всього вартістю 200 грн.; кури десять штук по 50 грн. кожна, всього вартістю 500 грн.; оприскувач вартістю 200 грн.; причіп автомобільний, державний номерний знак [NUMBER], 2010 року вартістю 4000 грн.; дрова п'ять причепів по 1000 грн. кожний, всього вартістю 5000 грн.; фотоапарат цифровий марки «Соні» вартістю 800 грн.; бойлер 2016 року вартістю 1200 грн.; електродуховку 2006 року вартістю 200 грн.; комбайн кухонний вартістю 800 грн. Всього виділити позивачці в натурі майна на загальну суму 81120 грн. Відповідачу просила виділити в натурі та визнати за ним право власності на наступне майно: телевізор марки «LG» 2001 року вартістю 800 грн.; тюнер «Евроскай» вартістю 600 грн.; диван розкладний 2000 року вартістю 1000 грн.; пилосос марки «Самсунг» вартістю 1500 грн.; стіл кухонний вартістю 250 грн.; два табурети по 80 грн. кожний, всього вартістю 160 грн.; ванну вартістю 500 грн.; бензопилу «Штіль 361» нову 2014 року вартістю 8000 грн.; болгарку стару 2011 року вартістю 600 грн.; болгарку нову 2014 року вартістю 1000 грн.; електродриль вартістю 300 грн.; зварювальний апарат старий 2010 року вартістю 500 грн.; трактор ЮМЗ-6АЛ, державний номерний знак [NUMBER], 2005 року вартістю 54564 грн.; теля-бичка вартістю 4000 грн.; теля біле вартістю 1200 грн.; бройлерів п'ять штук по 100 грн. кожний, всього вартістю 500 грн.; три вутки по 50 грн. кожна, всього вартістю 150 грн.; кури десять штук по 50 грн. кожна, всього вартістю 500 грн.; колесо тракторне заднє нове 2015 року вартістю 5000 грн. Всього виділити відповідачу в натурі майна на загальну суму 81124 грн. А також, просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі 49554 грн. за ? частину вартості автомобіля [NUMBER], який був придбаний сторонами під час шлюбу і був відчужений відповідачем без її згоди. Ухвалою суду від 04.08.2016 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено [PERSON]. Позивачка та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та просив суд здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя за запропонованим ним варіантом. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення. Третя особа належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання у справі від неї не надходило. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 16 грудня 1989 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб (т.1, а.с.157). Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 грудня 1996 року шлюб між сторонами було розірвано (т.1, а.с.223). Відповідно до ст.44 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції, чинній на час виникнення вказаних вище правовідносин) шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. 16 серпня 2016 року Корюківським районним відділом ДРАЦС було здійснено державну реєстрацію розірвання шлюбу сторін та складено актовий запис про розірвання шлюбу за № 13. Таким чином, шлюб між сторонами у справі розірвано 16 серпня 2016 року. При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що датою розірвання шлюбу слід вважати 13 грудня 1996 року, оскільки вони спростовуються положеннями ст.44 Кодексу про шлюб та сім'ю України, що була чинною на час ухвалення Корюківським районним судом Чернігівської області рішення про розірвання шлюбу. За час шлюбу сторонами у справі набуто наступне рухоме майно, яке мається в наявності на час розгляду справи судом, вартістю, яка була узгоджена між позивачем та відповідачем у судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи: диван кутовий вартістю 2000 грн.; комод вартістю 800 грн., шафу-тумбу навісну вартістю 1500 грн.; тумбу під телевізор вартістю 300 грн.; два дивани розкладні 2006 року вартістю по 1000 грн. кожний, всього 2000 грн.; шафу-купе вартістю 2000 грн.; тумбу телефонну вартістю 300 грн.; диван розкладний 2000 року вартістю 800 грн.; два крісла вартістю по 500 грн. кожне, всього 1000 грн.; телевізор марки «LG Ультра» 2010 року вартістю 1500 грн.; меблеву стінку «Вікторія» вартістю 2000 грн.; два пуфики по 100 грн. кожний, всього вартістю 200 грн.; умивальник вартістю 500 грн.; пральну машину «LG» вартістю 2000 грн.; стіл кухонний вартістю 250 грн.; шість табуретів по 80 грн. кожний, всього вартістю 480 грн.; холодильник марки «LG» вартістю 3000 грн.; морозильну камеру «Снайге» вартістю 4500 грн.; мікрохвильову піч марки «LG» вартістю 400 грн.; газову плиту марки «LG» вартістю 1000 грн.; причіп ПСЕ-12.5, державний номерний знак [NUMBER], 2006 року вартістю 6000 грн.; корову 2008 року вартістю 6000 грн.; теля чорно-рябе вартістю 2000 грн.; бройлери чотирнадцять штук по 100 грн. кожний, всього вартістю 1400 грн.; чотири утки по 50 грн. кожна, всього вартістю 200 грн.; кури десять штук по 50 грн. кожна, всього вартістю 500 грн.; оприскувач вартістю 200 грн.; причіп автомобільний, державний номерний знак [NUMBER], 2010 року вартістю 4000 грн.; дрова один причіп вартістю 1000 грн.; фотоапарат цифровий марки «Соні» вартістю 800 грн.; бойлер 2016 року вартістю 1200 грн.; електродуховку 2006 року вартістю 200 грн.; комбайн кухонний вартістю 800 грн.; телевізор марки «LG» 2001 року вартістю 800 грн.; тюнер «Евроскай» вартістю 600 грн.; диван розкладний 2000 року вартістю 1000 грн.; пилосос марки «Самсунг» вартістю 1500 грн.; кухонний набір меблів вартістю 2000 грн.; ванну вартістю 500 грн.; бензопилу «Штіль 361» нову 2014 року вартістю 8000 грн.; болгарку стару 2011 року вартістю 600 грн.; болгарку нову 2014 року вартістю 1000 грн.; електродриль вартістю 300 грн.; зварювальний апарат старий 2010 року вартістю 500 грн.; косарку роторну КРН-169 № [NUMBER] 2007 року вартістю 3000 грн.; плуг тракторний 2006 року вартістю 1500 грн.; граблі тракторні 2006 року вартістю 1500 грн.; теля-бичка вартістю 4000 грн.; теля біле вартістю 1200 грн.; бройлерів п'ять штук по 100 грн. кожний, всього вартістю 500 грн.; три утки по 50 грн. кожна, всього вартістю 150 грн.; кури десять штук по 50 грн. кожна, всього вартістю 500 грн.; колесо тракторне заднє нове 2015 року вартістю 5000 грн. Крім того, сторонами за час шлюбу набуто з трактор ЮМЗ-6АЛ, державний номерний знак [NUMBER], 1983 року випуску, середня ринкова вартість якого згідно Висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 17.10.2016 року станом на 17 жовтня 2016 року становить 54564,0 грн. (т.2, а.с.38-50). При цьому, суд критично оцінює дані звіту № 004/0816 від 02.08.2016 року, за яким вартість спірного транспортного засобу становить 18375,0 грн. (т.1, а.с.78-96), оскільки при розрахунку оціночної (ринкової) вартості даного колісного транспортного засобу за середню по Україні ціну КТЗ було взято величину - 35000 грн., як вказано у звіті «згідно даних мережі інтернет», без посилання на будь-які конкретні джерела такої інформації, конкретні інтернет-ресурси або ж інтернет-сайти та без жодного вмотивування у висновку визначеного розміру такої ціни, що на думку суду є необґрунтованим. Також, суд не приймає до уваги дані наданого відповідачем Звіту про оцінку майна: колісного транспортного засобу моделі ЮМЗ-6АЛ, трактору колісного від 21.07.2016 року (т.2, а.с.90-101), оскільки вартість спірного транспортного засобу вказаним звітом визначена станом на дату оцінки - 21 липня 2016 року, в той час, як Висновок експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 17.10.2016 року визначив таку вартість станом на 17 жовтня 2016 року та містить актуальні дані про його вартість. Крім того, відповідно до ст.150 ЦПК України, якщо висновок експерта, на думку сторони у справі, є необґрунтованим або викликає сумніви в його правильності, вона наділена правом заявити клопотання про призначення повторної експертизи. Ухвалою суду від 22 листопада 2016 року за клопотанням відповідача у справі було призначено таку повторну судову автотоварознавчу експертизу з визначення вартості спірного колісного транспортного засобу, проте, вказана ухвала була повернута до суду експертною установою без виконання, так як відповідач повідомив експерту про неможливість надання транспортного засобу на експертизу та відмовився її оплачувати (т.2, а.с.111). Факт набуття подружжям вказаного вище рухомого майна та наявності вказаного майна на час розгляду справи визнається та не оспорюється сторонами у справі. Інше майно, що є предметом позову, на час розгляду справи судом, за поясненнями сторін, відсутнє. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно із ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Положеннями ст.70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. У відповідності із ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до роз'яснень п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність поділу рухомого майна, яке набуте сторонами за час шлюбу та належить їм на праві спільної сумісної власності, у відповідності з положеннями ст.71 Сімейного кодексу України, врахувавши при цьому інтереси, як позивачки, так і відповідача та беручи до уваги варіанти розподілу вказаного майна, запропоновані кожною із сторін, оскільки ними не досягнуто згоди стосовно варіанту його поділу, зі стягненням з відповідача на користь позивачки грошової компенсації, яка становить різницю між ідеальними частками співвласників в спільній сумісній власності. Крім того, відповідно до роз'яснень п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК ( 2947-14 ). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судом встановлено, що відповідачем під час перебування сторін у шлюбі було придбано автомобіль [NUMBER], який був відчужений відповідачем 25.06.2016 року без згоди позивачки (т.1, а.с.139), а відтак з відповідача слід стягнути на її користь грошову компенсацію за ? частину вартості автомобіля, визначеної відповідно до Звіту про експертну оцінку майна: колісного транспортного засобу від 17.10.2016 року, в розмірі 49554 грн. (99108 грн. : 2 = 49554 грн.) (т.2, а.с.51-69). При цьому, суд критично оцінює дані договору купівлі-продажу транспортного засобу № 874 від 25.06.2016 року (т.1, а.с.139) та розписки [PERSON] від 02.07.2016 року (т.2, а.с.204) щодо вартості згаданого вище автомобіля, оскільки вказані документи, незважаючи на те, що складені від імені однієї і тієї ж особи - [PERSON], суперечать один одному за своїм змістом в частині визначення ціни автомобіля. Крім того, підпис на розписці, складеній від імені [PERSON], жодним чином не посвідчений, що позбавляє суд можливості встановити належність вказаного підпису саме їй. Враховуючи викладене вище, з'ясувавши повно та всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачкою судові витрати у справі на її користь (т.1, а.с.1, 10, 31, т.2, а.с.84-85, 200-203). Ухвалою суду від 27.09.2016 року накладено арешт на спірне майно. Відповідно до роз'яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Проте, судом в ході розгляду справи таких випадків не встановлено. На підставі вище викладеного,

Outcome: partial