Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, під час розгляду справи позовні вимоги уточнила, в обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 01 грудня 2003 року вона розірвала шлюб із відповідачем [PERSON]. Від вказаного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає разом з нею. Вони з відповідачем разом не проживають. Подружні стосунки, ведення спільного господарства та сумісне проживання з відповідачем припинені ще в 2003 року, після того як останній спричинив їй тілесні ушкодження. З цього часу відповідач участі ані у вихованні дитини, ані в наданні матеріальної допомоги на утримання сім'ї не приймає, коштів на утримання не надає. Дитина проживає разом з нею. Син повністю перебуває на її утриманні. Будь-якої фінансової допомоги від відповідача вони не отримують. У неї є можливість для створення сприятливих умов для повноцінного життя, відпочинку та належного виховання сина вивозити на відпочинок та оздоровлення за кордон, для чого необхідно виготовити тимчасовий проїзний документ для виїзду за кордон, який виготовляється за наявності нотаріально посвідченої згоди батька та матері. Однак, враховуючи те, що вже 12 років вона майже не спілкується зі своїм колишнім чоловіком через його небажання приймати участь у виховані сина, і той факт, що їй невідомо де на сьогоднішній день він знаходиться і чим займається, вона не має можливості вивезти сина за кордон. Таким чином, порушуються його права, надані йому Конституцією України. Крім цього, хоче звернути увагу, що вона громадянка України, але її батьки мешкають в Республіки Білорусь, до яких вона часто їздить в гості. Колишній чоловік двічі за 12 років надавав згоду на виїзд сина до республіки Білорусь, в 2006 році та 2013 році. Після цього, колишній чоловік відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон, вимагаючи від неї в обмін на дозвіл виїзду дитини за кордон відмовитися від аліментів, які він повинен сплачувати на її користь згідно до Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08.04.2003 року. Більш того, син навчається в театральному гуртку і в літку плануються поїздки театрального гурту до Одеси та Росії, через що їхньому сину знову буде потрібна згода батька, який не відомо де знаходиться і чим займається. Також, згідно до листа Головного управління юстиції від 22.02.2011 року № П-129-09 за підписом заступника начальника Сищенко К.А., заборгованість відповідача по аліментах на її користь станом на 25.08.2010 року складає 10289,00 грн. Не дивлячись на великий розмір заборгованості, відповідач на сьогодні жодної виплати на погашення існуючої заборгованості не зробив. Враховуючи наведене, вважає, що відповідач наведеними діями порушує права дитини, які гарантовані їй Конституцією України та навмисно не бажає спілкування ані зі нею, ані зі своєю дитиною. Просить суд надати дозвіл на оформлення проїзного документу дитини для тимчасового виїзду за кордон на ім'я [PERSON] [INFO] року народження без згоди його батька [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] паспорт серії [NUMBER] виданий Синельниківським МРВ УМВС України 06.07.2009 року). До початку відкритого судового засідання позивач надала заяву в якій уточнені позовні вимоги підтримала просила справу розглянути без її участі. До початку відкритого судового засідання відповідач надав суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем шлюб був розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають одну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] актовий запис №365 від 10 квітня 2002 року (а.с.7). В матеріалах справи є довідка від 02.07.2011 року №2653 видана КЖЄП №54 м. Дніпропетровська, з якої вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з сином [PERSON] 2002 року народження. (а.с.12). В матеріалах справи є лист відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.02.2011 року № П-129-09 з якого вбачається, що, заборгованість відповідача по аліментах станом на 25.08.2010 року складає 10289,96 грн., виконавчий лист №2-1323 від 08.04.03 року виданий Самарським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку, знаходиться на виконанні Кіровського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ. (а.с.11). В матеріалах справи є довідка видана Комунальним закладом «Міський дитячо-молодіжний центр» Амур - Нижньодніпровська районна філія Дніпропетровської міської ради від 07 березня 2014 р. №13, з якої вбачається, що [PERSON], 2002 року народження є гуртківцем театру - студії «Ми» клубу «Романтик «Амур-Нижньодніпровської районної філії КЗ «Міський дитячо-молодіжний центр» з вересня 2011 року.(а.с.13). Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить висновку про те, що вони врегульовані положеннями ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", та п.18 "Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення", затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. № 231, згідно яким оформлення проїзного документа на неповнолітню дитину здійснюється на підставі заяви батьків, а у випадку заперечень з боку одного з них може бути здійснене на підставі рішення суду. Відповідно до ст.23 Конституції України, кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей. Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч.2 ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; Відповідно до ч.3 ст.151 Сімейного Кодексу України, батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.153 Сімейного Кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.91 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено: у прикордонній смузі; на територіях військових об'єктів; у зонах, які згідно із законом належать до зон з обмеженим доступом; на приватних земельних ділянках; на територіях, щодо яких введено воєнний або надзвичайний стан; на окремих територіях і в населених пунктах, де у разі небезпеки поширення інфекційних захворювань і отруєнь людей введені особливі умови і режим проживання населення та господарської діяльності. Свобода пересування обмежується щодо: осіб, до яких відповідно до процесуального законодавства застосовано запобіжні заходи, пов'язані з обмеженням або позбавленням волі; осіб, які за вироком суду відбувають покарання у вигляді позбавлення або обмеження волі; осіб, які згідно із законодавством перебувають під адміністративним наглядом; осіб, які згідно із законодавством про інфекційні захворювання та психіатричну допомогу підлягають примусовій госпіталізації та лікуванню; шукачів притулку та осіб, які звернулися за наданням їм статусу біженця до прийняття відповідного рішення компетентним органом (про надання цим особам притулку чи статусу біженця); іноземців та осіб без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України; осіб, яких призвано на дійсну строкову службу до Збройних Сил України та інших, утворених відповідно до законів України, військових формувань; іноземців, які перебувають у складі військових іноземних підрозділів і які мають статус військового. Свобода пересування може бути обмежена і в інших випадках, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи, у суду не має підстав для обмеження у дозволі на оформлення проїзного документу для тимчасового виїзду за кордон на ім'я [PERSON], [INFO] без згоди його батька [PERSON], оскільки оформлення проїзного документу дитини для тимчасового виїзду за кордон не завдаватиме шкоди інтересам дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved