Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на підставі договору лізингу № 00004387 від 21.02.2012р. 454420,97грн., з яких: 433252,97грн. плата за користування обєктом лізингу у розмірі лізингового платежу за період з жовтня 2014 року по квітень 2016 року включно, і 21168,00грн. витрати на отримання юридично консультативних послуг, в тому числі 9168грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження та супроводження повернення обєкта лізингу у свою власність; 10000грн. витрат на отримання послуг з юридичного консультування, підготовки процесуальних документів та представництва у суді. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 21.02.2012 р. між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] був укладений договір лізингу № 00004387, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Лізинг Україна» придбало і передало у розпорядження відповідачу транспортний засіб VW Passat 1,8 І TSI, 2011 року випуску, шасі № WVWWZZZ3CZCP047473, двигун № [NUMBER], а відповідач зобовязався прийняти даний автомобіль (обєкт лізингу) і сплатити 43052,00 доларів США, без урахування авансового платежу 10763,00 доларів США, відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, які мали бути сплачуватись відповідачем щомісячно. Відповідач починаючи з червня 2014 року неналежним чином виконував свої зобовязання за договором, порушував терміни сплати лізингових платежів, допускав прострочення і неповну сплату, у звязку з чим у нього виникла заборгованість за період з жовтня 2014 року по квітень 2016 року у розмірі 433\~252,97грн. У звязку з порушенням відповідачем умов договору, позивач був змушений звернутися за юридичною допомогою щодо повернення обєкта лізингу у власність та вчинення виконавчого напису, з питань звернення до суду за стягненням даних збитків, і у звязку з цим позивач поніс додаткові витрати на оплату таких послуг у сумі 21168,00 грн., які також просить стягнути з відповідача. Відповідач подав письмові заперечення, в яких позов не визнав, мотивуючи тим, що договір лізингу вважає нікчемним в силу ч.1 ст.220 ЦК України, оскільки він нотаріально не посвідчений, крім того, позивач, як фінансова установа, не має відповідної ліцензії на здійснення такого виду діяльності як фінансовий лізинг. Окрім зазначеного, відповідач посилався на те, що умови укладеного між ним та позивачем договору є несправедливими та такими, що суперечать Закону «Про захист прав споживачів». Тому просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні уточнених позовних вимог наполягав, додатково пояснив суду, що за умовами договору лізингу був складений графік сплати відповідачем щомісячних лізингових платежів і розмір щомісячного лізингового платежу становив 907,11 доларів США з умовою його сплати за виставленим рахунком за існуючим курсом валют на той день; з червня 2014 року відповідач допускав прострочення (за строками і за сумою) у сплаті лізингових платежів. Позивач направляв відповідачу неодноразово вимоги про сплату заборгованості та 17.09.2014р. відправив повідомлення про припинення договору з вимогою про повернення обєкту лізингу, яку відповідач не виконав. З жовтня по грудень 2014р. відповідач 30.09.2014р., 30.10.2014р. 2.12.2014р. 30.12.2014р. здійснював платежі частково, дані платежі йшли на погашення заборгованості по платежам попередніх місяців, в грудні 2014р. припинив виплати взагалі, у звязку з чим виникла заборгованість по лізинговим платежам з жовтня 2014р. Згідно п.12.6.1 договору наслідком прострочення платежів протягом 30 днів є право позивача в односторонньому порядку припинити договір. Тому позивач 17.09.2014р. направив відповідачу вимогу про повернення предмету лізингу. Згідно п.12.10 договору відповідач на дану вимогу зобовязаний повернути обєкт лізингу, вимогу 23.09.2014р. відповідач отримав, але у вказаний у вимозі строк відповідач не повернув автомобіль. Позивач скористався своїм правом розірвати договір у разі прострочення протягом 30 днів, у відповідності до п.12.13, 12.6 Договору, тому договір вважається розірваним з 7.10.2014р. За умовами договору (п.6.3, 6.17, п.12) несплачені за графіком лізингові платежі після направлення вимоги про повернення автомобілю і у звязку з його неповерненням стають платою за користування обєктом лізингу у розмірі лізингового платежу, визначеного у договорі в сумі 907,11доларів США по курсу на день виставлення рахунку на оплату. За п.12.9 договору лізингодавець у разі припинення договору має право вимагати всіх збитків, тому має право вимагати стягнення з відповідача вказаної суми (несплачених лізингових платежів) у якості збитків. Позивач згідно п. 13.1, 13.2,13.7 договору звертався за вчиненням виконавчого напису, який вчинено у лютому 2015р. але на даний час предмет лізингу автомобіль позивачу не повернутий, перебуває у розшуку. Відповідач не сплатив лізингові платежі, в тому числі не відшкодував витрати позивача на оплату придбання автомобіля, і не повернув автомобіль, через що позивач несе збитки. З приводу заперечень відповідача представник позивача пояснив, що відповідач повинен був сплачувати щомісячні лізингові платежі до 15 числа на підставі рахунку, він отримував такі рахунки, відповідач не звертався з заявами щодо отримання рахунку, що свідчить про отримання відповідачем відповідних рахунків на оплату лізингових платежів, крім того, направлення рахунку не є за умовами договору обовязком лізингодавця. Щодо посилань відповідача на нікчемність договору, представник позивача пояснив, що при укладенні договору фінансового лізингу всі вимоги закону щодо форми і змісту були дотримані, нотаріального посвідчення даного договору законом не передбачено; отримання ліцензії для даного виду діяльності позивача законом не передбачено; повна вартість предмету лізингу і періодичні (щомісячні) платежі визначені в договорі. Відповідачем [PERSON] окремо від даної цивільної справи було подано позов (за змістом і по суті зустрічний позов) до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання даного договору лізингу № 00004387 від 21.02.2012 р. нікчемним. Ухвалою суду від 16.07.2015р. зазначені цивільні справи за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором лізингу та відшкодування завданих збитків та за позовом [PERSON] до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання договору лізингу № 00004387 від 21.02.2012 р. нікчемним, обєднані в одне провадження. Ухвалою суду від 13.10.2016р. позов [PERSON] до ТОВ «Порше Лізинг Україна» про визнання договору лізингу № 00004387 від 21.02.2012 р. нікчемним, було залишено без розгляду з підстав, передбачених у п.3 ч.1 ст.207 та ч.3 ст.169 ЦПК України. Відповідач та його представник у судове засідання не з'явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. У звязку з повторною (неодноразовою) неявкою належним чином повідомлених відповідача [PERSON] та його представника, суд ухвалив про заочний розгляд справи за позовом ТОВ «Порше Лізинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором лізингу та відшкодування завданих збитків, у відповідності до ст.224 та ч.4 ст.169 ЦПК України. Розглянувши справу на підставі поданих сторонами доказів в межах заявлених позовних вимог, суд встановив такі обставини і дійшов таких висновків: Судом встановлено, що 21.02.2012р. ТОВ «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) і [PERSON] (лізингоодержувач) уклали між собою договір про фінансовий лізинг № 00004387, додатками до якого є графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) і Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (Умови лізингу). Відповідно до умов договору ТОВ "Порше Лізинг Україна" передав [PERSON] об'єкт лізингу - транспортний засіб VW Passat B7 1.8 ITSI , номер шасі WVWZZZ3CZCP047473, рік виробництва 2011, двигун № [NUMBER], на умовах лізингу: вартість об'єкту лізингу - еквівалент 43052,00 доларів США; авансовий платіж - еквівалент 10763,00 доларів США; обсяг фінансування - еквівалент 32289,00 доларів США; залишкова вартість - 0,00 доларів США; кількість платежів - 60; строк лізингу 60місяців; лізинговий платіж - еквівалент 907,11 доларів США; адміністративний платіж - еквівалент 645,78 доларів США. Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях\~ і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів у доларах США, визначених вище, відповідно до пунктів 6.3. та 2) до пункту 6.4.2 (якщо застосовується) Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу. Проценти та інші платежі здійснюються відповідно до графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодувань). За графіком внесення лізингових платежів строк внесення останнього лізингового платежу 15.02.2017р. Процентну ставку за договором сторони визначили змінною відповідно до п. 6.4.2 Умов лізингу, яка передбачає, що План відшкодування розраховуватиметься на основі змінної процентної ставки у розмірі тримісячної ставки LIBOR для доларів США (відповідно до умов контракту (договору)), тому якщо тримісячна ставка LIBOR для доларів США зміниться у порівнянні з останнім коригуванням процентної ставки або, відповідно, датою доставки обєкта лізингу більше ніж на 0,25 процентного пункту, робиться аналогічне абсолютне коригування процента на дату виставлення рахунку, після відповідного календарного кварталу. У випадку зміни процентної ставки згідно із п. 6.4.2. Умов лізингу сторони передбачали необхідність письмового повідомлення про це лізингоодержувача, узгодження нового Плану відшкодування тощо (п. 6.4.3.). Згідно п. 6.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, сторони погодились, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь Порше Лізинг Україна, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання Порше Лізинг Україна очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну долара США, встановленого Національним банком України або українським комерційним банком (ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншого банку), як буде обрано за рішенням Порше Лізинг України, станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті. З цією метою лізингові платежі, страхові премії, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим Контрактом, розраховуються в доларах США на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом вказаного вище банку, чинним на дату виставлення рахунку. Якщо в період між датою виставлення рахунку та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний та про який було повідомлено Порше Лізинг Україна, збільшиться більше, ніж на 2%, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується Лізингоодержувачем. Лізингові платежі будуть розраховуватися для цілих місяців. У часткову зміну зазначених вище положень цього пункту, Порше Лізинг Україна матиме право вимагати, щоб лізингові платежі та усі інші платежі за цим Контрактом були розраховані за обмінним курсом (про який було повідомлено банком за 2 дні до дати виставлення рахунку) іншого банку (Національного Банку України, ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншого банку) замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд Порше Лізинг Україна і без обмежень щодо кількості таких вимог на протязі дії Контракту, і для цього не вимагається згода Лізингоодержувача. Порше Лізинг Україна повинна повідомити Лізингоодержувача про свій намір щодо зміни обмінного курсу за 10 робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений Лізингоодержувачем. Новий обмінний курс, про який повідомить Порше Лізинг Україна в подальшому, буде застосовуватися до усіх наступних платежів, які підлягають сплаті Лізингоодержувачем до того моменту, коли Порше Лізинг Україна повідомить про інше у такому ж порядку. У випадку зміни обмінного курсу згідно з цим пунктом, усі інші умови пункту (включаючи, окрім іншого, наслідки збільшення нового обмінного курсу більше ніж на 2%) повинні у рівній мірі застосовуватись до нового обмінного курсу. Умови цього пункту застосовуються також до розрахунку розміру штрафів та інших платежів, які підлягають сплаті Лізингоодержувачем за цим Контрактом. У разі несплати Лізингоодержувачем лізингових та інших платежів за обмінним курсом Порше Лізинг Україна матиме право припинити дію цього Контракту відповідно до пункту 12.6.8 цього Контракту. У випадку прострочення сплати платежу до Лізингоодержувача застосовуються визначені п. 8.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, санкції: 8.2.1. пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу; 8.2.2. штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна (пункт 8.3.1 цього Контракту): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо Порше Лізинг Україна вирішить надіслати таку третю вимогу); 8.2.3. компенсація будь-яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених Лізингоодержувачем у відповідності до Контракту. Порше Лізинг Україна надає Лізингоодержувачу відповідну документацію, що підтверджує понесені витрати; проте ненадання такої документації не звільняє Лізингоодержувача від компенсації та не вважається підставою для відстрочення виплати компенсації. Вищезазначені санкції підлягають виплаті Лізингоодержувачем упродовж 10 (десяти) робочих днів після надіслання відповідної вимоги компанією Порше Лізинг Україна, не зважаючи на можливе розірвання Контракту компанією Порше Лізинг Україна. Якщо Лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш, ніж на 10 (десять) робочих днів, Порше Лізинг Україна, згідно п. 8.3. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, має право: 8.3.1. надіслати Лізингоодержувачу першу платіжну вимогу в письмовій формі. Якщо Лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання першої вимоги, Порше Лізинг Україна надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка подовжує строк здійснення оплати ще на 8 (вісім) робочих днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови нездійснення оплати, Контракт підлягає розірванню за пунктом 12.6.1. Сторони погодились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що Лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим Контрактом; 8.3.2. Якщо Лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення платежу триває більш, ніж 30 днів (у відповідності до Закону України "Про фінансовий лізинг"), Порше Лізинг Україна має право розірвати Контракт і витребувати Об'єкт лізингу від Лізингоодержувача у примусовому порядку за виконавчим написом нотаріуса. Згідно п. 12.6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку припинити дію цього Контракту у випадку, якщо Лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий внесок у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 (тридцять) календарних днів. Відповідно до п.12.9 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу у разі якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення обєкта лізингу відповідно до інших положень контракту лізингоодержувач зобовязаний повернути обєкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь яку різницю між вартістю обєкту лізингу та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу / розірвання контракту. Згідно з п. 13.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу якщо Лізингоодержувач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкту лізингу, відповідач має право вилучити об'єкт лізингу без попередньої згоди Лізингоодержувача. Згідно п. 13.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу вилучення об'єкта лізингу здійснюється в усіх випадках дострокового припинення дії Контракту. Пунктом 13.7. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу передбачено, якщо компанія Порше Лізинг Україна не зможе здійснити свої права на вилучення, як передбачено у цьому пункті, вона матиме право конфіскувати об'єкт лізингу у Лізингоодержувача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса. Додатком до договору є графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), за яким визначено розмір щомісячного відшкодування (виплати) лізинговий платіж- що складається з відшкодування частини вартості обєкту лізингу і процентів та комісії, всього 907,11доларів США. За графіком платежі сплачуються щомісячно, останній платіж мав би бути 15.02.2017р. З акту прийому передачі вбачається, що 27.02.2012 р. ТОВ «Порше Лізинг Україна» передало [PERSON] легковий автомобіль VW Passat, кузов № [NUMBER], 2011 року виробництва, реєстраційний номер [NUMBER], вартість обєкту лізингу склала 345707,56 грн., авансовий платіж 86426,89 грн., обсяг фінансування 259280, 67 грн., залишкова вартість 0 грн., щомісячний платіж 7284,09 грн., адміністративні витрати 0 грн. Акт приймання передачі підписаний ТОВ «Порше Лізинг Україна», ТОВ «Атлант М Лепсе» та [PERSON] Таким чином, позивач довів факт укладення договору лізингу, факт набуття і передачі відповідачу обєкту лізингу і відповідно довів виконання ним даного договору. Відповідач не заперечив факт укладення з ТОВ «Порше Лізинг Україна» договору та отримання обєкту лізингу - легкового автомобіля VW Passat, кузов № [NUMBER], 2011 року виробництва, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають, зокрема, з договорів. Згідно ч. 2\~ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника)\~\~відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій\~\~та\~\~умов\~\~і передати\~\~ її\~\~ у\~\~ користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. (ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг») Відповідно до\~статті 806 ЦК України\~за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до\~ст. 10 ЗУ «Про фінансовий лізинг»\~лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках, а відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. Положеннями\~ст. 7 ЗУ «Про фінансовий лізинг»\~передбачено, що лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому\~Законом України «Про виконавче провадження». Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 2\~ст. 653 ЦК України\~передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються, а згідно з ч. 4\~ст. 653 Цивільного кодексу України\~сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1\~ст. 614 ЦК України\~особа). Згідно зі\~ст. 623 ЦК України\~боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. ст.\~623,\~1166 ЦК України. Як видно із зведених облікових виписок з рахунку клієнта [PERSON], наданих позивачем, - в виписках зазначено дати рахунків, виставлених на оплату відповідачу, терміни оплати за рахунками, суму оплати, дані про дату отримання коштів від клієнта, суму коштів і розмір заборгованості. Заборгованість становить за період з жовтня 2014р. по квітень 2016р. 433252,97грн. Позивач відправив відповідачу нагадування про несплату: перше нагадування 5.06.2014р., друге нагадування 17.06.2014р., третє нагадування 3.07.2014р., 17.07.2014р., 4.08.2014р., 15.08.2014р., 4.09.2014р., 17.09.2014р. про необхідність погашення заборгованості за лізинговими платежами за рахунками на сплату № 00205296 від 03.06.2014 р., № 00212070 від 02.07.2014 р., № 00217065 від 06.08.2014 р., № 00218468 від 04.08.2014 р. та штрафних санкцій. 17.09.2014 р. ТОВ «Порше Лізинг Україна» направив [PERSON] вимогу № 00004387 про сплату заборгованості за договором, повернення обєкта лізингу та повідомлення про відмову від договору. Лізингодавець визначив заборгованість лізингоодержувача станом на 17.09.2014 р. у розмірі 42181,17 грн, з яких несплачені лізингові платежі 36145,15 грн, штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів 3012,02 грн, витрати, понесені лізингодавцем з метою повернення простроченої заборгованості лізингоодержувача у відповідності до договору 3024,00 грн., і вимагав його сплати протягом 3-х днів з дня отримання вимоги. ТОВ «Порше Лізинг Україна» повідомив [PERSON] про відмову від договору, у звязку з чим поставив вимогу повернути йому за місцем знаходження офісу автомобіль VW Passat упродовж 10-ти робочих днів з дня одержання цієї вимоги. Лізингодавець поінформував, що остаточний розрахунок буде проведено після погашення заборгованості, повернення предмету лізингу та його продажу, а у випадку невиконання вимоги він вимушений буде стягнути прострочену заборгованість та витребувати предмет лізингу шляхом вчинення виконавчого напису або у судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з реєстру рекомендованого відправлення, вимога\~ № 00004387 була направлена на адресу, яка зазначена в договорі про фінансовий лізинг, як адресу місця реєстрації позивача, як то передбачено п.12.7 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу. Тобто відповідачем дані вимоги договору дотримані. І відповідач вважається повідомленим про дану вимогу належним чином. Крім того, з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення видно, що воно вручене 23.09.2014р., штемпель поштового відділення від 24.09.2014р. Довідкою з місця проживання відповідача та відомостями з договору підтверджується дана адреса. 16 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис № 246, за яким [PERSON] зобовязано повернути ТОВ «Порше Лізинг Україна» транспортний засіб VW Passat, кузов № [NUMBER], 2011 року виробництва, реєстраційний номер [NUMBER], вартістю 455559, 24 грн., який було передано в користування на умовах фінансового лізингу № 00004387 від 21.02.2012 р. за несплачену в період з 16.06.2014 р. по 17.09.2014 р. заборгованість станом на 17.09.2014 р. у розмірі 36145, 15 грн. несплачені лізингові платежі, 3012,02 грн. штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів, 3024 грн. витрати понесені лізингодавцем з метою повернення простроченої заборгованості. 06.03.2015 р. державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ було відкрито виконавче провадження № 46768554 з виконання даного виконавчого напису. Постановою від 14.03.2015р. автомобіль оголошено в розшук. Судом досліджені платіжні доручення, платник [PERSON], отримувач позивач, призначення платежів за даним договором фінансового лізингу. Судом досліджені рахунки-фактури , постачальник позивач, покупець [PERSON], підстава- договір від 21.02.2012р., штрафні санкції. Дані рахунки відповідають відомостям в виписках, нарахування штрафів відповідає умовам договору. З даних виписок встановлено, що вперше прострочення виникло в серпні 2013р., нараховано штраф 151,68грн., сплачено, у подальшому відповідач допускав прострочення і неповну сплату, що було підставами для нарахування штрафів у відповідності до умов договору. З наданих виписок видно, що рахунки, виставлені відповідачу на оплату у червні 2014р., оплачені з простроченням у серпні та вересні 2014р., рахунки від липня 2014р. оплачені у вересні та жовтні 2014р., рахунки від серпня 2014р. оплачені у жовтні та грудні 2014р., рахунки від вересня 2014р. оплачені в грудні 2014р.; рахунки виставлені на оплату від 17.09.2014р. і пізніше не оплачені. Як видно з даних платіжних доручень і з виписок по рахунку, всі платежі [PERSON] позивачем у даних виписках враховані. Таким чином, встановлено, що заборгованість по лізинговим платежам, що виникла з серпня 2014р., не була сплачена відповідачем станом на день предявлення йому вимоги про повернення обєкту лізингу і повідомлення про відмову від договору, і прострочення складало понад 30 днів. Такі дії позивача відповідають умовам договору, не суперечать вимогам закону, що регулює дані правовідносини, і позивач мав право таку вимогу предявити , мав право повідомити про відмову від договору і мав право відмовитись від договору у даному випадку. Платежі , здійснені відповідачем у жовтні грудні 2014р. покрили заборгованість, що виникла до жовтня 2014р. Таким чином, встановлено, що лізингові платежі які за графіком відповідач повинен був сплатити щомісяця в період з жовтня 2014р і надалі, відповідачем не сплачені, існує заборгованість у вказаній позивачем сумі. Розрахунок даної суми відповідач не спростував, не надав ніяких доказів з цього приводу. Розрахунки всіх сум, предявлених до сплати, відповідають умовам договору і курсу валют, визначеному у відповідності до умов договору. суду представлені виписки про курси валют та повідомлення банку про курси валют, і як видно з зазначених сум і розрахунків, з курсу валюти протягом всього часу розрахунків, такі розрахунки проведені правильно і судом приймаються до уваги як достовірні. Дана сума 433252,97грн. підлягає стягненню з відповідача за умовами договору - як заборгованість по платі за користування обєктом лізингу у розмірі лізингового платежу, оскільки договір з наведених вище підстав вважається припиненим. Дана сума по величині і розрахунку рівна сумі заборгованих відповідачем лізингових платежів за період з жовтня 2014р по квітень 2016р. ( 433252,97грн.) згідно графіку (додатку до договору). При цьому суд враховує, що навіть у разі, якщо вважати договір не розірваним і не припиненим, то у відповідача існує заборгованість по лізинговим платежах згідно графіку додатку до договору, і дані грошові зобовязання відповідача підлягають виконанню. Тому посилання відповідача на неотримання ним вимоги про повернення обєкту лізингу і повідомлення про відмову від договору, що є - на його думку- підставою для відмови у позові про стягнення вказаної заборгованості, - для стягнення даної заборгованості принципового значення не має. Зобов,язання відповідача сплатити дану заборгованість у будь-якому разі (як заборгованість по лізинговим платежам, так і як заборгованість по платі за користування обєктом лізингу у розмірі лізингового платежу у випадку розірвання \\припинення договору) виникає на підставі договору і відповідає умовам договору, незалежно від того, чи вважати розірваним договір між сторонами. Посилання відповідача на підробку його підпису у рекомендованому повідомленні нічим не підтверджене, спростоване наявними у справі доказами. Крім того, таке направлення вимоги позивачем відповідачу виконане ним у відповідності до умов договору , і для цього має значення належне її відправлення. Крім того , дана обставина не має принципового значення для висновку суду про наявність у відповідача даного зобовязання. Відповідач однозначно знав про наявність у нього невиконаних грошових зобовязань за даним договором, не виконав ці зобовязання у вставлені договором строки, і не виконав їх до даних пір, хоча безумовно знав про таку вимогу, принаймні з матеріалів даної справи. Одностороння відмова від зобовязань не припустима. Відповідач не повернув обєкт лізингу, який викуплений для нього за рахунок позивача, і відповідачем не виплачена дана сума позивачу як викупна за автомобіль, тому можна погодитись з позивачем у тому, що дана сума є для позивача збитком. Посилання відповідача на нікчемність договору є таким, що не базується на законі, що регулює дані правовідносини, є надуманим і спростованим наявними у справі доказами, зокрема, доказами на підтвердження наявності у позивача права на укладення договорів даного виду. Судом не встановлені підстави для визнання договору нікчемним, які б прямо зазначались у законі і не вимагали б їх доказування. Посилання відповідача на нікчемність даного договору як несправедливого, судом до уваги не береться, оскільки відповідачем даний договір укладено добровільно, договір укладено на ясних, прозорих і зрозумілих умовах, за принципом кореспондування прав та обовязків обох сторін; крім того, договір повністю виконаний позивачем і частково виконаний відповідачем - в тій частині, що стосується вигод безпосередньо для відповідача. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 433252,97грн. підлягають задоволенню. Підстав для звільнення відповідача від виконання даних зобовязань не встановлено. Щодо позовних вимог про стягнення суми 21168грн., названої позивачем як інші прямі збитки, то суд , розглядаючи дані вимоги, виходить з наступного: Дані суми, як пояснив представник позивача, складаються з витрат позивача на отримання юридично консультативних послуг, з витрат за вчинення виконавчого напису нотаріусом, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження та супроводження повернення обєкта лізингу у свою власність, і з витрат на отримання послуг з юридичного консультування, підготовки процесуальних документів та представництва у суді. На підтвердження даних витрат позивачем подано Договори про надання юридично- консультаційних послуг від 21.06.2012р., від 31.10.2014р. укладені між ним і ТОВ ЮК «Тріпл Сі», Договір про надання юридичних послуг від 9.06.2010р. та додаткову угоду від 28.04.2015р., укладені між ним і ТОВ ЮФ «Вернер і партнери», рахунки-фактури , зокрема про юридично- консультаційні послуги за вересень 2014р., за жовтень 2014р., за грудень 2014р., за лютий 2015р., за травень 2015р., акти надання послуг, платіжні доручення про оплату послуг, довіреності представників, в яких зазначено загальні суми витрат на підставі договорів між позивачем і іншими юридичними особами, фактично на обслуговування і супроводження юридичної особи позивача в цілому, але ніяких доказів, які б прямо вказували на відношення даних витрат до правовідносин, що виникли у позивача з відповідачем, дані документи не містять, (крім зазначеного послуг у вересні 2014р. по клієнту [PERSON] 1440грн., але відсутні відомості щодо пов,язання даних послуг безпосередньо з даними правовідносинами і з даною справою), а суд не може будувати свої висновки на припущеннях. Крім того, позивачем не обгрунтовано причинний зв'язок між даними витратами і виконанням чи невиконанням відповідачем договірних зобовязань. А враховуючи розмір вказаних сум і дії позивача, що були викликані простроченням платежів з боку відповідача (направлення вимог і повідомлення про відмову від договору), а також враховуючи ті обгрунтування, які навів позивач на підтвердження даних вимог та витрат, - то суд дійшов висновку, що дані витрати необґрунтовані позивачем і не доведено наявність у відповідача законних підстав для відшкодування даних витрат позивачу як в цілому, так і в частині. Крім того, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача в межах даної справи- витрат, повязаних з вчиненням нотаріусом виконавчого напису, - як такі, що не є витратами у даній справі, і не є витратами, які б покладались на відповідача за умовами договору. Так само відсутні законні підстави для стягнення з відповідача витрат позивача, понесених на оплату послуг представників у суді, оскільки закон не передбачає відшкодування витрат, повязаних з представництвом у суді. Суд також не вбачає підстав для визнання даних витрат позивача прямими збитками від винних дій відповідача. До того ж позивачем не виокремлені документально витрати, повязані з безпосереднім обслуговуванням договору з відповідачем, сам договір також не містить такої умови, як відшкодування позивачу витрат на юридичне обслуговування, тощо. Тому в межах розгляду даної справи , в межах заявлених позовних вимог і їх підстав, і в межах наданих доказів суд не вбачає підстав для покладення на відповідача зобовязання по відшкодуванню позивачу вказаних сум. Таки чином, в даній частині позовних вимог слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат у даній справі, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору - згідно ст.88 ЦПК України - пропорційно частині задоволених позовних вимог, оскільки позов судом задовольняється частково. Позивач поніс такі с удові витрати по оплаті судового збору: 1807,39грн. і 5008,92грн. , всього 6816,31грн. Ціна пред,явленого позову, оплаченого судовим збором: 454420,97грн. Розмір задоволених позовних вимог: 433252,97грн., що становить 95%. Тому відшкодуванню підлягають витрати в даній пропорції, що становить 6475,50грн.

Outcome: partial