Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район с. Федорівка вул. Шевченка, 36, який укладений 29 червня 2000 року між ним та відповідачами та зареєстрований Універсальною товарною біржею «Інкопмарк контракт», реєстраційний номер № 57. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.06.2000 року він придбав житловий будинок під №36, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Федорівка в Кіровоградського районі Кіровоградської області. Вказаний договір був укладений між ним та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в письмовій формі та відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України "Про товарну біржу'", зареєстрований на товарній біржі УТВ «Інкопмарк-контракт», реєстраційний номер 57. Сторони взяті на себе зобов'язання виконали, а саме: відповідачі передали житловий будинок, отримавши гроші в обумовленій сумі. Вказаний вище договір був зареєстрований в Кіровоградському технічному бюро інвентаризації. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української PCP 1963 року (далі - ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що діяла на час вчинення правочину, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Тобто, при укладенні договору купівлі-продажу сторони виконали всі умови договору відповідно до ст. 224 ЦК України (редакції 1963 року), однак позивач не може в повному обсязі використати свої права власника вказаної квартири, оскільки при оформленні договору купівлі продажу не були дотримані вимоги ст. 277 ЦК України (редакції 1693 року), яка передбачила обов'язкову нотаріальну форму посвідчення договору. У звязку з викладеним просить суд задовольнити позов. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги з підстав зазначених у позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надали до суду письмові заяви в якій позовні вимоги визнали, просили розглянути справу без їх участі. Відповідно до ч. 3, 4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 29.06.2000 року позивач [PERSON] придбав житловий будинок під № 36, що знаходиться по вул. Шевченка в с. Федорівка в Кіровоградського районі Кіровоградської області. Вказаний договір був укладений між позивачем та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в письмовій формі та відповідно з вимогами, встановленими ст. 15 Закону України "Про товарну біржу'", зареєстрований на товарній біржі УТВ «Інкопмарк-контракт», реєстраційний номер 57 (а.с. 5). Сторони взяті на себе зобов'язання виконали, а саме: відповідачі передали житловий будинок, а позивач сплатив гроші в обумовленій сумі. Вказаний вище договір був зареєстрований в Кіровоградському технічному бюро інвентаризації. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (а.с.6). Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української PCP 1963 року (далі - ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що діяла на час вчинення правочину, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Тобто, при укладенні договору купівлі-продажу сторони виконали всі умови договору відповідно до ст. 224 ЦК України (редакції 1963 року), однак позивач не може в повному обсязі використати свої права власника вказаної квартири, оскільки при оформленні договору купівлі продажу не були дотримані вимоги ст. 277 ЦК України (редакції 1693 року), яка передбачила обов'язкову нотаріальну форму посвідчення договору. \~Оскільки вищезазначений договір було укладено у період дії\~ЦК України 1963 року, то згідно п.4 Заключних та перехідних положень до\~ЦК України 2003 року, дані правовідносини потрібно розглядати згідно\~ЦК України 1963 року. Відповідно до ст. ст.\~47,\~227 ЦК України\~1963 року у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Враховуючи те, що договір купівлі-продажу фактично було виконано, суд вважає, що наявні всі обставини для визнання його дійсним та виконаним. \~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з викладеного та

Outcome: approved