Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач просить визнати недійсними договори №02099 й №02099/14, укладені 22.01.2014 року між нею та ТОВ «Економкомфорт» і стягнути на її користь 7000 грн. сплачених коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач здійснює нечесну підприємницьку діяльність й умови договорів мають істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін, а також є такими, що не відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та укладені з використанням «пірамідальної схеми». Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали до суду заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі; представник відповідача надіслав до суду заперечення, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 22.01.2014 року між сторонами у справі укладено два договори: №02099 та №0209914, предметом яких є надання відповідачем позивачу послуг, спрямованих на придбання товару. Метою укладення даних угод було отримання сільгосптехніки на суму 100 000 грн. або позики в цьому ж розмірі. Згідно з додатком № 1 до Договору №0209914 від 22.01.2014 року(а.с. 10) позивач взяла на себе зобов'язання вносити на рахунок відповідача щомісячний основний платіж на суму 705 грн. 56 коп., з яких: 555 грн. 56 коп. - чистого платежу та 150 грн. - адміністративних витрат. Відповідно до частин 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст.19 Закону України „Про захист прав споживачів", забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст.19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. В обґрунтування вимог про визнання договорів недійсними, позивачем вказано на наявність «пірамідальних схем» при наданні послуг, що відноситься до прояву нечесної підприємницької діяльності, зокрема, омани споживача. Законом України „Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності «пірамідальної схеми». При цьому, в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак, визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст.19 Закону України „Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» в розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час, предметом угод сторін, укладених в рамках функціонування системи придбання майна або отримання позики, є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним майна або отримання позики. Такі висновки суду також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові № 6-40цс13 від 11 вересня 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Пунктом 2.5 Договору №0209914 від 22.01.2014 року ТОВ „ЕкономКомфорт" гарантує учаснику (позивачу) надати свідоцтво на товар, якщо учасник виконує всі умови даних договорів. Умовами програми «Економкомфорт», що є додатком до укладених договорів, встановлено чіткі та зрозумілі положення з приводу вартості товару, порядку розрахунків, процедури отримання товару. Зокрема, пунктом 4.1. визначено, що до п'ятнадцятого числа кожного місяця і до кінця строку дії договору учасник зобов'язується сплачувати основний платіж. Згідно п.п.5.1, 5.2 адміністратор проводить розподіл свідоцтв не рідше, ніж один раз на місяць. Про дату проведення розподілу свідоцтва адміністратор повідомляє учасника або у письмовій формі, або шляхом отримання учасником інформації про дату розподілу свідоцтв в будь-якому консультаційному центрі. Отже, оскільки позивач добровільно погодилась на здійснення оплати товару частинами з подальшим отриманням права на такий товар, в укладених угодах ознаки «пірамідальних схем» відсутні, а укладені між сторонами у справі угоди є видом цивільного договору й, підписуючи ці угоди, позивач погодилась з усіма їх умовами і ці умови не порушують прав позивача, як споживача. З урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання договорів №02099 й №02099/14, укладених 22.01.2014 року між позивачем та ТОВ «Економкомфорт» недійсними. Крім того, приймаючи до уваги акт приймання-передачі виконаних робіт, наданих послуг від 22.01.2014 (а.с. 5), підписаний позивачем, відповідно до якого позивачем було сплачено відповідачу 7000 грн. за «дбайливе оформлення Договору про участь у програмі адміністрування придбання товарів з дотриманням вимог чинного законодавства» й за надання інформаційних, консультаційних, роз'яснювальних та довідкових послуг з питань діяльності та подальшої участі у програмі адміністрування придбання товарів», суд вважає, що добровільно сплачена позивачем сума є розрахунком за вже надані їй послуги та виконану роботу, а не є платою, визначеною оспорюваними договорами. На підставі викладеного, суд дійшов переконання, що вимога позивача про стягнення сплачених коштів в сумі 7000 грн. також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed