Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір дарування від 06.08.2004 року укладений між [PERSON] та [PERSON] 2/100 частин домоволодіння недійсним. В обгрунтування позову зазначив, що 06.08.2004 року між сторонами укладено договір дарування 2/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. При укладенні зазначеного договору, нотаріусом було допущено помилку, яку вона відмовляється виправляти, що полягає в невірності тлумачення слів "домоволодіння", яке зазначила нотаріус та "садиба", що мав право позивач продавати від імені третьої особи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Суд, заслухав позивача, дослідив матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.03.2004 року, Соловей Ю.В. отримав спадкове майно, після смерті батька, яке складається з 2/100 частин садиби, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS], на земельній ділянці площею 2028,0 кв.м. За договором дарування від 06.08.2004 року, укладеного між Соловей Ю.В., від імені якого діє по довіреності [PERSON], та [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-4, дарувальник передав у власність безоплатно обдарованому 2/100 частин домоволодіння під номером 30, з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, яке розташовне по [ADDRESS] на земельній ділянці площею 2028,0 кв.м. Згідно довіреності від 09.07.2004 року, зареєстрованої в реєстрі за №1-1566 посвідченої державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори, Соловей Ю.В. зазначеною довіреністю уповноважив [PERSON] подарувати [PERSON] або продати за ціну та на умовах за своїм розсудом, належні 2/100 частин садиби, з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS], на земельній ділянці площею 2028,0 кв.м. З листа №2/01-16 від 13.01.2017 року приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Драгневич Л.Ю. вбачається, що на заяву [PERSON] повідомлено, що документи, які були посвідчені у 2004 році зберігаються в Державному нотаріальному архіві Херсонської області. Крім того, визначення типу нерухомого майна, до 01 січня 2013 року відносилось до компетенції Херсонського державного бюро технічної інвентаризаціїі нотаріус, посвідчуючи правочин отримував інформацію про тип нерухомого майна, номер запису про нього з Витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 9 листопада 2009 року, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно ст. 203 ЦК України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Крім того, у відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» в п. 8 якої зазначено, що суд встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але підтверджено, що одна зі сторін його не підписувала, визнає цей договір недійсним за нормами ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України (підписання договору особою, яка не має на це повноваження та відсутність волевиявлення). Згідно із ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостоюст. 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту свого права зокрема може бути визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.1,2 ст. 16 ЦК України). Так, судом було встановлено, що сторонами оскаржуваного договору є Соловей Ю.В. та [PERSON] Позивач у справі - [PERSON] є представником Соловей Ю.В., тобто не стороною договору, проте вважає, що саме він є належним позивачем у справі. В ході розгляду справи судом не встановлено яким чином та які права позивача порушені оскаржуваним договором, тому що [PERSON] не був стороною договору, а лише представником. Враховуючи, що судом не встановлено підстав, передбачених ст. 215 ЦПК України для визнання договору недійсним, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed