Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що вона працювала у відповідача з 15.10.2010 року по 23.04.2013 р. та була звільнена на підставі ст.. 38 КЗпП України. Відповідачем проведені остаточні розрахунки по сплаті заробітної плати 23.09.2013 року. Тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені 15 300,00 грн. та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача Барибіна К.Б. в судове засідання не з'явилася про день місце та час проведення судового засідання сповіщена належним чином. Письмово просила справу розглядати за її відсутності та подала до суду заяву про застосування строків позовної давності. Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що згідно з трудовою книжкою [PERSON] працювала в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Здорово» до 23.04.2013 року./а.с.4/ 23 квітня 2013 року позивач була звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (наказ №22-004/13-К від 11 квітня 2014 року /-а.с. 5/) Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства у строки, що зазначені ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв»язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред»явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Стаття 233 КЗпП України передбачає строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Рішенням Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 117, 237-1 цього кодексу № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року (справа № 1-5/2012) роз'яснено, що при вирішенні трудового спору стосовно стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24 грудня 1999 року, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, яка передбачена ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Як слідує із наведених доказів, остання виплата заборгованості по заробітній платі відбулась 23.09.2013 року, що підтверджується випискою ПАТ КБ «Приватбанк» від 25.02.2014 року /а.с.6/ по картковому рахунку, позивачка отримала заборгованість по заробітній платі в розмірі 3111,14 грн. Оскільки, розрахунок позивача обґрунтований на підставі виписки з особистого рахунка ПАТ КБ «Приватбанк» від 25.02.2014 року., позовна заява направлена до суду 01.03.2014 р, перебіг позовної давності розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, враховуючи наведене позивач дізнався про фактичний розрахунок лише 25.02.2014 року, тому позивач не пропустив встановлений Законом строк позовної давності і має право на застосування до відповідача відповідальності, згідно ст. 117 КЗпП України - стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заборгованості з заробітної плати. При розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного: Згідно з п. 2,3,5,8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячний заробіток позивача становить 3027,57 грн./а.с.32/ Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 23.04.2013 року по 23.09.2013 року становить 15 137,85 грн. Таким чином позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені обґрунтований і доведений, а тому підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги, склад та розмір витрат, входить до предмету доказування по справі. Так, постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 р. № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджені граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і зазначено, що граничний розмір не перевищує суму, що обчислюється виходячи з того, що особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Позивачем не надано суду доказів, сплати адвокату коштів у розмірі 50,00 грн., на підтвердження виконаних робіт . Таким чином вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу не обґрунтовані і задоволенню не підлягають. На основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню З відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial