Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача , в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] будівельні матеріали та обладнання, що використані при будівництві житлового будинку на земельній ділянці площею 0,06 га (6 соток) кадастровий номер 3221485101:01:009:0023 у садовому товаристві "Фізик" Гвоздівської сільської ради Васильківського району; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частини будівельних матеріалів та обладнання, що використані при будівництві зазначеного житлового будинку після смерті батька [PERSON] , що помер [INFO] ; визнати за нею в порядку спадкування за законом, право забудовника пред`явити для прийняття в експлуатацію завершене будівництво від свого імені, та право одержати на своє ім`я свідоцтво про власність та зареєструвати право власності на 1/4 житлового будинку на земельній ділянці площею 0,06 га (6 соток) кадастровий номер 3221481501:01:009:0023 у СТ «Фізик» Гвоздівської сільської ради Васильківського району після смерті батька [PERSON] , що помер [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що її батько за життя, будучи у шлюбі з відповідачкою, продав належну йому двокімнатну квартиру і за отримані кошти придбав земельну ділянку площею 0,06 га у СТ «Фізик» Гвоздівської сільської ради, право власності на яку зареєстровано за відповідачкою та за нею, ѕ і ј відповідно. На вказаній земельні ділянці батько збудував житловий будинок, придатний до проживання, однак не здав його в експлуатацію. Оскільки з відповідачем відсутнє порозуміння стосовно поділу спадщини і вона не допускає позивача до вказаного будинку, позивач, як спадкоємець першої черги майна померлого батька, звернулась до суду з вказаним позовом. Відповідач подала суду відзив на позов, в якому заперечувала проти позову, вказуючи, що зазначену вище земельну ділянку вона придбала у 2011 р., а будинок побудований у 2010 р. Вказує, що вказана земельна ділянка і всі будівельні матеріали для будівництва будинку придбані за її особисті кошти, які надала їй її тітка [PERSON] з метою її переїзду в даний будинок. Так, за період з 2009 р. по 2016 р. вона передала 64000 Євро. Крім того, вона мала власні кошти, вилучені від продажу успадкованих квартир. Також вона працювала в КДМШ №26 викладачем, мала стабільну зарплату. При цьому вказує, що чоловік не працював, не міг влаштуватися на роботу. Також зазначає, що чоловік мав борги, тому продавши свою квартиру - погасив борги, не мав коштів на придбання будівельних матеріалів. Вважає, що вказаний будинок є її особистою власністю, оскільки придбаний за кошти, що належали їй особисто, тому просить в задоволенні позову відмовити. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві та додала, що її батько весь час працював неофіційно і помер на робочому місці. У спірному будинку вона була за 1 рік до його смерті. Були частково викладені доріжки, будинок був повністю зроблений, вони там ночували. Був цоколь, фонтана не було, була проведена вода, альтанка ще не була зроблена. Представник позивача позов підтримав та зазначив, що [PERSON] продав свою квартиру за 80-85 тисяч доларів США. За власні кошти придбав автомобіль Тойота Кемрі та придбав обладнання та матеріали для будівництва будинку. Померлий фактично сам здійснював будівництво на належному рівні. Він працював, надавав послуги перевезення. Більша частина коштів від продажу квартири була витрачена на будівництво будинку. Вартість автомобіля близько 30000 доларів США, був кредитний договір під заставу автомобіля, тому кошти від продажу квартири витрачались на будівництво. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених в відзиві на позов, та зазначила, що будівництво будинку здійснювалось за кошти, які їй висилала її тітка з Австрії. Чоловік працював, отримував мінімальну пенсію. В 2011 р. вде на ділянці була криниця, було світло, стіни. Потрібно було зробити внутрішні роботи. При житті чоловік ще встиг побудувати сарайчик. Після смерті чоловіка вони з дочкою і тіткою добудовували інші приміщення. Доказом того, що на земельній ділянці був будинок - це фото і покази продавця будинку і сусідів, побудований був неофіційно. Після смерті чоловіка вони побудували фонтан, бесідку, площадку для автомобілів, зробили благоустрій, посадили дерева. Вона саме робила скважину, їй допомагав новий чоловік. Після смерті чоловіка вона зробила цокольний поверх, придбала холодильники, телевізор, плиту. Зазначає, що будинок вона будувала з тіткою. Представник відповідача позов не визнала та показала, що 15.11.2011 р. відповідач придбала земельну ділянку і садовий будинок, побудованою була лише коробка, всі інші роботи виконували після придбання. Тітка допомагала грошима. Після смерті [PERSON] всі поліпшення були зроблені з іншим чоловіком відповідачки, робили цоколь, фонтан, площадки, ландшафт, проведено воду. Також вказує, що земельна ділянка була придбана також за кошти тітки, та за кошти, вилучені від продажу квартир в Києві. Вказує, що [PERSON] не будував будинок, в 2010 р. він там вже був і в 2012 р., що підтверджує знімками в Інтернеті з системи Гугл-Мап. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, приходить до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації серії ГТУЮ у м.Києві 17.08.2016 р. (а.с.8). [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 22.04.2000 р., що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 23.11.2016 р. (а.с.13). Як встановлено судом, визнається сторонами і встановлено рішенням апеляційного суду Київської області від 17.10.2017 р., сторони є спадкоємцями першої черги майна померлого [INFO] [PERSON] , позивач - як його дочка, відповідач - як дружина. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15.11.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорноног Л.В., за реєстровим № 1809, відповідач за 159646 грн., що було еквівалентно 20000 доларів США, придбала земельну ділянку, площею 0,0600 га, у садовому товаристві «Фізик» на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, кадастровий № 322114815101:01:009:0023, цільове призначення для ведення колективного садівництва (а.с. 92). Рішенням апеляційного суду Київської області від 17.10.2017 р. задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною частковою власністю та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ј частину земельної ділянки, площею 0,06 га, кадастровий номер №322114815101:01:009:0023, у садовому товаристві «Фізик» на території Гвоздівської сільської ради Васильківського району Київської області, після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] . Зазначеним рішенням суду встановлено, що батько позивача перебував у шлюбі з відповідачкою від 2002 р. до часу смерті, але з часу одруження і до 2011 р. (часу купівлі спірної земельної ділянки) відповідачка не купувала земельної ділянки і лише через півтора місяці після продажу [PERSON] квартири була придбана спірна земля, право власності на яку зареєстровано за відповідачкою. Відповідно до технічного паспорту на садовий (дачний) будинок, Інвентаризаційна справа №3566, виготовленого 08.01.2019 р. на замовлення [PERSON] , в СТ «Фізик» с. Гвоздів, під №43 побудовано садовий будинок площею 90,50 кв.м, рік побудови - 2010 р. (а.с.75-81). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона знайома з відповідачкою, товаришують сім`ями. Вона добре знала першого чоловіка відповідачки, вони хотіли купити дачу і поїхали дивитись ділянку. Там були ворота, будинок, колодязь, стічна яма. В 2011 р. будинок вже був. Була підлога на першому поверсі, поштукатурені стіни, електрична проводка, з колодязя брали воду. Була робоча драбина на другий поверх, на другому поверсі були гіпсокартонні стіни, лампочки. Вони хотіли раніше переїхати на дачу. Її чоловік робив гіпсокартонну стелю на другому поверсі, клав ламінат. Складали списки, їздили на базар будівельних матеріалів. Розраховувалась [PERSON] . Клали плитку у ванні, вагонку на другому поверсі. В 2014 р. її чоловік робив альтанку і заливав опалубку. За рік фактично був зроблений будинок, потім робили бесідку, барбекюшницю. Після смерті [PERSON] робили бут на землі, бесідку, декоративний водоспад, заливали заїзд, скважину, розрівнювали територію, цокольні роботи, нові доріжки. Стару бесідку знесли. Всім займалась [PERSON] , а [PERSON] був "на підхваті". Таким чином, із зазначеного вище встановлено, що на момент придбання земельної ділянки, яка судом визнана спільним сумісним майном подружжя, на ній вже був наявний садовий будинок. Як вбачається із показів свідка та самої відповідачки, після смерті [PERSON] проводились роботи по облаштуванню території, а не самого будинку, що не є предметом вказаного позову. Твердження відповідача щодо використання під час будівництва лише власних коштів, вилучених від продажу 08.08.1998 р. квартири [ADDRESS] та 23.11.1998 р. квартири [ADDRESS] , а також коштів, що перераховувались її тіткою [PERSON] - [PERSON] у період з 05.09.2011 р. по 28.10.2016 р. в сумі 64000 Євро - спростовуються відомостями щодо продажу 01.09.2011 р. [PERSON] власної двокімнатної квартири, яка належала йому на праві власності, загальною площею 45,10 кв.м, що знаходиться в м.Києві і яка була продана згідно договору купівлі-продажу від 01.09.2011 р. Згідно звіту вартість вказаної квартири на час продажу становила 670709 грн. Вказані обставини встановлені рішенням апеляційного суду Київської області від 17.10.2017 р., а тому в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Крім того, судом взято до уваги зміст наданих відповідачем фотокарток, з яких вбачається також і особиста участь [PERSON] в самому будівництві (укладання блоків (а.с.147, 155), заміс роствору (а.с.150), тощо). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статтею 372 ЦК України передбачено що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Пунктами 22 та 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч.4 ст.93, ч.1 ст.103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Положеннями ст. 57 СК України визначено підстави визнання особистою приватною власністю дружини та чоловіка. Разом з тим, відповідачка не зверталася до суду із зустрічною позовною заявою щодо визнання вказаного садового будинку (будівельних матеріалів) особистою приватною власністю відповідно до положень ст.57 СК України. На підставі наведеного, судом встановлено, що розташовані на земельній ділянці площею 0,06 га в СТ «Фізик» Гвоздівської сільської ради будівельні матеріали та обладнання, що використані при будівництві житлового будинку - є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] і [PERSON] , доказів протилежного суду не надано. Враховуючи принцип рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, частка [PERSON] складає Ѕ частину зазначених будівельних матеріалів. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (ст. 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (ст. 190ЦК України). Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (ст. 317 ЦК України) До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень ст. 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). Положеннями ст. ст. 328, 329 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права особа (фізична або юридична), яка набула право на майно від іншої особи, є власником новоствореного нерухомого майна як об`єкта цивільного обороту лише у разі, коли їй було передано прийняте до експлуатації в порядку, визначеному законодавством, новостворене нерухоме майно, а у разі необхідності його реєстрації також майно, яке зареєстроване за цією особою як нерухоме майно. В іншому випадку особа може передати іншій особі лише матеріали, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Так, в розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Як роз`яснено у п. 7, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК), то до спадкоємців переходить право власності лише на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відповідно до Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, або відсутності державної реєстрації права власності необхідно з`ясувати причини відсутності правовстановлюючих документів, державної реєстрації права власності або документів на забудову. У разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. За таких обставин, наявні підстави для визнання за позивачем права власності за законом на 1/4 частини будівельних матеріалів та обладнання, що використані при будівництві житлового будинку на земельній ділянці площею 0.06 га кадастровий номер 3221481501:01:009:0023 у СТ ФІЗИК Гвоздівської сільської ради Васильківського району після смерті батька [PERSON] , що помер [INFO] . При цьому суд не знаходить підстав для визнання за позивачем права забудовника пред`явити для прийняття в експлуатацію завершене будівництво від свого імені, та право одержати на своє ім`я свідоцтво про власність та зареєструвати право власності на 1/4 частину житлового будинку на земельній ділянці площею 0,06 га (6 соток) кадастровий номер 3221481501:01:009:0023 у СТ ФІЗИК Гвоздівської сільської ради Васильківського району після смерті батька [PERSON] з наступних підстав. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини, адже відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відтак, необхідно встановити законність здійснення будівництва. Однак, позивачем не надано суду жодного документу, підтверджуючого законність здійснення будівництва, проектної документації, також під час судового розгляду не заявлялось клопотань про витребування відповідних документів - інвентаризаційної справи, тощо. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, у випадках, коли будівництво об`єктів було здійснено самочинно (тобто без отримання необхідних дозвільних документів), права забудовника на такі об`єкти (які ще не стали нерухомим майном) не переходять до спадкоємців. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові від 09.06.2020 р. по справі №347/2273/17 . У відповідності до положень ст. 141 ЦПК, судом стягуються з відповідача понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у справі, а саме - 4091,55 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial