Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач в особі представника звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому вказала, що 24.01.2018 року між Публічним акціонерним товариством "УКРСИББАНК" та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку № [NUMBER] . Відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту, банк надав позичальнику кредит в національній валюті в сумі 49899,99 гривень, з яких 49850,00 грн. на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 49,99 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. А позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 24.01.2022 року згідно з графіком погашення кредиту (додаток №1) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 55% річних. Відповідно до умов Кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, повернення суми кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі та відповідно до графіка, долученого до договору. Пунктом 4.1 Правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій. Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні. Відповідно до п. 3.10 Договору про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку, за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 62,00% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї розстроченої суми основного боргу позичальника за кредитним договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або з повної сплати платежу встановленого у кредитному договорі і нараховується до моменту погашення якої заборгованості. Таким чином станом на 15.01.2020 року заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, комісії та пені становить 65656,89 гривень, з яких: 42468,38 гривень - заборгованість за простроченим кредитом; 12965,13 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом (згідно ст. 1048 ЦК України); 790,24 гривень - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України); 7588,80 грн. - заборгованість по комісії; 347,73 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 969,23 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; 527,38 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії. Відповідачу було направлено вимогу про погашення простроченої заборгованості, що підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень однак, станом на день звернення до суду відповідач свої зобов`язання, щодо погашення заборгованості по наданому кредиту та сплаті процентів за користування ним, не виконав. Отже, позивач має право звернутись до суду з позовом до відповідача про стягнення всієї суми заборгованості по кредиту, процентів за його користування, комісії та пені за прострочення виконання зобов`язань. Враховуючи вищевикладене представник позивача просив стягнути із відповідачки на користь банку заборгованість за кредитом в розмірі 65656,89 грн., а також судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належно, направила до суду відзив в якому вказала, що дійсно у неї виникла заборгованість за спірним кредитним договір, але дана обставина сталася за тяжких сімейних обставин боржника. Зокрема, 18 вересня 2019 року вона потрапила в дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої отримала тяжкі тілесні ушкодження, в зв`язку з чим тривалий час перебувала на лікуванні, перенесла не одну операцію, та не мала змоги пересуватися. Відтак, з огляду на дані обставини, 14 січня 2019 року їй було надано першу групу інвалідності. 10 лютого 2020 року під час чергового огляду МСЕК їй була надана друга група інвалідності. В той же час, зазначила, що визначений позивачем розмір заборгованості не відповідає фактичній дійсності. Зокрема, під час нарахування була невірно обрахована заборгованість за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентами, оскільки після направлення їй вимоги про дострокове повернення Кредиту, кредитодавець позбавлений можливості продовжувати нараховувати заборгованість по кредиту за процентами та пенею, що узгоджується з правовою позицією Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 та знайшло своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 05.03.2019, відповідно до якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Тобто, після направлення позивачем на її адресу вимоги від 23.10.2019 банк немає право нараховувати відсотки за кредитним договором та пенею, а тому стягненню фактично підлягає узгоджена кредитором сума заборгованості по відсоткам на день надсилання вимоги у розмірі 9818,25 грн.. Зазначила, що не погоджується із вимогою позивача про стягнення комісії та пені за несвоєчасну її сплату, та зокрема вказала, що відповідно до ч.3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки за умовами п 3.3. Договору, укладеного між сторонами, кредит надається на споживчі цілі, то особливості регулювання відносин сторін визначається Законом України "Про захист прав споживачів". Додатком № 1 до Договору установлено розмір і порядок сплати комісій. Зокрема, передбачено такі види комісії : 1) щомісячна комісія за управління кредитом; 2)комісія за надання послуг з управління кредитом при отриманні та використанні кредиту; 3)комісія за надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні чергового платежу; 4)комісія за управління кредитом при здійсненні переплати за ініціативою позичальника. При цьому, щомісячна комісія за управління кредитом нараховується за двома варіантами : 1) 0,00 % від суми кредиту і включається до суми ануїтетното платежу та 2) 0,60 % від суми кредиту і також включається до суми ануїтетното платежу. Перелік послуг, за які позивач нараховує комісії установлений у Правилах. Однак, доказів того, за надання яких саме послуг позивач нарахував комісію, матеріали справи не містять. Так само, конкретних операцій, що пов`язані із управлінням кредитом і за які стягуються комісії сторони не погодили у договорі. Інакше кажучи, позивач обумовивши з відповідачем у договорі розмір і порядок нарахування комісій, не вказав, за які конкретно послуги він здійснює таке нарахування. Отже, з огляду на вищевказане, позивач, надавши суду розрахунок заборгованості за комісіями, не довів належними і допустимим доказами факт надання послуг, за які він нарахував комісії і якого саме роду були ці послуги. У цій ситуації, позивач, надавши розрахунок заборгованості за комісіями, фактично поклався на розсуд суду при виборі наданих банком послуг, за які нараховані комісії, із числа передбачених правилами, що у світлі норми ч.б ст. 81 ППК України є неприйнятним. За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості: за комісіями у розмірі 7588,80 грн., пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії у розмірі 527,83 грн., не підлягає до задоволення, оскільки обставин порядку (варіантів) нарахування комісій та послуг за які вони нараховані, позивач, згідно із своїм обов`язком, установленим ч.1 ст. 81 ЦПК України, не довів. А також просила відмовити позивачеві у відшкодуванні судового збору у розмірі 2102 грн., оскільки вона з 10 лютого 2020 року є інвалідом 2 групи та в силу вимог п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України « Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх інстанціях. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до часткового задоволення виходячи із наступного. Як встановлено під час розгляду справи, між сторонами по справі було укладено договір №94303359000 від 24.01.2018 року про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (надалі - кредитний договір). Підписавши цей договір, відповідач погодився з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку. Відповідно до умов Договору, Банк надав Позичальнику кредит (грошові кошти) в національній валюті в сумі 49899,90 грн., з яких 49850,00 грн. на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача. Відповідно до умов договору [PERSON] зобов`язалася повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 21-го числа щомісячно анїутетних платежів. Відповідно до п. 3.8 Договору за користування кредитними коштами відповідач зобов`язалася сплатити проценти у розмірі 55% річних, та відповідно п. 3.9 за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 62% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. кінцевим терміном погашення кредиту визначено 24.01.2022 року (а.с.6-22). На адресу відповідача банком направлялась вимога про погашення кредитної заборгованості від 07.11.2019 (а.с.24) щодо усунення порушень за кредитним договором, погашення простроченої кредитної заборгованості, що підтверджується копією фіскального чека «Укрпошти» та списку №1 відправки рекомендованих листів (а.с.25). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №94303359000 станом на 15.01.2020 за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 65656,89 гривень, з яких: 42468,38 гривень - заборгованість за простроченим кредитом; 12965,13 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом (згідно ст. 1048 ЦК України); 790,24 гривень - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України); 7588,80 грн. - заборгованість по комісії; 347,73 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 969,23 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом; 527,38 гривень - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії. Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як визначається ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Забезпечення виконання зобов`язання у вигляді неустойки (штрафу, пені) регулюється ст.ст. 549-552 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (штрафу, пені) (ст. 611 ЦК України). Відповідно доч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За положеннями абзацу 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо з дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року справа №6-2071цс16, в постанові Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі №311/1985/16-ц . За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача комісії за обслуговування договору про надання споживчого кредиту в розмірі 7588,80 грн. не підлягає задоволенню з огляду на вимоги п.4.2 даного договору укладеного між сторонами по справі та сплачену відповідачем комісію визначену вказаним пунктом договору, що підтверджується також розрахунком заборгованості. Також правовою позицією Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, що знайшло своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 05.03.2019, роз`яснено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Тобто, після направлення позивачем на адресу відповідачки вимоги від 07.11.2019 банк не мав права нараховувати відсотки за кредитним договором, а тому стягненню фактично підлягає узгоджена кредитором сума заборгованості по відсоткам на день надсилання вимоги у розмірі 9818,25 грн.(а.с.24). Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені, встановив, що відповідач [PERSON] в порушення вимог кредитного договору та норм ЦК України, не виконала взяті на себе зобов`язання перед АТ «УкрСиббанк», а також враховуючи, що в матеріалах справи відсутній розрахунок щодо стягнення із відповідачки комісій із зазначенням доказів фактичного надання послуг, за які він нарахував комісії і якого саме роду були ці послуги, суд приходить до висновку, що заборгованість на загальну суму 42468,38 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 9818,25 грн. (станом на 07.11.2019), 790,24 грн. за користування коштами понад встановлений термін; 347,73 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 537,99 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам (із розрахунку з 26.05.2019 до 07.11.2019 р.р. в розмірі подвійної ставки НБУ); а всього 53962 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот шістдесят дві) грн. 59 коп. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, а тому позов підлягає до часткового задоволення. Разом з тим відповідачка є інвалідом 2 групи та в силу вимог п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи у всіх інстанціях, а тому у задоволенні вимог позивача щодо стягнення судових витрат із відповідачки необхідно відмовити.

Outcome: partial