Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилається на те, що відповідно до договору №б/н від 21.06.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] помер. Позивач зазначає, що спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття або відмову від спадщини у строк з 25.02.2018 по 25.08.2018. Позивач зазначає, що спадкоємцем, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини є [PERSON] . На виконання вимог закону позивачем 19.10.2018 року була направлена претензія кредитора до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори. 13.11.2018 року позивачем отримано відповідь Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором №б/н від 21.06.2012 року становить - 5287,41 грн., яка складається з: - заборгованості за просроченим тілом кредиту. На підставі викладеного позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості у розмірі 5287,41 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 03 січня 2020 року відкрито провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено по справі підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 10 квітня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши до суду разом з позовною заявою клопотання з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. 29 квітня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими. 25 травня 2020 року, 26 травня 2020 року позивачем надано до суду відповідь на відзив [PERSON] , в якому позивач наполягає на задоволені позовних вимог. 11 червня 2020 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив [PERSON] , відповідно до якого останній заперечує проти позовної заяви в повному обсязі та вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 06 липня 2020 року позивачем надано до суду пояснення, в якому позивач наполягає на задоволені позовних вимог та вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд доходить до наступного. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France суд зазначив, що"стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`яку з чим підписав Заяву №б/н від 21.06.2012 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] [PERSON] помер, про підтверджується свідоцтвом про смерть від 27 лютого 2018 року, виданого Амур-Нижньодніпровським районним в місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 419. На час смерті [PERSON] зобов`язання за вищевказаним кредитним договором не було виконано, в зв`язку з чим станом на день відкриття спадщини перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 5 387,41 грн. Згідно до ст.1281ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. На виконання вимог закону 19.10.2018 року позивачем була направлена претензія кредитора до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори. 13.11.2018 року позивачем отримано відповідь Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була відкрита на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Оскільки, [PERSON] помер, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину у встановленому законом порядку та вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Однак суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що саме [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] та прийняв після померлого спадкодавця спадщину в установленому законом порядку. Крім того, позивачем не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України вартості спадкового майна, одержаного відповідачем в спадщину після смерті [PERSON] , з урахуванням принципу змагальності сторін, встановлених ст. 12 ЦПК України. Згідно ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду в даній справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що саме на позивача покладається доказування зазначеної обставини. За таких обставин, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на рахунок позивача.

Outcome: dismissed