Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання недійсним кредитного договору,в котрій зазначено, що 19.05.2017 року позивач підписанням заяви беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах, а саме з наданням кредиту (з послугою страхування) на наступних умовах: на оплату товару (-ів) та/або робіт та/або послуг у субєкта господарювання; сплати разової комісії банку за переказ коштів. Таким чином, пропозиція: являє собою акцепт позичальника банку про укладення між позичальником та банком - договору про надання споживчого кредиту на умовах вказаних в розділі «Споживчий кредит (без послуги страхування)» Заяви (Оферти) №300817087101. Відповідно до п.3 заяви банк надає позичальнику суму кредиту, яка становить - 15 998, 00 грн., в тому числі: з метою оплати товару - 15 998, 00 грн.; для сплати Разової комісії - 0 грн. Строк кредиту - 24 місяці (п.4 Заяви), пільговий період - 9 місяців (п. 5 Заяви). Розмір процентної ставки - з 22.05.2017 року по 21.02.2018 року - 0, 01 % річних, з 22.02.2018 року - 0, 01 % річних (п.6 Заяви). Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості з 22.05.2017 року по 21.02.2018 року - 0, 00 % , з 22.02.2018 року - 3, 00 % (п.7 Заяви). Публічна пропозиція або заява на приєднання до договору разом складають єдиний документ - договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно преамбули публічної пропозиції. Позивач вважає, що при укладанні вищевказаного кредитного договору порушені його права, зокрема, як споживача, згідно з нормами Закону України Про захист прав споживачів, Закону України Про банки і банківську діяльність. Порушення споживчих прав вбачає в порушення норм встановлених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, повідомляє, що позичальника, працівники банку з умовами кредитування належним чином не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого йому було вручено кредитний договір, а саме заяву-оферту, яку він, не читаючи із-за дрібного шрифту, підписав, надіючись на добросовісність працівника Банку. Однак, вважає, що відповідач, скориставшись необізнаністю позивача, навмисно не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема банк не надав позичальнику повної, всебічної, обєктивної та достовірної інформації, про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. В розділі «Підтвердження та запевнення» заяви-оферти №300817087101 зокрема, позивач підтвердив, що начебто ознайомлений з ДКБО, тарифами банку та цілком згодний/згодна; всі умови ДКБО йому начебто зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення; начебто ознайомлений та погоджується з умовами надання кредиту, його особливостями перевагами та недоліками (в тому числі умовами надання кредитної лінії, овердрафту, споживчого кредиту тощо), власним підписом на цій заяві підтверджує, що в повному обсязі доступно та своєчасно начебто ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовною сукупною вартістю кредиту з урахуванням процентної ставки і в тому числі реальної) за ним вартості всіх супутніх послуг. Проте згідно п. 2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. У відповідності до п. 2. 5. вказаних Правил, Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Проте будь - яку довідку чи повідомлення, як окремого документу із інформацією встановленою відповідно до ч.2 ст. 11 Законом України «Про захист прав споживачів» позивач зазначає, що не отримував і про що не ставив підпис. Також ця інформація насправді не доводилася в усній формі. Позивач лише отримав свій примірник заяви. Тобто, підпис позичальника в кінці ще не свідчить про володіння ним тим обсягом інформації та тими документами, про отримання яких він поставив свій підпис, який/яка необхідний/а та потрібний/а для успішного виконання ним умов кредитного договору. Позивач зазначає, що сам договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб діючий на день підписання заяви працівниками банку наданий не був. Позичальнику тільки було надано його примірник заяви-оферти №300817087101 засвідчивши таке отримання своїм підписом. Позивач вважає, що відповідач проігнорував дані вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання договору недійсним, адже згідно з ч. 2 п. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняється як такі, що вводять в оману, зокрема: з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Позивач не мав часу детально ознайомитися з кредитним договором за такий короткий строк. Йому повинна була бути надана можливість детально ознайомитися з умовами даного договору та законодавством, що його регулює. Крім цього, працівник банку не надав достовірної інформації, завірив в тому, що всі істотні умови договору позивачу розяснено та спонукав підписати договір швидше. Вважає, що треба взяти до уваги, що даний договір містить безліч умов що регулюються законодавством, з яким позивач ніколи в житті не зустрічався. Він не мав можливості об'єктивно оцінити та осмислити умови даного договору, виявити його недоліки та оцінити всі ризики та збитки, які він отримає в результаті підписання даної угоди. Поряд з цим відповідно до положення ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"прямо заборонено у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем тексту детального розпису сукупної вартості споживчого кредиту, зазначеного у договорі про надання споживчого кредиту або у додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його кеглем, меншим за кегль шрифту основного тексту, злиття кольору шрифту з кольором фону. Проте, зазначає, що позивач не тільки не мав часу прочитати кредитний договір, а й не міг це зробити фізично, так як текст дуже дрібний. Отже, недотримання та невиконання Відповідачем імперативних вимог Закону, встановлених: ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою згідно ст. 215 ЦК України, для визнання даного кредитного Договору недійсним, в звязку з недотриманням Банком вимог Закону, щодо істотних умов договору, які є необхідними для його укладення. Сторонами передбачено встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості з 22.02.2018 року - 3,00% (п.7 Заяви). Згідно графіка платежів комісія, викладена в заяві, за обслуговування кредитної заборгованості становить - 479,94 грн. щомісячно. Особливості регулювання відносин про надання споживчого кредиту за кредитним договором №300817087101 від 19.05.2017 року встановлюються Законом України «Про захист прав споживачів». Таким чином, позивач вважає незаконним встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування кредитної заборгованості,а саме за послуги, які супроводжують кредит як компенсація супутніх витрат банку за рахунок позивача, оскільки танки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які той здійснює на власну користь. Отже, позивач вважає, що при складанні кредитного договору було порушено ряд норм встановлених Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність», при цьому враховуючи вимоги ст..ст.215, 203, 216, 236, 524, 548 ЦК України, а тому є всі підстави для визнання його судом недійсним, в цілому. В судове засідання представник позивача та позивач не зявилися, звернулися з заявою про розгляд справи у їх відсутність, підтримали вимоги позову. Представник відповідача направив свої заперечення та в судовому засіданні в режимі відео конференції заперечував проти позовних вимог, мотивуючи це тим, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на порушення при укладенні кредитного договору ряду норм Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність». 19.05.2017 року [PERSON] здійснено пропозицію Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк». Фактично, шляхом здійснення та акцепту вищевказаної пропозиції сторонами було укладено кредитний договір № 300817087101 на умовах якого позивачу був наданий кредит у розмірі 15 998,00 гривень на строк користування - 24 місяці та процентною ставкою - 0,01% річних. Відповідно до положень ст.ст. 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів», ненадання інформації про послугу саме-по-собі не є підставою для визнання недійсним кредитного договору - за певних обставин не може бути підставою для розірвання договору або відшкодування збитків. Тобто навіть недотримання кредитодавцем вищенаведених умов ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не має своїм наслідком визнання кредитного договору недійсним. Тим не менш, в пропозиції укласти договір чітко зазначене підтвердження позивача, що вона ознайомлена з інформацією, передбаченою ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Посилання Позивача на те, що під час укладення кредитного договору він його не прочитав (не встигла, не побачила, не зрозуміла тощо): по-перше, голослівне, нічим не підтверджене, а тому безпідставне - підписуючи кредитний договір, позичальник засвідчив факт ознайомлення з його умовами та свою згоду на отримання послуги на цих умовах; по-друге, навіть якщо припустити, що підписуючи кредитний договір, позичальник дійсно не змогла чи не захотіла належним чином ознайомитись та розібратись з його умовами, то це не може свідчити про ненадання їй необхідної, детальної та достовірної інформації про послугу, а тим більше про введення її в оману кредитодавцем.. Але факт вчинення правочину під впливом обману не тільки не підтверджується належними та допустимими доказами, а й взагалі не обґрунтовується його існування. Позивачем не зазначено відносно яких обставин перебував в омані позичальник, не кажучи вже про істотність їх значення та обгрунтуваність висновку, що саме відповідач і саме навмисно ввів позичальника в оману. Таким чином свобода договору визначає право громадян вступати чи утримуватись від вступу в будь-які договірні відносини. Укладення кредитного договору було волевияленням позивача. Також, відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має правопротягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договорупро надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте позивач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, і навіть не зверталася до кредитора за додатковими роз'ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення. За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача. Несправедливі умови не повинні включатись у договори зі споживачами. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути замінено або визнано недійсним, а у разі коли це зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача, такі положення теж підлягають зміні, або договір може бути визнаний недійсним в цілому. Позивачем не обгрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами наявності жодної, а тим більше одночасно всіх, ознак, які б свідчили про те, що умови Кредитного договору є несправедливими. Сам факт наявності в кредитному договорі умови щодо встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості за овердрафтом (п. 2.9.4., 2.9.5.) не може бути визнаний, як такий, що свідчить про недійсність договору, або окремої його частини, враховуючи положення вимог ст. ст..6, 627 ЦК України щодо свободи договору, та не є несправедливою, дискримінаційною умовою в розумінні ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач добровільно погодився з відповідними умовами кредитного договору. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають. Так, в судовому засіданні з копії заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (11-12, 28-29), копії паспорту (9-10, 26-27), копії листа - вимоги(а.с.30), встановлено, що 19.05.2017 року позивач підписанням заяви прийняв Публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Шляхом здійснення та акцепту вищевказаної пропозиції сторонами фактично було укладено кредитний договір № 300817087101 на умовах якого позивачу був наданий кредит у розмірі 15 998,00 гривень на строк користування - 24 місяці та процентною ставкою - 0,01% річних. Відповідно на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, вбачається, що підписанням цієї заяви беззастережно позивач підтверджує, що приймає публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка ПАТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування, підписанням цієї заяви позивач підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених нижче умовах. Інші комісії за послуги Банку передбачають регулярність їх сплати, сплачуються за ініціативою клієнта та не входять до суми щомісячних платежів за Споживчим кредитом, визначаються у ДКБО. Оскільки комісія за переказ коштів є разовою у сплачується за рахунок коштів Споживчого кредиту її сума включена в основну суму Споживчого кредиту. Розмір страхової премії обґрунтовується тарифами Страховика, що визначаються згідно із ст..10 Закону України «Про страхування». Підписанням цієї заяви позивач надає, крім викладених в ДКБО наступні підтвердження та запевняння, що ця заява має новацій характер і в результаті приєднання до ДКБО, дія Договорів на відкриття та обслуговування банківських карткових рахунків. Ознайомлений з ДКБО, тарифами банку та цілком згідний, що всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Ознайомлений та погоджується з умовами надання кредиту, його особливостями, перевагами та орієнтовною сукупною вартістю кредиту з урахуванням процентної ставки (в тому числі реально) за ним вартості всіх сукупних послуг. Позивачу відомо що укладення договору страхування зі страховиком не є обовязковою умовою отримання кредиту в банку, таку послугу було обрано ним за власною ініціативою з числа послуг, що пропонуються банком і відносини за договором страхування, після його укладення виникають виключно між страхувальником та страховиком. Відповідно до п.1, 2 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик. Відповідно до ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України\~"Про споживче кредитування". \~Відповідно до ст..18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно до ст..12 Закону Україн «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, імя, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, повязаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобовязань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобовязання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Забороняється у будь-який спосіб ускладнювати прочитання споживачем реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту для споживача, зазначених у договорі про споживчий кредит або в додатку до такого договору, у тому числі шляхом друкування його шрифтом меншого розміру, ніж основний текст, злиття кольору шрифту з кольором фону. У разі укладення договору про споживчий кредит на умовах кредитування рахунку в ньому має бути передбачено, що кредитодавець має право вимагати повністю повернути суму кредиту в будь-який час із визначенням строку попередження споживача про таку вимогу. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. Зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору \~змін в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ст..553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобовязання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до ч.3-5 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ст..230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Суд не може прийняти до уваги доводи позивача, в тій частині, що даний договір споживчого кредиту був укладений з порушенням вимог ст..203 ЦК України, оскільки дані твердження спростовуються матеріалами справи, та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, позивач в позові не заперечував того факту, що він добровільно підписав дану заяву, що є фактично кредитним договором та отримав кошти відповідно до кредитного договору. Крім цього, відповідно ст. 12 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги не довів вказаних обставин. Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Враховуючи, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. А також, відповідно до практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2011 року вбачається, що ототожнення правових підстав недійсності правочину з підставами звільнення від відповідальності за порушення зобовязань, що виникли з такого правочину, є помилковим у звязку з тим, що підстави різні за своєю правовою природою та характером правовідносин. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем в силу ст..81 ЦПК України не надано доказів, укладення кредитного договору з порушенням вимог ст.203 ЦК України, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed