Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із цим позовом, уточнивши який, зазначив, що 15.08.2013 р. померла йорго мати [PERSON], яка за життя склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповіла йому та сестрі [PERSON]. Після смерті матері залишилось спадкове майно у вигляді квартири №56 в будинку №1 по пров.Інститутському у м.Біла Церква. У встановлений законом строк вони звернулись до нотаріуса: чоловік померлої - його батько [PERSON] та сестра [PERSON] з заявами про відмову від спадщини, він з заявою про прийняття спадщини. Однак постановою від 24.07.2015 р. державний нотаріус Першої білоцерківської міської державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з розбіжностями у правовстановлюючому документі, що підтверджує реєстрацію права власності. Розбіжності полягали у тому, що за даними БТІ, за померлою враховувалось тільки 1/2 частина квартири, а інша 1/2 частина квартири продовжувала враховуватись за [PERSON], бабою позивача, яка померла 02.01.1999 року. У звязку з цим просив визнати за ним право власності у порядку спадкування за заповітом на зазначену квартиру. У судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідачі Перша білоцерківська міська державна нотаріальна контора та Білоцерківська міська рада своїх представників у судове засідання не направили, подали заяви про розгляд справи в їх відсутності. Перша білоцерківська міська державна нотаріальна контора подала також заперечення, вважаючи себе неналежним відповідачем по справі. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не прибули та подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Вислухавши позивача та його представника [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, на підставі такого. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі свідоцтвом про народження серії У1-БК №355886, виданого 20.06.1988 р. Фурсівською сільською радою Білоцерківського району, батьками позивача зазначені [PERSON] та [PERSON]. Згідно з заповітом від 18.05.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Першої білоцерківської міської державної нотаріальної контори за р.н. №5-1298, все своє майно, яке буде належати їй на день смерті та на що вона за законом матиме право, [PERSON] заповіла [PERSON] та [PERSON]. Зі свідоцтва про смерть серії 1-ОК №278808, виданого 20.08.2013 р. відділом РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області вбачається, що [PERSON] померла 20.08.2013 р. у віці 55 років у м.Біла Церква. Як вбачається з постанови №1814/02-31 від 24.07.2015 р. державного нотаріуса Першої білоцерківської міської державної нотаріальної контори, 12.02.2014 р. до Першої білоцерківської міської державної нотаріальної контори звернулись спадкоємці: [PERSON] - з заявою про прийняття спадщини, [PERSON] з заявою про відмову у прийнятті спадщини. На підставі цього було відкрито спадкову справу №44/2014 до майна померлої 15.08.2013 р. [PERSON], яке складалось з квартири №56 по пров.Інститутському,1 у м.Біла Церква. З цієї ж постанови вбачається, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку з розбіжностями у правовстановлюючому документі та документі, що підтверджує реєстрацію права власності на майно, а саме, довідці, виданій КП КОР "Південне бюро технічної інвентаризації". Як вбачається зі свідоцтва про народження серії П-ЯР №075440, виданого 26.08.1956 р. Тарасівською сільрадою Поліського району Київської області, та свідоцтва про укладення шлюбу серії Ш-БК №342868, виданого 23.01.1988 р. Тарасівською сільською радою народних депутатів Поліського району, батьками [PERSON] (після укладення шлюбу [PERSON]) були [PERSON] та [PERSON]. Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.2009 р., посвідченого державним нотаріусом Першої білоцерківської міської державної нотаріальної контори за р.н.№5-1291, судом встановлено, що [PERSON], який помер 03.07.2007 р., заповів все своє майно [PERSON]. З цього ж свідоцтва вбачається, що спадкове майно складалось з квартири №56 по пров.Інститутському,1 у м.Біла Церква Київської області, 1/2 частка якої належала спадкодавцеві особисто на підставі свідоцтва про право власності на житло, а інша 1/2 частка померлій 02.01.1999 р. [PERSON], спадкоємцем якої був [PERSON], який прийняв спадщину, однак не оформив своїх спадкових прав. З відмітки на цьому свідоцтві про право на спадщину [PERSON] вбачається, що в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно воно було зареєстроване 09.11.2009 р. Згідно з листом КП КОР "Південне бюро технічної інвентаризації від 24.03.2016 р. №540, відомості про те, що [PERSON] є власницею тільки 1/2 частки квартири, були внесені в реєстр помилково, фактично право власності враховується за нею вцілому. Відповідно до ст.ст.1217,1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом; право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, і таке право виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст.1218 того ж Кодексу, до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Беручи до уваги, що на момент відкриття спадщини після [PERSON] її право на квартиру не припинилось, і позивач спадщину прийняв, суд вважає, що він довів свої вимоги, а тому задовольняє позов відповідно до ст.ст. 524,525, 529, 548,549 ЦК УРСР, ст.ст. 1268,1269, 1270 ЦК України. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved