Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Кулібаба М.І. (діє на підставі ордеру серії КР №142028 від 21.08.2020 року) в інтересах позивача звернувся до суду з даним позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «НОКСЕН», в якому просить стягнути з ТОВ «НОКСЕН» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 116 215 грн. 75 коп., з яких 47 465 грн. 75 коп. - 3% річних та 68 750 грн. 00 коп. - інфляційні витрати. На обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач [PERSON] являвся одним із трьох учасників ТОВ «НОКСЕН». 28 грудня 2016 року відбулись загальні збори учасників ТОВ «НОКСЕН», на яких розглядалось одне питання порядку денного «Встановлення строків, розміру, форми і порядку внесення учасниками ТОВ «НОКСЕН» додаткових вкладів до статутного капіталу товариства,за результатами якого прийняте рішення, згідно з яким «Додатковий вклад до статутного капіталу товариства в сумі 5 000 000, 00 грн. сплачується учасниками в грошовій формі пропорційно належним їм часткам, а саме:TOB «ІННОТЕК» - 2 500 000,00 грн., [PERSON] - 1 250 000,00 грн., [PERSON] - 1 250 000,00 грн. Додатковий вклад повинен бути внесений на банківський рахунок товариства з обмеженою відповідальністю «НОКСЕН» в повному обсязі до 28 березня 2017 року включно. 08 листопада 2017 року позивач згідно з квитанцією №8721899 перерахував на рахунок ТОВ «НОКСЕН» грошові кошти в сумі 1 250 000,00 грн. та цього ж дня склав нотаріально посвідчену заяву від 08 листопада 2017 року про вихід з числа учасників ТОВ «НОКСЕН», яку направив поштовим відправленням цінним листом з описом вкладення на адресу місцезнаходження ТОВ «НОКСЕН». В зв`язку з тим, що кошти позивачем внесені після 28.03.2017 року, ТОВ «НОКСЕН» 14 листопада 2017 року проводяться загальні збори учасників, за результатами яких прийняті наступні рішення:згідно з питанням першим порядку денного зборів вирішено зменшити статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю «НОКСЕН» на 1 250 000,00 грн., встановивши його в розмірі 4 656 000,00 грн. 00 коп. Перерозподілити частки учасників ТОВ «НОКСЕН» пропорційно фактично внесеним вкладам наступним чином:TOB «ІННОТЕК» - 2 953 000 гривень 00 копійок, що становить частку, яка складає 63,42 % статутного капіталу товариства; [PERSON] - 226 500 гривень 00 копійок, що становить частку, яка складає 4,87 % статутного капіталу товариства; [PERSON] - 1 476 500,00 гривень 00 копійок, що становить частку, яка складає 31,71 % грн. статутного капіталу товариства. Згідно з питанням другим порядку денного зборів вирішено: внести зміни до статуту ТОВ «НОКСЕН» у зв`язку із зменшенням статутного капіталу ТОВ «НОКСЕН» на 1 250 000,00 грн., перерозподілом часток учасників у статутному капіталі, зміною паспортних даних (реквізитів) учасників. Єдиною підставою прийняття вищевказаних рішень було невнесення [PERSON] додаткового вкладу до статутного капіталу Товариства в розмірі 1 250 000, 00 гривень в строк до 28 березня 2017 року. Таким чином, 08.11.2017 року [PERSON] сплатив 1 250 000 грн. на рахунок ТОВ «НОКСЕН» із призначенням платежу «Додатковий вклад до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «НОКСЕН», які не були зараховані ТОВ «НОКСЕН», як додатковий вклад [PERSON] до статутного капіталу ТОВ «НОКСЕН», та у зв`язку із вказаними обставинами, 14.11.2017 року загальними зборами учасників ТОВ «НОКСЕН» прийнято рішення про зменшення статутного капіталу на 1 250 000 грн. 00 коп., перерозподіл часток учасників товариства та затвердження Статуту в новій редакції. Також зазначив, що кошти в сумі 1 250 000 грн. 00 коп., які були сплачені [PERSON] та не зараховані ТОВ «НОКСЕН», як додатковий вклад до статутного капіталу, не були повернуті [PERSON] за його заявами від 25.03.2019 року та від 08.04.2019 та безпідставно перебували у володінні ТОВ «НОКСЕН». Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.11.2019 року у справі №405/3227/19, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 24.06.2020 року, стягнуто з ТОВ «НОКСЕН» на користь позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 250 000, 00 грн. основного боргу, 3 082, 19 грн. 3% річних за період з 02.04.2019 року по 02.05.2019 року. На виконання зазначеного рішення ТОВ «НОКСЕН» 07.08.2020 року перерахувало позивачу 1 250 000, 00 грн. Зазначив, з посиланням на ч.2 ст.625 ЦК України, що сума основного боргу становить 1 250 000, 00 грн., та, як встановлено судом, строк повернення коштів настав 02.04.2019 року, при цьому, судом за зазначеним рішенням стягнуто з ТОВ «НОКСЕН» 3% річних за період з 02.04.2019 року по 02.05.2019 року включно. Станом на день перерахування коштів 07.08.2020 року прострочення оплати з 03.05.2019 року по 06.08.2020 року включно складає 462 дні, відповідно 3% річних за вказаний період становить 47 465, 75 грн. (1 250 000, 00 грн. х 3% /365 х 462 дні). Сума інфляційних витрат за вказаний період становить 68 750, 00 грн. (індекс інфляції за квітень, 2019 року склав 101, 0% (1 250 000, 00 грн. х 101, 0% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 12 500, 00 грн.; індекс інфляції за травень, 2019 року склав 100, 7% (1 250 000, 00 грн. х 100, 7% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 8 750, 00 грн.;індекс інфляції за вересень, 2019 року склав 100, 7% (1 250 000, 00 грн. х 100, 7% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 8 750, 00 грн.;індекс інфляції за жовтень, 2019 року склав 100, 7% (1 250 000, 00 грн. х 100, 7% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 8 750, 00 грн.;індекс інфляції за листопад, 2019 року склав 100, 1% (1 250 000, 00 грн. х 100, 1% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 1 250, 00 грн.;індекс інфляції за січень, 2020 року склав 100, 2% (1 250 000, 00 грн. х 100, 2% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 2 500, 00 грн.;індекс інфляції за березень, 2020 року склав 100, 8% (1 250 000, 00 грн. х 100, 8% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 10 000, 00 грн.;індекс інфляції за квітень, 2020 року склав 100, 8% (1 250 000, 00 грн. х 100, 8% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 10 000, 00 грн.;індекс інфляції за травень, 2020 року склав 100, 3% (1 250 000, 00 грн. х 100, 3% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 3 750, 00 грн.;індекс інфляції за червень, 2020 року склав 100, 2% (1 250 000, 00 грн. х 100, 2% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 2 500, 00 грн. Загальна сума інфляційних визначена шляхом додавання раніше визначених сум 12 500, 00 грн. + 8 750, 00 грн. + 8 750, 00 грн. + 8 750, 00 грн. + 1 250, 00 грн. + 2 500, 00 грн. + 10 000 грн. +10 000 грн. + 3 750, 00 грн. +2 500, 00 грн. = 68 750, 00 грн. З огляду на викладене вище та з посиланням на ч.2 ст.625 ЦК України просив стягнути з відповідача ТОВ «НОКСЕН» на користь позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 116 215, 75 грн., з яких 47 465, 75 грн. - 3% річних та 68 750, 00 грн. - інфляційні. Крім того, просив стягнути з відповідача ТОВ «НОКСЕН» судові витрати по справі, понесені позивачем. Ухвалою суду від 27 серпня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у зазначеній справі з викликом в судове засідання учасників справи. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кулібаба М.І. (діє на підставі ордеру серії КР №142028 від 21.08.2020 року) під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача ТОВ «Ноксен» - адвокат Федоренко Д.М. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА №1011467 від 15.02.2021 року) позов не визнав, вважаючи його необгрунтованим, просив відмовити позивачу в його задоволенні. Підтримав поданий відповідачем відзив на позовну заяву, зареєстрований судом 04.12.2020 року за вх.№27974, за змістом якого зазначено, що у справі, яка розглядається судом, спір виник у в`язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про зобов`язання ТОВ «НОКСЕН» повернути грошові кошти в розмірі 1 250 000, 00 грн. з призначенням платежу «Додатковий вклад до статутного капіталу ТОВ «НОКСЕН», що були внесені 08.11.2017 року позивачем, та саме з цього позивач вважає, що відповідачем прострочено виконання рішення суду від 28.11.2019 року по справі №405/3227/19 та грошового зобов`язання. Також, предметом позову у даній справі є стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі ст.625 ЦК України, нарахованих за період з 03 травня 2019 року по 06 серпня 2020 року за невиконання рішення суду, яким на користь позивача стягнуто з відповідача кошти. В свою чергу, за своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав та інтересів фізичних та юридичних осіб та за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена цією статтею, передбачають насамперед договірні правовідносини, про що свідчить системний аналіз положень розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу, в якому розміщено ст.625 ЦК України. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Тим самим, позивач не врахував наведених вище норм та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України (постанова ВСУ від 20.01.2016 року у справі №6-2759ц15). Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників учасників справи, зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 листопада 2019 року (справа №405/3227/19), яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 24 червня 2020 року, позов [PERSON] до ТОВ «НОКСЕН» про стягнення коштів, - задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «НОКСЕН» на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 250 000, 00 грн. та 3% річних за період з 02 квітня 2019 року по 02 травня 2019 року в розмірі 3 082 грн. 19 коп. Зазначеним рішенням також встановлено, що ТОВ «НОКСЕН» набув та зберігав у себе грошові кошти в сумі 1 250 000 грн. 00 коп., які були сплачені [PERSON] , як учасником Товариства, 08.11.2017 року на рахунок ТОВ «НОКСЕН» із призначенням платежу «Додатковий вклад до статутного капіталу ТОВ «НОКСЕН», внесений на підставі рішення загальних зборів ТОВ «НОКСЕН», оформленого протоколом №2 від 28 грудня 2016 року, за яким, додатковий вклад повинен бути внесений на банківський рахунок ТОВ «НОКСЕН» в повному обсязі до 28 березня 2017 року включно.14 листопада 2017 року відбулись загальні збори учасників ТОВ «НОКСЕН», на яких були присутні представники всіх учасників Товариства та за результатами проведених зборів у зв`язку з невнесенням учасником Товариства [PERSON] в строк до 28 березня 2017 року на банківський рахунок ТОВ «НОКСЕН» грошові кошти в якості додаткового вкладу до статутного капіталу, було вирішено: зменшити статутний капітал ТОВ «НОКСЕН» на 1 250 000 грн., встановивши його в розмірі 4 656 000 грн. Перерозподілено частики учасників ТОВ «НОКСЕН» пропорційно внесеним вкладам наступним чином: ТОВ «ІННОТЕК» - 2 953 000 грн., що становить частку, яка складає 63,42% Статутного капіталу Товариства; [PERSON] - 226 500 грн., що становить частку, яка складає 4,87 % Статутного капіталу товариства; [PERSON] - 1 476 500 грн., що становить частку, яка складає 31,71% Статутного капіталу Товариства. Внесено зміни до Статуту ТОВ «НОКСЕН» у зв`язку із зменшенням статутного капіталу ТОВ "НОКСЕН" на 1 250 000 грн., перерозподілом часток учасників у статутному капіталі, зміною паспортних даних (реквізитів) учасників та затверджено Статут ТОВ "НОКСЕН", виклавши його в новій редакції. Також встановлено, що позивачем [PERSON] на адресу ТОВ «НОКСЕН» 25 березня 2019 року та 08 квітня 2019 року направлялися заяви про повернення грошових коштів в сумі 1 250 000 грн. 00 коп., які були сплачені ним ( [PERSON] ) 08.11.2017 року на рахунок ТОВ «НОКСЕН» із призначенням платежу «Додатковий вклад до статутного капіталу ТОВ «НОКСЕН», однак не зараховані, не повернуті та перебувають у володінні ТОВ «НОКСЕН». Зазначеним судовим рішенням також встановлено, що право вимоги на повернення грошових коштів в розмірі 1 250 000, 00 грн. у позивача [PERSON] виникло з 02 квітня 2019 року, при цьому, до спірних правовідносин судом застосовано положення ч.2 ст.625 ЦК України та стягнуто з ТОВ «НОКСЕН» 3% річних за період з 02 квітня 2019 року по 02 травня 2019 року в розмірі 3 082 грн. 19 коп. Тим самим, зазначене рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 листопада 2019 року набрало законної сили 24 червня 2020 року та відповідно до вимог ст.18 ЦПК України є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України. Крім того, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, платіжним дорученням №К080781КК2 від 07 серпня 2020 року, що відповідачем ТОВ «НОКСЕН» 07 серпня 2020 року перераховано позивачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 250 000, 00 грн. (з призначенням платежу: сплата боргу на виконання рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28.11.2019 року. Справа №405/3227/19). Звертаючись до суду з зазначеним позовом, позивач [PERSON] , посилаючись на положення ч.2 ст.625 ЦК України, просив стягнути з відповідача ТОВ «НОКСЕН» грошові кошти в сумі 116 215, 75 грн., з яких 47 465, 75 грн. - 3% річних та 68 750, 00 грн. - інфляційні за період з 03 травня 2019 року по 06 серпня 2020 року. При цьому, судом відзначається наступне. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондується обов`язок боржника з такої сплати. При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15, за якою вимоги статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, так як правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, та звертає увагу, що при розгляді справи №686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року відійшла від правових позицій, висловлених Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року в справі № 6-2759цс15 та сформувала свою правову позицію зазначивши, що згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав. Із матеріалів справи вбачається, що рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 28 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 24 червня 2020 року, та за яким з відповідача ТОВ «НОКСЕН» на користь позивача [PERSON] було стягнуто грошові кошти в розмірі 1 250 000, 00 грн., 3% річних за період з 02 квітня 2019 року по 02 травня 2019 року в розмірі 3 082, 19 грн., відповідачем було виконано 07 серпня 2020 року. Право вимоги на повернення грошових коштів в розмірі 1 250 000, 00 грн. у позивача [PERSON] виникло з 02 квітня 2019 року, та зазначені кошти відповідачем ТОВ «НОКСЕН» були повернуті позивачу 07 серпня 2020 року. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд вважає, що наслідком прострочення відповідачем грошового зобов`язання має бути стягнення з відповідача в порядку ч.2 ст.625 ЦК України встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання, а також 3% проценти річних від простроченої суми. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь трьох відсотків річних та суми інфляційних втрат, - не суперечить Закону. Вирішуючи питання щодо сум, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача та дослідивши розрахунок, наданий позивачем, суд вважає, що він відповідає порядку нарахування інфляційних втрат від несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, та за яким: індекс інфляції за квітень, 2019 року склав 101, 0% (1 250 000, 00 грн. х 101, 0% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 12 500, 00 грн.; індекс інфляції за травень, 2019 року склав 100, 7% (1 250 000, 00 грн. х 100, 7% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 8 750, 00 грн.; індекс інфляції за вересень, 2019 року склав 100, 7% (1 250 000, 00 грн. х 100, 7% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 8 750, 00 грн.; індекс інфляції за жовтень, 2019 року склав 100, 7% (1 250 000, 00 грн. х 100, 7% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 8 750, 00 грн.; індекс інфляції за листопад, 2019 року склав 100, 1% (1 250 000, 00 грн. х 100, 1% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 1 250, 00 грн.; індекс інфляції за січень, 2020 року склав 100, 2% (1 250 000, 00 грн. х 100, 2% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 2 500, 00 грн.; індекс інфляції за березень, 2020 року склав 100, 8% (1 250 000, 00 грн. х 100, 8% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 10 000, 00 грн.; індекс інфляції за квітень, 2020 року склав 100, 8% (1 250 000, 00 грн. х 100, 8% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 10 000, 00 грн.; індекс інфляції за травень, 2020 року склав 100, 3% (1 250 000, 00 грн. х 100, 3% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 3 750, 00 грн.; індекс інфляції за червень, 2020 року склав 100, 2% (1 250 000, 00 грн. х 100, 2% : 100%) - 1 250 000, 00 грн. = 2 500, 00 грн. Загальна сума інфляційних визначена шляхом додавання раніше визначених сум 12 500, 00 грн. + 8 750, 00 грн. + 8 750, 00 грн. + 8 750, 00 грн. + 1 250, 00 грн. + 2 500, 00 грн. + 10 000 грн. +10 000 грн. + 3 750, 00 грн. +2 500, 00 грн. = 68 750, 00 грн. Крім того, суд погоджується і з проведеним позивачем розрахунком суми 3% річних, які розраховані за формулою: ( сума боргу Х 3% : 365 днів (кількість днів у році) Х 462 дні (кількість прострочених днів) - (1 250 000, 00 грн. Х3% : 365 днів Х 462 дні = 47 465, 75 грн. Відповідач будь-яких розрахунків суду не надав. З огляду на викладене вище, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності на предмет їх належності, достатності та допустимості,

Outcome: approved