Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача, мотивуючи позов тим, що відповідач є батьком їх спільної дитини, з дитиною не спілкувався, не приймав участі у її вихованні, жодного разу його не бачив, має значну заборгованість по аліментам та за вироком суду відбуває покарання у виді позбавлення волі. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх малолітнього сина. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, надав суду письмові заперечення, в яких вказав, що він любить дитину, після її народження займався її вихованням, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник служби у справах дітей Селидівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] . Виданого Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач). Згідно довідки голови правління ОСББ «Гоголя 24 м. Селидове» від 09.02.2021 № 24/1-03, [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , та має склад сім`ї - [PERSON] (батько), [PERSON] (мати) та [PERSON] (син). З висновку виконавчого комітету Селидівської міської ради від 20.04.2021 № 02-23/5-679 вбачається, що [PERSON] (батько малолітнього [PERSON] ) ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини (не приймає участь у вихованні, не цікавиться долею та станом здоров`я), також не підтримує її. Зі слів матері не спілкується з сином з серпня 2018 року. Батьки дитини в шлюбі не перебувають. Дитина виховується в родині матері, де за місцем проживання створено належні умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього хлопчика. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України вважають доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина. Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 01 лютого 2021 року, який ухвалою Донецького апеляційного суду від 12.04.2021 залишено без змін, [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 190, 71 КК України до 6 років позбавлення волі. З довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] вбачається, що станом на 30.06.2021 року заборгованість складає 38 752,20 грн. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Перелік підстав за яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, серед яких, крім іншого, в пункті 2 зазначено ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 3 статті 5 СК України передбачено, що держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 цієї ж постанови вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що батько малолітнього сина [PERSON] , 2018 року народження, - [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків стосовно свого сина, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не спілкується та ніколи не спілкувався з дитиною і не цікавиться його життям та здоров`ям, що свідчить про повну байдужість до подальшої долі свого сина, тому суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як батьком малолітнього сина, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що в даній справі позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки звернулася до суду з захистом прав і інтересів своєї малолітньої дитини, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved