Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 27 січня 2006 між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір № SAMDN20000005485713, згідно з яким відповідач отримав кредит в сумі 50000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80% на рік на суму залишку заборгованості за користування кредитом. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, позивач просить стягнути з нього заборгованість в сумі 200401 грн. 67 коп., а також понесені судові витрати. В судове засідання сторони не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача надійшла заява, в якій він позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просить їх задовольнити, та провести розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] надав суду письмові заперечення, згідно яких зазначає, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що позивачем не надано доказів видачі картки та пін-коду, а також відкриття рахунку відповідачу; позивачем не надано доказів нарахування ним коштів на картковий рахунок відповідача та зняття цих коштів останнім; коли і ким затверджувалися та у якій редакції в 2006 році діяли Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, із додатків до позовної заяви встановити неможливо, а отже неможливо встановити, за які правила мав поставити підпис на заяві про видачу картки відповідач; відповідно до п. 5.4 Правил, наданих позивачем - строк дії ліміту (строк погашення кредиту в повному обсязі)- не пізніше останнього дня місця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, останній стверджує, що картка була надана відповідачу 20 січня 2006 року. Відповідно до заяви, яка вважається позивачем договором, строк дії картки - 2 роки, а отже до 01 січня 2008 року, відповідно до розрахунку, наданого позивачем останній платіж здійснений 21 вересня 2009 року. Відповідач зазначає, що докази позивача є суперечливими, оскільки матеріали справи не містять договору №SAMDN20000005485713 від 27 січня 2006 року, на який спирається позивач, відповідач кредитного договору не підписував. Крім того відповідач зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності та у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Представник позивача на письмові заперечення позивача надав суду свій відгук, в якому зазначає, що відповідач отримав кредитні кошти на підставі власної заяви та особистим підписом засвідчив той факт, що заява разом із пам'яткою клієнта, запропонованими ПриватБанком Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, з якими він ознайомився і згоден, становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач вчинив підпис власноручно, маючи при цьому необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення відповідача, як учасника правочину, було вільним, а отже, кредитний договір, спрямований на реальне настання правових наслідків, укладений належним чином, з додержанням всіх передбачених законодавством вимог, є правомірним та дійсним. Відповідач в свою чергу взяв на себе зобов'язання по поверенню кредитних коштів зі сплатою відсотків за його користування та інших санкцій відповідно до умов Договору. Банк виконав взяті на себе зобов'язання у повному обсязі. Відповідач свої обов'язки не виконав. В заяві від 27 січня 2006 року зазначено, що картку видано [PERSON] особисто, що підтверджується підписом у заяві. Строк дії пластикової картки не можна ототожнювати зі строком дії рахунку, адже мова йде про дію рахунку, а не пластикової картки (як спеціального платіжного засобу), а дія самої пластикової картки встановлена у три роки, що по закінченню строку не є закінченням строку дії кредитного договору, а лише заміни пластикової картки (розмагнічення магнітної стрічки, не естетичний вигляд, тощо), що після заміни залишається з тим самим номером рахунку. Підтвердженням отримання кредитних коштів є виписка по рахунку, з якої видно отримання коштів та часткову сплату. [PERSON] користувався кредитним лімітом шляхом отримання кредитних коштів та їх повернення, а також встановлення кредитного ліміту. Останній платіж здійснено 21 вересня 2009 року в сумі 500,00 грн. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином законодавець імперативно встановив момент до якого позичальником виплачуються відсотки (проценти) за користування позикою (кредитом), а саме відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Посилаючись на зазначені обставини, просить задовольнити позов у повному обсязі. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 27 січня 2006 року між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", та відповідачем [PERSON] був укладений договір №SAMDN20000005485713, згідно з яким відповідач отримав кредит в сумі 50000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,80% на рік на суму залишку заборгованості за користування кредитом (а.с.16-23). Відповідно до п. 5.5.1 Правил користування платіжною карткою за несвоєчасне виконання боргових обов'язків (користування простроченим кредитом та Овердрафтом), держатель сплачує відсотки за підвищеною відсотковою ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначено Тарифами. Згідно п.8.6 зазначених Правил - при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Вищевказаний кредитний договір, відповідно ч. 1 ст. 634 ЦК України є договором приєднання, тобто його умови встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на те, що матеріали справи не містять договору від 27 січня 2006 року та відповідач кредитного договору не підписував. Відповідно до копії заяви від 27 січня 2006 року відповідач [PERSON] надав згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним та позивачем договір, що підтверджується його підписом у заяві (а.с. 16-23). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. З врахуванням положень вказаної норми закону та того, що відповідач стверджує, що договір ним не був підписаний, оспорює сам факт укладення договору, саме він повинен довести обставини, на які посилається, заперечуючи проти позову. Оскільки під час судового розгляду не було надано належних та допустимих доказів на спростування того, що підпис у заяві від 27 січня 2006 року не належить позичальнику, то суд приймає саме вказану заяву як доказ укладання договору позики між позивачем та відповідачем. Вказана ж заява від 27 січня 2006 року, яка є разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає договір, містить відомості про те, що відповідачу видано картку № [NUMBER], а тому відповідачем не спростовано вказані докази та не доведено його заперечення про те, що кредитну картку ним отримано не було. Факт користування вказаною кредитною картою доведено наданою позивачем випискою по рахунку [PERSON] (а.с. 68-71), яка відповідачем не спростована належними та допустимими доказами. Також суд не може погодитися з доводами відповідача в частині неможливості встановлення які саме Умови та правила надання банківських послуг діяли у 2006 року, оскільки відповідно до наданої копії наказу ЗАТ «ПриватБанк» від 24 травня 2005 року № С-89 затверджено спрощену форму укладення договору, яка складається з Умов надання банківських послуг і Правил користування платіжною карткою, заяви для надання клієнтам поза банку в складі рекламних буклетів по особистим кредитним картам, для надання клієнтам у банку, заяви на випуск кредитної карти Товари в розстрочку (а.с. 65-67). [PERSON] не виконав зобов'язання по поверненню кредиту і відсотків у строки визначені договором. У зв'язку з чим станом на 24 липня 2014 року він має заборгованість в сумі 200401 грн. 67 коп., з яких: 48435 грн. 93 коп. - заборгованість за кредитом, 140747 грн. 61 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 1199 грн. 00 коп. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, а також 500 грн.00 коп. - штраф (фіксована частина), 9519 грн. 13 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.11-15). Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. В той же час, у письмових запереченнях проти заявленого позову відповідач [PERSON] просить застосувати строк позовної давності. Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності. Відповідно до пунктів 3.1.1., 5.4. розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле MONTH). Із заяви [PERSON] від 27 січня 2006 року, яка є невід'ємною частиною договору, укладеного між позивачем та відповідачем, вбачається, що строк дії карти, виданої відповідачу, становить 2 роки. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом 02 вересня 2014 року. Відповідно до ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, які є обов'язковими для всіх судів України. Так, у постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2014 року № 6-127цс14, яка є обов'язковою для всіх судів України, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України йдеться зокрема, про наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Як вбачається з наданих суду доказів, відповідно до умов договору, укладеного між сторонами, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений у два роки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Як вбачається з заяви [PERSON] строк дії картки становить два роки, тобто по 27 січня 2008 року. З виписки по особовому рахунку [PERSON] вбачається, що останнє погашення відбулося 21 вересня 2009 року на суму 500 грн., після чого погашення заборгованості не відбувалося, та наступний платіж мав бути здійснений до 21 жовтня 2009 року. Оскільки відповідачем не здійснено дій по погашенню виниклої заборгованості у вказаний термін, строк позовної давності має обчислюватися з 21 жовтня 2009 року, та за завершенням трьох років скінчився 21 жовтня 2012 року. Виходячи з викладеного, пред'явлення позову про стягнення з [PERSON] вказаної заборгованості обмежується трирічним строком, який закінчився 21 жовтня 2012 року. Суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів в частині наявності правових підстав для поновлення строків позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України, а тому необхідно у задоволенні позову з цих підстав відмовити.

Outcome: dismissed