Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

Позивач в особі представника звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що [INFO] р. померла його дружина, [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 12 частки квартири [ADDRESS], яка належала на праві спільної часткової власності позивачу та його дружині в рівних частках. Позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і на протязі 6 місяців не заявив відмови від спадщини, прийнявши спадщину. 10.01.2014 р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Луганського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 12 частину квартири за адресою: м. Луганськ, вул. Польського 622, що належала померлій [INFO] р. , [PERSON], проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Наведене змусило позивача звернутися до суду, посилаючись на наведене, положення Цивільного кодексу України, просив суд визнати право власності в порядку спадкування на 12 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], після померлої [INFO] року [PERSON]. В судовому засіданні позивач участі не приймав, представником подано заяву про розгляд справи в його відсутність, просив позов задовольнити. Відповідач не заперечував проти задоволення позову, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.05.1998 року належало [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с. 12). [PERSON] є чоловіком [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с. 17). Спадкодавцю (власнику) [PERSON] станом на 17 жовтня 2007 року належало 1/2 частка вищенаведеної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло видане 05.05.1998 року, виданому відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської Ради за розпорядженням № 2233 від 05.05.1998 року. Вказане свідоцтво не зареєстровано належним чином в Луганському міському комунальному підприємстві бюро технічної інвентаризації. Після померлої, відповідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємцем за законом є чоловік спадкодавця [PERSON], котрий спадщину прийняв фактично (ч. 3 ст. 1268 ЦК України), так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та був прописаний (зареєстрований) за однією адресою на день смерті спадкодавця та протягом шести місяців після її смерті (а.с. 13). Згідно даних спадкової справи № 3/2014, спадкоємцем померлої [PERSON] за законом є [PERSON], позивач по справі. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Згідно ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №33 „Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою від 10.01.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки право власності [PERSON] у БТІ зареєстроване не було (а.с. 6-9). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За нормою частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України) Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання врегульовані Законом України „Про приватизацію державного житлового фонду", відповідно до пункту 5 статті 8 якого (в редакції 1993 р., що діяла на момент приватизації), передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Вимоги щодо обов'язкової державної реєстрацій правочинів відчуження нерухомого майна були встановлені Цивільним кодексом України з 2004 р. та Законом України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень". Згідно із ч. 4 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Враховуючи, що на момент виникнення у спадкодавців права власності закон не пов'язував це з державною реєстрацією прав власності, а також, що реєстрація [PERSON] права власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, воно (право) визнається дійсним на даний момент. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після [PERSON] немає, позивач є спадкоємцем першої черги. Як встановлено судом, відсутність державної реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і неможливість здійснити таку реєстрацію за померлим, позбавляє його можливості набути право власності на спадкове майно в іншому, ніж судовому порядку. Відповідно до статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Свідоцтвом про право власності на житло від 05.05.1998 року підтверджується, що [PERSON] (дружина позивача) є власником 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Хоча зазначене свідоцтво не є підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку, однак підтверджує те, що [PERSON] мала право власності на частку спірної квартири, а відтак позивач як спадкоємець першої черги за законом після її смерті має право на частину цієї квартири, а тому є підстави для визнання у судовому порядку права власності за позивачем на 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] Враховуючи наведене та

Outcome: approved