Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати бездіяльність відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області протиправною та зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області визнати недійсною та скасувати зареєстроване право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 600 кв.м, з моменту укладення договору купівлі - продажу житлового будинку від 10.11.2006 року, на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізькой області від 20.11.2012 року, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 22.06.2000 року, виданий на підставі рішення Мелітопольської міської ради Запорізькой області від 12.06.2000 року, який є дійсний, а у зв`язку зі смертю власника земельної ділянки [PERSON] , який помер [INFO] , передати по праву власності спадкоємиці [PERSON] . Крім того, просить визнати бездіяльність відповідача - виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізькой області протиправною та зобов`язати виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізькой області визнати недійсною та скасувати рішення про відмову від 04 червня 2019 року № 47197596 та здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 600,14 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про смерть [PERSON] , та Державного акту від 22.06.2000 року про право власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастрового номеру земельної ділянки 2310700000:02:038:0001, за [PERSON] , [INFO] , індивідуальний код платника податків [NUMBER] . Позов обґрунтований тим, що у жовтні 2009 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 600 кв.м. по [ADDRESS] . Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17.03.2010, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.10.2010, у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.04.2011 року у цій справі були скасовані рішення судів і справу направлено на новий розгляд. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року позов задоволено частково, визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 600,00 кв.м. у [ADDRESS] ; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 600,14 кв.м., укладений між [PERSON] і [PERSON] 25.10.2007 року; встановлено постійний земельний сервітут. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено. Стягнуто з [PERSON] судові витрати 549,20 грн. Позивачка стверджує, що після ухвалення вказаного судового рішення виникли нові обставини, а саме суд першої та апеляційної інстанції не врахували висновків касаційного суду у цій справі. Так, Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі від 20.04.2011дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанції, допустивши неправильне застосування норм матеріального права, не встановили межі, в яких до позивача [PERSON] перейшло право на спірну земельну ділянку у зв`язку з придбанням житлового будинку, який на ній знаходиться, а тому вирішив направити справу на новий розгляд. Проте, як суд першої інстанції у рішенні від 20.11.2012, так і суд апеляційної інстанції в ухвалі від 28.03.2013 при новому розгляді справи наведені висновки суду касаційної інстанції не врахували. Крім того, на теперішній час у зв`язку з протиправною бездіяльністю Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, що виражається у незаконному отриманні права власності на земельну ділянку після смерті батька, і реєстрації права власності за [PERSON] , позивачка позбавлена можливості реалізувати спадкові права. Також, Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області безпідставно використала приватні документи [PERSON] , а саме кадастровий номер земельної І ділянки 2310700000:02:038:0001. Виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області рішенням від 04 червня 2019 року № 47197596 відмовило позивачці у державній реєстрації права власності на земельну ділянку та повідомило, що право власності на цю земельну ділянку зареєстровано за іншою особою на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року. Позивачка вважає, що її батько [PERSON] залишився власником земельної ділянки на підставі Державного акту від 22.06.2000 року про право власності. На теперішній час у зв`язку з протиправною бездіяльністю Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, що виражається у відмові здійснити реєстрацію права власності на спадщину на земельну ділянку, що залишилася після померлого батька [PERSON] , позивачка позбавлена можливості реалізувати спадкові права. Ухвалою суду від 17.05.2021 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін та відзиву на позовну заяву. Ухвала про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з додатками були направлені відповідачу за зареєстрованим та фактичним місцем проживання, які нею отримані. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надала. 30.06.2021 року від представника відповідача ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області - Гурильова А.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Просять відмовити в позові [PERSON] в частині вимог, заявлених до ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області з наступних підстав. Так, позивач стверджує, що Головним управлінням було зареєстровано речове право на спірну земельну ділянка за [PERSON] . Проте таке твердження не відповідає дійсності. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Дане регламентовано ст. 126 Земельного кодексу України. З набранням чинності 01.01.2013 року Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року №3613-УІ та Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року №1051 реєстрація права власності на земельну ділянку здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З приписів вище зазначених нормативних правових актів вбачається розмежування поняття Державна реєстрація земельної ділянки та поняття Державна реєстрація права. Також, на законодавчому рівні розмежовано повноваження органів на яких покладено здійснення відповідних Державних реєстрацій. Обставину того, що Головне управління не здійснювало реєстрацію речового права на земельну ділянку також підтверджує й інформація, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано 25.07.2013 державним реєстратором Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області. Все вищенаведене підтверджує те, що Головним управлінням жодним чином не порушувались права позивача. Від представника відповідача Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області - Шостака Д.Ю. до суду надійшла заява про те, що позовні вимоги [PERSON] вони не визнають та просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Статтею 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є «обов`язковість рішень суду». Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Судом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , треті особи Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна, КП «Водоканал», ВАТ «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова Антоніна Олексіївна, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання дійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення постійного земельного сервітуту, - задоволено частково: визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 600 кв. м. розташовану за адресою: [ADDRESS] ,на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв.м. з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 600,14 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , укладений 25.10.2007 р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А.О., зареєстрований в реєстрі за № 4427. Встановлено постійний земельний сервітут, а саме право [PERSON] на експлуатацію трубопроводів з газопостачання, водопостачання по земельній ділянці, площею 55,972 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить [PERSON] , для можливості експлуатації житлового будинку, який належить [PERSON] і розташований за адресою: [ADDRESS] , із внесенням плати в розмірі ставки земельного податку, який повинен бути розрахований виходячи із розміру даної земельної ділянки. Стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] судові витраті в сумі 549 гривень 20 коп. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи ВАТ «Мелітопольгаз», КП «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Наталія Віталіївна, про стягнення грошових сум - відмовлено повністю. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року вищевказане рішення було залишено без змін і набрало законної сили. Обґрунтовуючи даний позов, [PERSON] посилається на свою незгоду із зазначеним судовим рішенням, вказує, що суди неправильно застосували норми права. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною "права на суд" та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошує на неухильному дотриманні принципу юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, виходячи з принципу правової визначеності, який є невід`ємним елементом верховенства права, суд у даній справі не має права давати оцінку або ставити під сумнів висновки суду, викладені у іншому судовому рішенні, яке набрало законної сили. Також посилання [PERSON] в позові на те, що при визнанні за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 600 кв.м., судом було не вірно застосовано норми Земельного кодексу України суд не приймає до уваги, оскільки наведені нею обставини були предметом розгляду іншої справи № 2/421/2012, рішення у якій для даної справи є преюдиційними, і факти, установлені у яких, не потребують доказуванню Доводи позивачки щодо неправильності застосування судом норм права можуть бути предметом розгляду лише судами апеляційної та касаційної інстанції в межах відповідної справи. Крім того, судом встановлено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області не здійснювалась реєстрація речового права на земельну ділянку, що також підтверджується інформацією, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Так, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.06.2021 року, право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано 25.07.2013 державним реєстратором Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області. Крім того, у зв`язку з тим, що право власності на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року зареєстровано за [PERSON] , виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області відповідно було відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на земельну ділянку. Все вищенаведене підтверджує те, що Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області та виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради Запорізької області жодним чином не порушувались права позивача. Таким чином, в задоволенні позову [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії слід відмовити. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed