Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа Міністерство юстиції України про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності. В обґрунтування позову посилається на те, 22.08.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] укладено Договір № ДФ-114252-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. 25.11.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] укладено Договір № ДФ-119226-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. 28.07.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] укладено Договір № ДФ-113108-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. 28.07.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] укладено Договір № ДФ-113109-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. 28.07.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] укладено Договір № ДФ-113062-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаними Договорами 26.11.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] укладено Договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 26.11.2014 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2314. 26.12.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін до Договору Іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 26.11.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2314. Відповідно до зазначеного вище Договору іпотеки від 26.11.2014 року, Банк передав в іпотеку [PERSON]: - квартиру [NUMBER], що складається з двох кімнат, загальною площею 56,83 хв. м, житловою площею 35,7 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS], балансова вартість якої на день укладення договору іпотеки становила 2 816 065,80 гривень; - квартиру [NUMBER], що складається з трьох кімнат, загальною площею 78,93 кв. м, житловою площею 53,9 кв. м., розташована за адресою: [ADDRESS], балансова вартість якої на день укладення договору іпотеки становила 3 911 098,80 гривень. 05.06.2015 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», відповідно до положень статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 633 Цивільного кодексу України, визнано нікчемними Договори про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків № ДФ-113062-2612 від 28.07.2014 р., Х° ДФ-113108-2612 від 28.07.2014р., № ДФ-113109-2612 від 28.07.2014р., № ДФ-114252-2612 від 22.08.2014р., № ДФ-119226-2612 від 25.11.2014р., та направлено відповідне письмове повідомлення [PERSON] Крім того між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] 16.12.2014 року укладено Договір № ДФ-120392-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. 16.12.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] укладено Договір № ДФ-1203 98-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. 16.12.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] укладено Договір № ДФ-120402-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаними Договорами 26.12.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] укладено Договір Іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. 26.12.2014 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2648. Відповідно до зазначеного вище Договору іпотеки від 26.12.2014 року, Банк передав в іпотеку [PERSON]: - квартира [NUMBER], що складається з двох кімнат, загальною площею 56,83 кв. м, житловою площею 35,7 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS], балансова вартість якої на день укладення договору іпотеки становила 2 816 065,80 гривень; - квартира [NUMBER], що складається з трьох кімнат, загальною площею 78,93 кв. м, житловою площею 53,9 кв. м., розташована за адресою: [ADDRESS], балансова вартість якої на день укладення договору іпотеки становила 3 911 098,80 гривень. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», відповідно до положень статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статті 633 Цивільного кодексу України, визнано нікчемними Договори про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків № ДФ-120392-2612 від 16.12.2014 р., № ДФ-120398-2612 від 16.12.2014р., № ДФ-120402-2612 від 16.12.2014р. про що 19.01.2016 року направлено відповідне письмове повідомлення [PERSON] В послідуючому у період запровадження в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» тимчасової адміністрації, [PERSON] на підставі застереження, що міститься в Договорі іпотеки від 26.12.2014 року, в позасудовому порядку звернула стягнення на вказане нерухоме майно шляхом набуття права власності на нього. 14.05.2015 року право власності на нерухомість було зареєстровано за [PERSON] Після реєстрації права власності [PERSON] вчинила дії щодо об'єднання предметів іпотеки та реєстрації за собою новоствореного об'єкта нерухомості як квартиру [ADDRESS]. Позивач вказує, що відповідачем не було дотримано обов'язкових вимог ст. 33 та ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», а саме не враховано заборону на виконання вимоги про задоволення грошових вимог відповідача, які забезпечені іпотекою, згідно положень ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, відповідачем не враховано, передбаченого ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» застереження на використання свого права як іпотекодержателя на задоволення вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, адже в зазначеній статті законодавець говорить про можливість задоволення вимог за рахунок заставного майна якщо інше не передбачено законом. Враховуючи те, що у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на момент відчуження нерухомого майна було запроваджено тимчасову адміністрацію і всі дії відносно майна Банку повинні вчинятися виключно в рамках та у відповідності із Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і саме в цьому законі передбачена процедура задоволення вимог кредиторів Банку що знаходиться в процедурі виведення з ринку (ліквідації), а відтак застосування порядку задоволення вимог іпотекодержателя передбаченого ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» є неможливою і суперечить діючому законодавству України. З урахуванням викладеного позивач вважає дії [PERSON] сплямовані на набуття права власності на нерухоме майно Банку, а саме: квартиру [NUMBER], за адресою: [ADDRESS] та квартиру № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] незаконними. Крім того, позивач додатково зазначає, що під час введення тимчасової адміністрація та/або запровадження процедури ліквідації Банку існує пряма заборона на відчуження будь якого майна Баку і задоволення вимог кредиторів Банку здійснюється лише на основі та в порядку ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позивач просить витребувати нерухоме майно ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», квартиру [NUMBER] що розташована за адресою: [ADDRESS] із чужого незаконного володіння [PERSON], визнати за ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в задоволенні, заперечення подав у письмовому виді. Представник третьої особи в судовому засідання поклався на розсуд суду. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 28.07.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено договір №ДФ-113062-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. За умовами договору сума вкладу складає 40 000,00 доларів СІЛА на строк до 28.04.2015 року. 28.07.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено договір №ДФ- 113109-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. За умовами договору сума вкладу складає 50 000,00 євро на строк до 28.04.2015 року. 28.07.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено договір №ДФ- 113108-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. За умовами договору сума вкладу складає 50 000,00 євро на строк до 28.01.2015 року. 25.11.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено договір №ДФ-119226-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. За умовами договору сума вкладу складає 70 000,00 доларів США на строк до 26.11.2015 року. 22.08.2014 року між ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та [PERSON] було укладено договір №ДФ- 114252-2612 про строковий банківський вклад з щомісячною виплатою відсотків. За умовами договору сума вкладу складає 40 000,00 доларів США на строк до 20.05.2015 року. По закінченню строку дії договорів ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» зобов'язався повернути залучені кошти вкладнику з урахуванням нарахованих відсотків. Змістом угод, зокрема, визначено, що Банк зберігає Вклад на Вкладних Рахунках Клієнта, відкритих в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та нараховує відсотки за користування Вкладом, за фактичну кількість календарних днів розміщення Вкладу на Вкладному рахунку Клієнта, починаючи від дня, наступного за датою розміщення суми Вкладу, до дня, який передує його фактичному поверненню. При цьому сума відсотків при нарахуванні за вкладом в іноземній валюті округлюється до цілого значення грошових одиниць валюти. 25.11.2014 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л. В. та зареєстровано за номером 2314. Відповідно до ст. 1.1. Договору іпотеки, Банк з метою забезпечення виконання Основного зобов'язання, що випливає з Депозитних договорів, передає в іпотеку, а [PERSON] приймає в іпотеку нерухоме майно, а саме: - квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. - квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Банк не виконав свої зобов'язання перед Позивачем за Депозитними договорами, у зв'язку з чим Відповідач задовольнив свої вимоги в позасудовому порядку, шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.07.2016 року у справі №826/4988/16 залишено без розгляду позов ПАТ "Енергобанк" до Державних реєстраторів Міністерства юстиції України, третя особа [PERSON] про скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити дії. Дана ухвала залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2016 та набрала законної сили. Предметом спору у справі, в якій ухвалено зазначене рішення було скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS]; скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS]; скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 № 5 вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК) (п. 5 Постанови пленуму). Таким чином, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення щодо державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], то обставини, встановлені цим судовим рішенням відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 26 Постанови пленуму передбачено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК. Відповідно до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Суд надає оцінку тій обставині, що Відповідач набув право власності на спірне майно на підставі укладених з Позивачем правочинів, а саме Договорів іпотеки. Саме положення Договорів іпотеки передбачали можливість у випадку не виконання зобов'язань за Договорами банківських вкладів перехід права власності на спірне майно до Відповідача. Таким чином, оскільки квартира [ADDRESS] ніколи не перебувала у власності Позивача, а отже не може бути витребувана на користь Позивача, з підстав того, що ніколи йому не належала. А відтак, позовні вимоги в частині витребування майна із чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають. Щодо вимоги позивача про визнання права власності слід вказати наступне. Згідно ст. 328 ЦК України передбачено, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Враховуючи ту обставини, що Позивач ніколи не був власником спірного майна та не втратив документи, який засвідчує його право власності, вимога щодо визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за Позивачем також задоволенню не підлягає. Крім того, під час судового розгляду встановлено, що позивач оспорює правомірність укладених угод, а саме між [PERSON] та ПАТ «Енергобанк» щодо передачі в іпотеку належного банку майна, та відповідно не позбавлений можливості у разі наявності підстав для визнання правочинів недійсними використати право передбачене ст.216 ЦК України. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed