Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що 26.07.2007р. між [PERSON] та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», було укладено кредитний договір №151/07МК, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США з оплатою за процентною ставкою 14% річних за користування кредитом на строк до 26.07.2022 на умовах повернення, строковості та платності. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань 27.07.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кочан М.В. за №527-Д, за яким у іпотеку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було передано нерухоме майно, що складається з нежитлових приміщень № [NUMBER] зазначених в плані літерою «А», загальною площею 283,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] У зв"язку з невиконанням договірних зобов"язань за відповідачем [PERSON] виникла заборгованість та заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.03.2012 року заборгованість в розмірі 876 273,68 грн. було стягнуто з відповідача [PERSON] на користь банку. Проте, у процесі виконання рішення суду стало відомо, що відповідач незаконно у супереч п. 3.3.1 Іпотечного договору без письмової згоди іпотекодержателя на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківський міської ради від 18.09.2007р. №456 здійснив переведення у житловий фонд вищезазначених нежитлових приміщень та отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Отже, в супереч п.2.1.9 та 3.4.5 Іпотечного договору та ст. 12 Закону України «Про іпотеку» [PERSON] без письмової згоди іпотекодержателя згідно договору купівлі-продажу здійснив продаж частини предмету іпотеки [PERSON]. Загальна сума боргу станом на 16.06.2014р. становить 2 962 495 гр. 55 коп. Оскільки, до відповідача [PERSON] перейшли права та обов"язки за іпотечним договором, то слід звернути стягнення на предмет іпотеки, який йому належить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №151/07МК від 26.07.2007 року. 24.04.2015р. позивач збільшив позовні вимоги та просив про визнання АТ «Банк «Фінанси та Кредит» іпотекодержателем нерухомого майна - квартири [ADDRESS] а також уточнив суму заборгованості станом на 16.04.2015р. - 6 252 479 грн. 60 коп. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала з мотивів наведених в ньому та у заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в наступні судові засідання не з'являвся, причини неявки суд не повідомив, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в наступні судові засідання не з'являвся, причини неявки суд не повідомив, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник із кредитного договору, забезпеченого іпотекою, умовами якого передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечену вимогу в один із передбачених договором способів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що 26.07.2007р. між [PERSON] та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», було укладено кредитний договір №151/07МК, за умовами якого позичальник отримав грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США з оплатою за процентною ставкою 14% річних за користування кредитом на строк до 26.07.2022 на умовах повернення, строковості та платності (а.с.4-6). З метою забезпечення виконання кредитних зобов"язань 27.07.2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Кочан М.В. за №527-Д (а.с.7-10), за яким у іпотеку АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було передано нерухоме майно, що складається з нежитлових приміщень № [NUMBER] зазначених в плані літерою «А», загальною площею 283,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю за домовленістю сторін 644 708 грн., що в еквіваленті становить 127 664,95 доларів США. У зв'язку з невиконанням договірних зобов'язань за відповідачем [PERSON] виникла заборгованість та заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.03.2012 року заборгованість станом на 20.12.2010 року в розмірі 876 273,68 грн. було стягнуто з відповідача [PERSON] на користь банку (а.с.11-12). Згідно ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За вимогами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач [PERSON] належно їх не виконував, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості станом на 16.06.2014 року за кредитним договором №151/07-МК від 26.07.2007 року в розмірі 2 962 495.55 грн., згідно наданого розрахунку (а.с.13-15). З уточнених вимог сума заборгованості станом на 16.04.2015р. становить 6 252 479.6 грн. (а.с.47-53). Однак, суд вважає, що сума заборгованості визначена позивачем не вірно, оскільки позивачем при встановленні заборгованості не враховано чинність заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 14.03.2012 року, яке набрало законної сили у справі №0907/2-43772011, яким вже було вирішено стягнути з позичальника, який є одночасно іпотекодавцем, заборгованість за кредитним договором №151/07-МК від 26.07.2007 року А тому, з врахуванням того, що подвійне стягнення з позичальника за рішеннями суду не допускається, заборгованість по даній справі за позовом банку станом на 16.06.2014 року слід судом визначити в сумі: заборгованість по відсотках - 19 048,48 доларів США, що в еквіваленті становить 223 783,45 грн. (26 396,60 доларів США мінус 7 348,12 доларів США за рішенням суду) та заборгованості по пені за період з 16.06.2013р. по 16.06.2014р. - 1 643 287,89 грн. Аналогічно, станом на 16.04.2015р.: заборгованість по відсотках - 28 591,13 доларів США, що в еквіваленті становить 622 800,58 грн. (35 939,25 доларів США мінус 7 348,12 доларів США за рішенням суду) та заборгованості по пені за період з 16.04.2014р. по 16.04.2015р. - 3 598 573,94 грн., заява щодо строків позовної давності не заявлялась представниками. Представник позивача стверджував, що під час планового огляду предмету іпотеки стало відомо, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 18.09.2007р. № 456 здійснив переведення у житловий фонд вищезазначених нежитлових приміщень та отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно (а.с.90-91). Проте, як вбачається із відповіді виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 23.06.2012р. (а.с.95), Департаментом містобудування та архітектури та виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради не надавались дозволи на проведення реконструкції нежитлових приміщень в будинку [ADDRESS] а також не затверджувався акт про готовність об'єкту до експлуатації, проектна документація в Департаменті відсутня. [PERSON] отримав у власність квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів « 204 від 01.02.2011 року та зареєстрував за собою право власності 18.02.2011 року. Квартира складається з 3-х кімнат, житловою площею 73,3 кв.м., загальною площею 107,5 кв.м. (а.с.59). Відповідно до п.1.3. договору іпотеки, предметом іпотеки, що є забезпеченням викладених у кредитному договорі зобов'язань іпотекодавця є нерухоме майно, що складається з нежитлових приміщень [NUMBER] зазначених в плані літерою «А», загальною площею 283,7 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Право власності на предмет іпотеки підтверджено: договором купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого 26.07.2007 року Кочан М.В. приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО, за реєстровим №522-Д, зареєстрований в державному реєстрі правочинів за №4352002, зареєстрований в Івано-Франківському ОБТІ згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15377575 від 26.07.2007 року реєстраційний №18924732, в реєстрову книгу №6ф номер запису 1112. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №15377640 виданого 26.07.2007 року Івано-Франківським ОБТІ, реєстраційний №18924732 предмет іпотеки має загальну площу 283,7 кв.м. вартістю 143 268 грн. Отже, квартира [ADDRESS] не є предметом іпотеки за договором іпотеки від 27.07.2007 року, зареєстрованим за № 527-Д, зважаючи на ряд відмінностей: квартира є житловим приміщенням, в іпотеку передано нежитлове приміщення, площа квартири - 73,3 кв.м., предмету іпотеки - 283,7 кв.м., загальна вартість квартири становить 267 855 грн., предмету іпотеки - 143 268,00 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек, відповідно до статей 6, 25, 26 якого внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду. Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Відповідно до копії витягу про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек №13665457 від 27.07.2007 року об'єктом обтяження є нежитлові приміщення [ADDRESS] номер за РПВН: 18924732. Іпотекодержателем є ТзОВ «Банк «Фінанси та Кредит», іпотекодавець - [PERSON] (а.с.60, 79 зв.). В Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек відомості щодо квартири квартиру [ADDRESS] відсутні (а.с.59). Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Згідно постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24.12.2014 року ст. 23 Закону України «Про іпотеку» не може бути застосована до спірних правовідносин в яких, під час переходу права власності на спірну квартиру до іншої особи спірна квартира предметом іпотеки не була. Посилання представника позивача на практику викладену в ухвалі Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.06.2009 року судом до уваги не може бути прийнята, оскільки, відповідно до вказаного рішення відчужувався об'єкт застави, а предметом розгляду справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до законного набувача [PERSON] та попереднього власника [PERSON] є квартира [ADDRESS] яка іпотекою обтяжена не була і є відмінною від іпотеки за договором від 27.07.2007р. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідач [PERSON] придбав квартиру без порушень вимог закону, на момент прилюдних торгів обтяження іпотекою квартири [ADDRESS] не було. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. А тому, беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов про визнання позивача іпотекодержателем, звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №151/07МК від 26.07.2007 року в розмірі 6 252 479,6 грн. є необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 530, 533, 572, 589-591, 1050, 1052, 1054 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,

Outcome: dismissed