Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів та просив визнати недійсними повністю патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року та зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки стосовно визнання недійсними повністю вказаних патентів та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є власником наступних патентів: [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, заявка №s201401687; патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, заявка №s201401688; патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, заявка №s201401689. Заявки за всіма патентами були подані [PERSON] 05.08.2014 року. Права інтелектуальної власності за всіма патентами набули чинності з 27.04.2015 року. За даними виписок власником вищевказаних патентів на даний час є [PERSON], якому було передано право власності на них [PERSON], про що ДСІВ були прийняті рішення №1318, 1319, 1320 від 24.06.2016 року. Позивач вважає, що промислові зразки, захищені вищевказаними патентами, не відповідають патентоспроможності по причині їх невідповідності критерію новизни, внаслідок чого порушують законні права та інтереси позивача. Зазначені патенти підлягають визнанню недійсними, оскільки на дату подання [PERSON] заявки на отримання спірних патентів (05.08.2014 року), сукупність ознак промислових зразків була загальнодоступна, оскільки відповідні відомості були опубліковані в джерелах інформації, з якими будь-яка особа може ознайомитися. З 01.12.2013 року набув чинності національний стандарт України ДСТУ Б В.2.2-35:2013 «Намогильні споруди та склепи. Загальні технічні вимоги», затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.01.2013 року №17. В даному ДСТУ містяться як визначення промислових зразків, які охороняються патентами, так і їх зображення. До 01.12.2013 року чинним був РСТ УРСР 1584-86 «Памятники намогильные из природного камня», в якому також були розміщенні зображення виробів, ідентичних до промислових зразків, захищених спірними патентами. Позивач є виробником та експортером виробів з природного каменю, а саме виробів ритуального призначення: плити, квітники, постаменти. Позивач провадить на даний час вид діяльності з моменту державної реєстрації як суб'єкта господарювання з 01.03.2012 року. Це є свідченням того, що позивач виготовляв продукцію, на яку [PERSON] отримав патенти задовго до подання [PERSON] заявки на їх отримання. Основним видом діяльності позивача є «Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю» за КВЕД 23.70, відомості про що містяться в ЄДР. Експертним висновком Житомирської торгово-промислової палати №В-6270 від 04.12.2013 року підтверджено те, що позивач виробляє продукцію ритуального призначення, що класифікується по ТН ЗЕД товарними позиціями 6801 «Брусчатка, бордюрные камни и плиты из природного камня (кроме сланца)» та 6802 «Камень обработаный (кроме сланца) для памятников и строительства и изделия из него, кроме товаров, классифицируемых в товарной позиции №6801; кубики для мозаїки и аналогичные изделия из природного камня (включая сланец) на основе или без основы». [PERSON] через свого представника 23.05.2016 року звернувся із заявою до начальника Житомирської митниці ДФС України з метою призупинення митного оформлення товарів за кодами ТН ЗЕД 6802 99 100, 6802 93 100, 6802 93 900, тобто товарів виробником та експортером яких є позивач. Враховуючи те, що позивач багато років здійснює виробництво патентованої продукції, факт видачі спірних патентів та необхідність отримання дозволу від власника [PERSON] безпосередньо порушує права позивача. Отже, враховуючи те, що станом на момент до дати подачі [PERSON] заявки на отримання спірних патентів, сукупність суттєвих ознак кожного з трьох промислових зразків була загальнодоступною у світі, дані промислові зразки не відповідають умовам патентоспроможності по причині їх невідповідності критерію новизни. На підставі викладеного, просив позов задовольнити. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 04.07.2016 року у справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду. 20.07.2016 року у судовому засіданні було проведено заміну відповідача [PERSON] на належного [PERSON] Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20.07.2016 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову. 10.08.2016 року у судовому засіданні задоволено клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів та відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення третьої особи до участі у справі. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10.08.2016 року у справі призначено експертизу об'єктів інтелектуальної власності. 01.02.2018 року до суду надійшов висновок експерта у сфері інтелектуальної власності від 30.01.2018 року. 11.04.2018 року у судовому засіданні в якості співвідповідача було залучено МЕРТ. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 12.06.2018 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі. Також, у судовому засіданні 12.06.2018 року представником відповідача [PERSON] було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. 12.06.2018 року у судовому засіданні було задоволено клопотання представника МЕРТ про долучення до матеріалів справи відзиву. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторонами в справі надані пояснення та заперечення, підстави, визначені законом для відкладення розгляду справи та оголошення в ній перерви відсутні, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності позивача. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що вироби позивача котрі експортуються до Російської Федерації вироблені із застосуванням норм стандартів, які на території України не діють з 2011 року, тому позивач зобов'язаний був з'ясувати чи не підпадає його діяльність під певний вид ліцензування. Також вважає, що промислові зразки, які охороняються патентами [NUMBER], [NUMBER] та [NUMBER] не стали загальновідомими до дати подання до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності». На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову. Представники Державної служби інтелектуальної власності, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України в судове засідання не з'явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. В ході розгляду справи представниками відповідачів були надані пояснення, в яких вони проти задоволення позову заперечували посилаючись на те, що Державна служба інтелектуальної власності України та МЕРТ України під час видачі патентів України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] на промислові зразки не порушували вимог чинного законодавства. У зв'язку із тим, що представниками відповідачів надані пояснення, у справі зібрано достатньо доказів, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Суд, вислухавши думку представника відповідача, врахувавши надані пояснення представником позивача та представниками Державної служби інтелектуальної власності, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником наступних патентів: [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, заявка №s201401687; патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, заявка №s201401688; патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, заявка №s201401689. Заявки за всіма патентами були подані [PERSON] 05.08.2014 року. Права інтелектуальної власності за всіма патентами набули чинності з 27.04.2015 року. За даними виписок власником вищевказаних патентів на даний час є [PERSON], якому було передано право власності на них [PERSON], про що ДСІВ були прийняті рішення №1318, 1319, 1320 від 24.06.2016 року. Позивач просив визнати недійсними повністю патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, патент України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року та зобов'язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки стосовно визнання недійсними повністю вказаних патентів та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що станом на момент до дати подачі [PERSON] заявки на отримання спірних патентів, сукупність суттєвих ознак кожного з трьох промислових зразків була загальнодоступною у світі, а отже дані промислові зразки не відповідають умовам патентоспроможності по причині їх невідповідності критерію новизни. Зазначені твердження позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні з огляду на наступне. З 01.12.2013 року набув чинності національний стандарт України ДСТУ Б В.2.2-35:2013 «Намогильні споруди та склепи. Загальні технічні вимоги», затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.01.2013 року №17. В даному ДСТУ міститься як визначення промислових зразків, які охороняються спірними патентами, так і їх зображення: В п.п. 3.2 п. 3 ДСТУ зазначено, що постамент - це підставка із каменю чи залізобетону, на якій встановлюється пам'ятник. Таке визначення повністю відповідає опису промислового зразка за патентом [NUMBER]. Окрім цього на стор. 4 ДСТУ на малюнку 1 під номером ІІІ з позначкою 2 зафіксоване зображення постаменту, яке повністю ідентичне промисловому зразку за патентом [NUMBER]. В п.п. 3.1 п. 3 ДСТУ наведене визначення поняття «намогильна плита», згідно з яким це плита із каменю або залізобетону, яка встановлюється на могилі. Таке визначення повністю відповідає опису промислового зразка за патентом [NUMBER]. Крім цього на стор. 4 ДСТУ на малюнку 1 під номером І. ІІ, ІV, з позначкою 1 зафіксоване зображення намогильної плити ідентичне зображенню промислового зразка за патентом [NUMBER]. До 01.12.2013 року чинним був РСТ УРСР 1584-86 «Памятники намогильные из природного камня» в якому також були розміщені зображення виробів, ідентичних до промислових зразків, захищених спірними патентами. Встановлено, що позивач є виробником та експортером виробів з природного каменю, а саме виробів ритуального призначення: плити надгробні, квітники, постаменти. Позивач провадить даний вид діяльності з моменту державної реєстрації як суб'єкта господарювання, а саме з 01.03.2012 року. Зазначене підтверджується наступним: Основним видом діяльності позивача є «Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю» за КВЕД 23.70, відомості про що містяться в ЄДР (а.с. 29-34, Т. 1); Експертний висновок Житомирської торгово-промислової палати №В-6270 від 04.12.2013 року підтверджує те, що позивач виробляє продукцію ритуального призначення, що класифікується по ТН ЗЕД товарними позиціями 6801 «Брусчатка, бордюрные камни и плиты из природного камня (кроме сланца)» та 6802 «Камень обработаный (кроме сланца) для памятников и строительства и изделия из него, кроме товаров, классифицируемых в товарной позиции №6801; кубики для мозаїки и аналогичные изделия из природного камня (включая сланец) на основе или без основы» (а.с. 35-36, Т. 1); Карткою обліку, яка здійснює операції з товарами №101/2012/0000089 (а.с. 37-38, Т. 1); Копією контракту №010413-02 від 01.04.2013 року про поставку виробів ритуального призначення разом з копіями митних декларацій про відправлення товару та копіями рахунків-фактур на його виконання (а.с. 39-50, Т. 1); Копією контракту №1 від 03.07.2014 року про поставку виробів ритуального призначення разом з копіями митних декларацій про відправлення товару та копіями рахунків-фактур на його виконання (а.с. 51-54, Т. 1). Отже судом встановлено, що позивач вже багато років здійснює виробництво патентованої продукції відповідачем та факт видачі спірних патентів та необхідність отримання дозволу від відповідача на використання промислових зразків за патентами №№29287, [NUMBER], [NUMBER] значно ускладнює ведення господарської діяльності. Відповідно до умов ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» (із змінами і доповненнями) правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності. Як вбачається з ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» (із змінами і доповненнями), корисна модель відповідає умовам патентоздатності, якщо вона є новою і промислово придатною. Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.460 ЦК України, відповідно до якої корисна модель вважається придатною для набуття права інтелектуальної власності на неї, якщо вона, відповідно до закону, є новою і придатною для промислового використання. Таким чином, обов'язковою умовою патентоздатності корисної моделі є її абсолютна "новизна", що і є передумовою надання правової охорони зазначеній корисній моделі. Відповідно до п. 6.5.2.1 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки від 15 березня 2002 р. № 197, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2002 року за № 364/6652, корисну модель визнають новою, якщо вона не є частиною рівня техніки. Рівень техніки включає всі відомості, що стали загальнодоступними в світі до дати подання заявки до Державної служби, або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету, при цьому, загальнодоступними вважаються відомості що містяться в джерелах інформації, з якими будь-яка особа може ознайомитися. Згідно з ч. 1 ст. 462 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом. Статтею 469 ЦК України визначено, що права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 143 ЦПК України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017 року) для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу. З урахуванням того, що даний спір щодо об'єктів інтелектуальної власності, судом 10.08.2016 року було призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності. Відповідно до висновку експерта №14005/16-53 за результатами проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 30.01.2018 року, складеного судовим експертом [PERSON] Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, сукупність суттєвих ознак промислових зразків, що охороняються патентами України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], стала загальнодоступною у світі до дати подання заявок до Державної служби інтелектуальної власності, тобто до 05.08.2014 року, відповідно до матеріалів справи. Відомості, які містяться в матеріалах справи, спростовують критерії новизни промислових зразків, що охороняються патентами України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], до дати подання заявок до Державної служби інтелектуальної власності України, тобто, до 05.08.2014 року. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки» промисловий зразок - результат творчої діяльності людини у галузі художнього конструювання». Відповідно до п. 3 ст. 6 Закону, промисловий зразок визнається новим, якщо сукупність його суттєвих ознак не стала загальнодоступною у світі до дати подання заявки до Установи або, якщо заявлено пріоритет, до дати її пріоритету. При проведенні дослідження експертом враховувались відомості, що містяться в матеріалах справи. Перевірка новизни промислового зразка відповідно до Методики судово-експертного дослідження промислових зразків, проводиться відносно всієї сукупності його суттєвих ознак, що знайшли відображення на зображеннях виробу і наведених в опису промислового зразка. Промисловий зразок не визнається таким, що відповідає умові новизни, якщо сукупність його суттєвих ознак, що знайшли відображення на зображеннях виробу і наведених в опису промислового зразка (включаючи характеристику призначення), відома з відомостей, що стали загальнодоступними у світі до дати пріоритету промислового зразка. У законодавстві щодо охорони прав на промислові зразки, поняття «загальнодоступності відомостей» не розкрито, а підходи до визначення таких відомостей базуються на загальноприйнятих (для будь-яких об'єктів промислової власності) рекомендаціях Всесвітньої організації інтелектуальної власності. Відповідно до Методики судово-експертного дослідження промислових зразків загальнодоступними вважаються відомості, що містяться в джерелі інформації, з яким будь-яка особа може ознайомитися сама, або про зміст якого їй може бути законним шляхом повідомлено. При встановленні відсутності новизни промислового зразка на дату подання заявки, робиться висновок про непатентоспроможність цього об'єкту у зв'язку з невідповідністю цього об'єкту умові новизни. Такий підхід відображається в тому, що до промислових зразків застосовується вимога абсолютної (універсальної) новизни і це означає, що промисловий зразок повинен бути новим по відношенню до всіх інших зразків, створених будь-коли, у будь-якій країні і розкритим будь-яким художньо-конструкторськими засобами. Оцінка відповідності об'єкту, що досліджується, умові (критерію) новизни здійснюється шляхом виявлення ознак (та їх сукупності), що відрізняють такий об'єкт від інших, перш за все - найбільше схожих об'єктів, а саме ознак: наявність нового елементу (елементів); нова геометрична форма; нове композиційне рішення; нове взаємне розташування елементів; нове конструктивне рішення; нове пластичне рішення; нове колористичне рішення; нові матеріали, з яких виготовлено об'єкт в цілому або його елементи, якщо вони впливають на зовнішній вигляд виробу. Загальним аргументом на користь абсолютної новизни є те, що виняткові права повинні надаватися дійсно новим, вперше створеним зразкам. Експертний висновок проведений відповідно до Закону України «Про судову експертизу» атестованим судовим експертом [PERSON], який має відповідну кваліфікацію та внесений до реєстру атестованих судових експертів. Судом встановлено, що висновок містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених питань. Оцінивши висновок за правилами ст. 102 ЦПК України, суд не знайшов жодних обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи. Статтею 77 ЦПК України встановлено, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Зважаючи на викладене, висновок слід вважати належним та допустимим доказом у справі. Відповідно до ч. 1. ст. 461 ЦК України промисловий зразок вважається придатним для набуття права інтелектуальної власності на нього, якщо він, відповідно до закону, є новим. Згідно з ч. 1 ст. 462 ЦК України набуття права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок засвідчується патентом. Статтею 469 ЦК України визначено, що права інтелектуальної власності на винахід, корисну модель, промисловий зразок визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. За приписами підпункту «а» ч. 1 ;ts=1460449908&aст. 25 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», патент може бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково у разі невідповідності запатентованого промислового зразка умовам патентоспроможності, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 5 Закону України «Про охорону прав на промислові зразки», обсяг правової охорони, що надається, визначається сукупністю суттєвих ознак промислового зразка, представлених на зображенні виробу, внесеному до Реєстру, і засвідчується патентом з наведеною у ньому копією внесеного до Реєстру зображення виробу. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням викладеного судом достовірно встановлено, що сукупність суттєвих ознак промислових зразків, що охороняються патентами України [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], стала загальнодоступною у світі до дати подання заявок до Державної служби інтелектуальної власності, тобто, до 05.08.2014 року. Таким чином, [PERSON], отримав право на спірні патенти, що не є новими та за даними виписок власником вищевказаних патентів на даний час є [PERSON], якому було передано право власності на них [PERSON], про що ДСІВ були прийняті рішення №1318, 1319, 1320 від 24.06.2016 року. Слід звернути увагу на те, що під час проведення патентним відомством України експертизи заявок промислового зразка відповідно до ст. 16 Закону № 3688, не здійснювалась кваліфікаційна експертиза (експертиза по суті) на відповідність заявленого на реєстрацію в якості промислового зразка об'єкта умовам патентоспроможності, зокрема "новизні". Приймаючи до уваги інформацію з офіційних джерел та з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що промислові зразки за патентами України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, не відповідають умовам патентоспроможності, визначених п.2 ст. 7 Закону та ст.460 ЦК України, а саме не є новою і не є придатною для набуття правової охорони, як об'єкт права інтелектуальної власності, оскільки сукупність її ознак, стали загальнодоступними у світі до дати подання відповідачем заявки на отримання патентів на вказані промислові зразки. Відповідно до п. 2.3. Положення про Державний реєстр патентів України на корисні моделі, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від N 469 від 20.06.2001, у процесі ведення реєстру до нього вносяться відомості щодо визнання патентів недійсним повністю або частково, і такі відомості (зміни щодо правового статусу свідоцтва) в силу п. 1.3 вказаного положення, Державна служба інтелектуальної власності України публікує в офіційному бюлетені «Промислова власність». Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 320 від 11.05.2017 «Питання Міністерства економічного розвитку і торгівлі», яка була опублікована 18.05.2017 року та одразу набрала законної сили, відповідно до якої Міністерству економічного розвитку і торгівлі України були передані функцій і повноваження Державної служби інтелектуальної власності, що ліквідується. При цьому, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інформація про ліквідацію ДСІВ України, як органу з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності, та про повну передачу зазначених функцій на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України. Отже, судом встановлено, що на даний час функції з реалізації державної політики у сфері інтелектуальної власності, зокрема, щодо ведення Державного реєстру патентів України на корисні моделі, та опублікування в офіційному бюлетені «Промислова власність» відомостей щодо визнання недійсними повністю або частково патентів України, здійснюють одночасно Державна служба інтелектуальної власності України та Міністерство економічного розвитку і торгівлі України. З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов'язання внести зміни до Державного реєстру патентів України на промислові зразки стосовно визнання недійсними повністю патенту України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, патенту України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року, патенту України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» від 27.04.2015 року та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність» та вважає за доцільне даний обов'язок покласти на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Що стосується клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Встановлено, що спірні патенти України [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]», [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]», [NUMBER] на промисловий зразок «[INFO]» були видані 27.04.2015 року. Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав 29.06.2016 року, тобто в межах встановленого законом строку, у зв'язку із чим підстав для застосування строку позовної давності в даному випадку не встановлено. Заява про застосування строку позовної давності, що подана представником відповідача, містить лише загальні положення про строк позовної давності та її зміст викладений у вигляді заперечень на позовну заяву. Відповідно до ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Встановлено, що при зверненні до суду був сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 6201,00 грн., та за проведення експертизи позивачем було сплачено 15623,20 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що Державна служба інтелектуальної власності України та Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, відповідно до покладених на них повноважень, не відслідковують порушення прав власників на промислові зразки суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору 6201,00 грн. та витрат за проведення судової експертизи у сфері інтелектуальної власності в сумі 15623,20 грн.

Outcome: approved