Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила визначити, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], становила 1/4. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що вона разом з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули право спільної сумісної власності на вищезазначену квартиру. [INFO] помер [PERSON] Після його смерті позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак оскільки за життя [PERSON] його частка у праві власності визначена не була, ПН ММНО Тищенко О. О. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з чим позивачка і звернулася до суду із даним позовом. Представник позивачки у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, свого представника у судове засідання не направив. Приватний нотаріус у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. При цьому, просила винести рішення у справі на розсуд суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про їх права та взаємини Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на житло від 19 серпня 1997 року, виданого ДП СЗ ім. 61 комунара, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS], загальною площею 66,9 кв. м. [INFO] [PERSON] помер, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 27 січня 2015 року було складено відповідний актовий запис № 433. Позивачка як спадкоємець після смерті [PERSON] прийняла спадщину, та у подальшому звернулася до третьої особи із усним зверненням щодо надання роз'яснення чинного законодавства з питань оформлення спадщини. На вказане звернення нотаріус надав позивачці відповідь, із якої вбачається, що нотаріус не має можливості видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки частка померлого у спільній сумісній власності не визначена, а в матеріалах спадкової справи відсутня заява від співвласника квартири [PERSON] За такого, позивачці було рекомендовано звернутися до суду для визначення частки померлого. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У подальшому [PERSON] помер, у зв'язку з чим застосуванню підлягають норми інституту спадкування. Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після померлого [PERSON], однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» частка у праві спільної сумісної власності в силу ст. 1226 ЦК України спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: "Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила -1/2". Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв'язку з чим слід визначити, що частка [PERSON], який помер [INFO], в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], становила 1/4. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачкою при подачі позову до суду.

Outcome: approved