Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

Позивач звернулася в суд з наведеним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що 15 липня 2010 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано - Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 900. У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 березня 2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, син - [PERSON] проживає зі нею, знаходиться на її утриманні. За період перебування у шлюбі ними було набуто майно, про порядок поділу якого в добровільному порядку вони з відповідачем не домовились. Так, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти вони придбали нежитлове приміщення, площею 29,1 кв.м в [ADDRESS] , право власності на яке оформлено за відповідачем - [PERSON] Зазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу. Згідно проведеної оцінки вартість нежитлового приміщення площею 29,1 кв.м в м. [ADDRESS] літ. А, становить 384000 грн. Просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за нею та за відповідачем право власності по 1/2 частині нежитлового приміщення, площею 29,1 кв.м в [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Від позивача надійшла заява, в якій вона просила позов задовольнити, посилаючись на те, що оскільки право власності оформлено на відповідача, вона не має можливості розпорядитися належною їй часткою майна. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, оскільки приміщення було придбане за його особисті кошти. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджує, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони (а.с. 20). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 17.03.2016 року шлюб між сторонами, зареєстрований 15 липня 2010 року, розірвано, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю (а.с. 6-7). Відповідно до договору на дольову участь у будівництві від 20.12.2010 року приватна фірма «Галицький двір» (виконавець) та [PERSON] (пайовик) уклали цей договір про наступне, виконавець приймає пайовичка у дольове будівництво на приміщення громадського призначення, загальною площею 30,00 кв.м., яке розміщене в цоколі багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 61-64). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 153353692 від 21.01.2019 року, приміщення громадського призначення № І за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с. 7-9). Копія технічного паспорта на приміщення громадського призначення за адресою [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , підтверджує, що вказане приміщення - нежитлове, його площа становить 29,1 кв.м (а.с. 10-12). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічну норму містить і п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що під час шлюбу сторони набули у власність приміщення громадського призначення № І за адресою [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справа або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню, а тому слід визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, площею 29,1 кв.м в в [ADDRESS] , оскільки зазначене майно було придбано за час шлюбу та право власності позивача не визнається відповідачем. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що приміщення було придбане за його особисті кошти, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин відповідач не подав. Подані копії прибуткових касових ордерів не свідчать про оплату за придбане нежитлове приміщення, а підтверджують господарські відносини між ПФ "Галицький двір" та ПП "Дах Плюс ІФ". Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 3840 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60, 69 ч.1, 70 ч.1 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 368 ч.3 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved