Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 2014 року звернулися до Київського районного суду м. Полтави з позовом до Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради, виконавчого комітету Полтавської міської ради про встановлення факту постійного проживання та реєстрації на законних підставах. Посилалися на те, що з 1989 року і по теперішній час проживають в гуртожитку по [ADDRESS], де були зареєстровані. Посилаючись на необхідність реалізації свого права на приватизацію жилої площі в гуртожитку, просили суд встановити факт постійного проживання та реєстрації на законних підставах кімнаті 410 по [ADDRESS] В судовому засіданні позивачі повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Інші особи в судове засідання своїх представників не направили, будучи повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, подавали заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що згідно з рішенням п'ятдесят сьомої сесії п'ятого скликання Полтавської міської ради від 28 вересня 2010 року Полтавська міська рада вирішила прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Полтави гуртожиток по [ADDRESS] Станом на час вирішення справи судом гуртожиток по [ADDRESS] належить до комунальної власності, знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2». Згідно з рішенням тридцять другої сесії шостого кликання Полтавської міської ради від 12 липня 2013 року надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку для одинаків по [ADDRESS], який знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу). Також міська рада вирішила залишити цілісні майнові комплекси будинку по [ADDRESS] в статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію жилих та допоміжних приміщень. Також судом встановлено, що в 1989 року адміністрацією ВАТ "Полтавхіммаш" позивачам було надане житло в гуртожитку по [ADDRESS], а саме кімната [NUMBER], позивачі були зареєстровані у гуртожитку. Рішенням Київського районного суду м. Полтави, яке вступило в законну силу, визнано за позивачами право на користування житловою кімнатою [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] Поняття гуртожитків визначено ст. 127 ЖК України, де передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Як встановлено судом, правомірність поселення позивачів до гуртожитку встановлено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2011 року, яке вступило в законну силу, та не оспорюється відповідачами. Також встановлено, що позивачі у встановленому законом порядку зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку по [ADDRESS] що підтверджується відповідними відмітками в паспорті громадянина України. Зокрема, [PERSON] - з 21.01.1998 року, [PERSON] - з 21.01.1998 року, [PERSON] - з 05.01.2006 року. Вказана адреса є їх постійним зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання з відповідних дат. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Позивачі в поданій до суду позовній заяві просять встановити факт постійної реєстрації місця проживання на законних підставах в кімнаті [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] Факт реєстрації позивачів повністю підтверджується відмітками про реєстрацію в їх паспортах. Відмова позивачам в реалізації їх права на приватизацію жилого приміщення в гуртожитку не ґрунтується на нормах Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Так, відповідно до статті 1 Закону N 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» дія цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема - відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п'яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Таким чином, однією із умов є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах. Разом з тим, на осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Як встановлено судом, позивачі [PERSON] та [PERSON] саме в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та саме з 21.01.1998 року зареєстрували своє постійне місце проживання в гуртожитку по [ADDRESS] а [PERSON] - з 05.01.2006 року. Таким чином, позивачами дотримано умову щодо реєстрації місця свого проживання. Другою обставиною, з якою пов'язане право на захист особи відповідно до Закону N 500-VI, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому Закон N 500-VI не містить визначення "законні підстави". Законність користування позивачами жилою площею у гуртожитку не оспорюється жодним із відповідачів та встановлено судовим рішенням, яке вступило в законну силу. Тому має місце проживання позивачів в кімнаті [NUMBER] гуртожитку на законних підставах. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд приходить до висновку, що факт постійної реєстрації місця проживання позивачів на законних підставах в кімнаті [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] з відповідних дат підтверджено дослідженими в справі доказами. Вказаний факт в силу норм закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» має для позивачів юридичне значення. Суд вважає даний факт встановленим належними доказами, зокрема, даними паспортів позивачів та рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2011 року, та таким, що не підлягає додатковому встановленню. Разом з тим, враховуючи наявність відмови позивачам в наданні дозволу на приватизацію жилої площі в гуртожитку, суд вважає за необхідне встановити факт постійної реєстрації місця проживання на законних підставах позивача [PERSON] та [PERSON] з 21.01.1998 року, в позивача [PERSON] з 05.01.2006 року, в кімнаті [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS]

Outcome: approved