Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до Івано-Франківської міської ради про перерахунок заробітної плати (посадового окладу) відповідно до галузевої угоди з 01.01.2013 року по 21.03.2016 року, стягнення недоотриманої зарплати в розмірі 60 000,00 грн., стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 45 000, 00 грн. В обгрунтування позову зазначив, працював директором комунальної організації «Івано-Франківський міський парк культури та відпочинку імені Т.Г.Шевченка» на підставі контракту від 04.08.2011 року по 21.03. 2016 року. 03.05.2012 року йому встановлено посадовий оклад в розмірі 3 500 гривень на підставі додаткової угоди №2 до контракту від 03.05.2012року. На той час розмір посадового окладу відповідав нормам генеральної та галузевої угоди. Однак з 01.01 2013 року розмір мінімальної заробітної плати зріс до 1 147 грн. з 01.12.2012 року розмір мінімальної заробітної плати зріс до 1 218 грн., а з 01.09.2015 року - до 1 378 грн. Його посадовий оклад став менший від мінімально гарантованого галузевою угодою відповідно з 01.01.2013 року на 354 грн. з 01.12.2013 року на 592 грн., а з 01.09.2015 року на 1 130 грн. Сума недоотриманої заробітної плати за період з 01.01.2013 року по час звільнення 21.03.2016 року становить по попередньому розрахунку 60 000 грн. В зв`язку з цим позивач неодноразово звертався до міського голови встановити йому посадовий оклад відповідно до нормативних документів та зробити перерахунок заробітної плати, але отримував негативну відповідь. Просить постановити рішення, яким зобовязати відповідача провести перерахунок його заробітної плати (посадового окладу) відповідно до галузевої угоди з 01.01.13 року по 21.03.16 року. Стягнути з відповідача в його користь 60 000 грн. недоотриманої ним заробітної плати, 45000 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку та судові витрати по справі. 01 грудня 2016 року позивачем подана заява про збільшення позовних вимог. У даній заяві позивач просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за весь час затримки ( 96 997 грн. станом на 01 грудня 2016 року) по день фактичного розрахунку. Стягнути з відповідача в його користь 51 374 грн. недоотриманої ним зарплати, та визнати дії відповідача дискримінаційними в трудових відносинах при визначенні його посадового окладу (т.1 а.с.80-85). Ухвалою суду від 26.10.2017 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради (т.1 а.с.153). 26.03.2018 року позивачем подана до суду заява про збільшення позовних вимог. У даній заяві позивач просить постановити рішення яким зобов`язати відповідачів провести перерахунок його зарплати відповідно до галузевої угоди. Стягнути з Івано-Франківської міської ради шляхом стягнення з бюджету м.Івано-Франківська в порядку п. 41-46 Порядку виконання рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 року № 845 ( у редакції постанови КМУ від 2013 року № 45) та виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в солідарному порядку 51 374 грн. недоотриманої зарплати та 216114 середнього заробітку за весь час затримки. Визнати дії відповідача дискримінаційними в трудових відносинах при визначенні його посадового окладу (т.1 а.с.158-164). 18.05.2018 року Івано-Франківською міською радою подано відзив на позовну заяву (т.1 а.с.198-199). 04.03.2019 року позивачем подана заява про уточнення позовних вимог. У даній заяві позивач просить постановити рішення яким, зобов`язати виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради провести перерахунок його зарплати відповідно до галузевої угоди. Стягнути з Івано-Франківської міської ради, виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в солідарному порядку 51 374 грн. недоотриманої зарплати та 216144 грн. середнього заробітку за весь час затримки. Визнати дії відповідача дискримінаційними в трудових відносинах при визначенні його посадового окладу (т.1 а.с.225-232). 28.03.2019 року представником виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подано відзив на позовну заяву ( т.2 а.с.1). 13.09.2019 року позивач подав до суду заяву про уточнення суми позову, відповідно до якої просив зобов`язати виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради провести перерахунок його заробітної плати відповідно до галузевої угоди та поданого розрахунку; стягнути з відповідачів в солідарному порядку 18 245,97 грн. недоотриманої заробітної плати та 216 114,00 грн. середнього заробітку за час затримки; визнати дії відповідачів дискримінаційними в трудових відносинах при визначенні посадового окладу (а.с.40-44 том 2). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задоволити у повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 04.08.2011 року був укладений контракт між Івано-Франківською міською радою, яка від імені та в інтересах територіальної громади м.Івано-Франківська здійснює правомочності власника об`єктів права комунальної власності, в особі міського голови Анушкевичуса В.А. та громадянином [PERSON] . За умовами даного контракту [PERSON] призначається на посаду директора міського парку культури та відпочинку ім..Т.Г. Шевченка на термін з 04.08.2011 року по 04.08.2012 року включно (т.1 а.с.7-11). Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін. При укладанні трудового контракту, як і звичайного трудового договору обов`язковою вважається домовленість про сам факт прийняття на роботу, про місце роботи, про встановлення трудової функції, про розмір оплати праці, про час початку роботи, про термін дії контракту. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 "Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності" оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті, провадяться за рахунок коштів підприємства і встановлюються у прямій залежності від результатів виробничо- господарської діяльності підприємства. Пунктом 5 зазначеної постанови рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладанні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений Положенням цієї постанови. Пунктом 1.2. Контракту зазначено, що на підставі цього контракту виникають трудові відносини між керівником та Органом управління майном цього підприємства. Тобто з моменту укладення контракту позивач перебував в трудових відносинах з Органом управління майном, яким було доручено керівнику виконувати визначену роботу. В свою чергу, Контрактом було визначено права та обов`язки сторін, у тому числі по виплаті заробітної плати та забезпеченні необхідних умов праці. Отже, питання оплати праці, надання відпусток тощо виписуються і деталізуються у контракті з керівником комунального підприємства. Відповідно до п. 3.1. контракту укладеного 04.08.2011р. з [PERSON] , за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності(т.1 а.с.8). Відповідно до п. 2.4 Контракту зміни та доповнення до цього контракту вносяться шляхом підписання додаткових угод. До даного контракту неодноразово укладалися додаткові угоди, щодо зміни оплати праці, преміювання та продовження терміну дії. Зокрема додатковою угодою №2 до Контракту від 04.11.2011р. внесено зміни до п.3.1 Розділу 3 "Умови матеріального забезпечення керівника", яким посадовий оклад встановлено в розмірі 3 500грн. фактично відпрацьованого часу. (т.1 а.с.12). Таким чином, відбулося збільшення посадового окладу з 2000 грн. до 3 500грн. у відповідності до додаткової угоди. Між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, всеукраїнським обєднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2013-2015 роки була укладена Галузева Угода, яка зареєстрована Міністерством соціальної політики України, реєстраційний номер 26 від 04.10.2013 року (т.1 а.с.13-28). Посилання позивача на норми даної галузевої угоди є безпідставними, Федерація роботодавців ЖКГ своїм листом від 05.05.2013 року зазначила, що галузева угода є обов`язковою для застосування суб`єктами господарювання (роботодавцями), які є членами Федерації роботодавців ЖКГ України і носить рекомендаційний характер для всіх підприємств. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що КО ««Івано-Франківський міський парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» є членом Федерації роботодавців ЖКГ України та стороною галузевої угоди. Згідно розпорядження міського голови від 29.02.2016р. №25/1-с «Про звільнення з роботи [PERSON] » позивача було звільнено з посади директора КО «Івано-Франківський міський парк культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка» 29.02.2016 року. Розпорядження міського голови від 23 березня 2016 року №44/1-с «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 29.02.2016р. №25/1-с «Про звільнення з роботи [PERSON] » в частині дати звільнення, а саме: дату 29.02.2016року змінено на дату 21.03.2016 року Позивач вважає, що виконавчий комітет Івано-Франківської міської радії повинен провести перерахунок заробітної плати відповідно до галузевої угоди та сплатити заробітну плату. Проте, листом від 06.03.2019 року № 14-05/27 начальника відділу бухгалтерського обліку і звітності виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради дана відповідь заступнику директора департаменту правової політики Буджаку В.М. про те, що зарплата [PERSON] у виконавчому комітеті не нараховувалася і не виплачувалася (т.2 а.с.5). Листом від 06.03.2019 року начальник відділу кадрів міської ради, дана відповідь заступнику директора департаменту правової політики Буджаку В.М. про те, що зарплата [PERSON] в апараті Івано-Франківської міської ради, виконкому, департаменту, управлінь, відділів та служб не працював (т.2 а.с.6). Отже, позивач не працював і не працює у виконавчому комітеті Івано-Франківської міської ради жодних нарахувань та виплат виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради позивачу не здійснював. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24.01.2017 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, міського голови м.Івано-Франківська Марцінківа Р., Івано-Франківської міської ради, третя особа - [PERSON] про скасування розпоряджень про звільнення з роботи та призначення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та інших виплат, відшкодування моральної шкоди - відмовлено (т.1 а.с.201-208). Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 07.03.2017 року, виключено з мотивувальної частини рішення Івано-Франківського міського суду від 24.01.2017 року вказівку на те, що робота позивача у період з 05 серпня 2015 року і до часу звільнення відноситься до роботи на загальних умовах безстрокового трудового договору. В іншій частині рішення залишено без змін (т.1 а.с.209-212). Постановою Верховного суду України від 25 квітня 2018 року, рішення Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 березня 2017 року залишено без змін (т.2 а.с.7-12). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed