Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON] уточнивши позовні вимоги звернулися до суду з позовом до [PERSON], Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, реєстраційної служба Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області де третіми особами, що не заявляють самостійних вимог є відділ Держземагентства в Тарутинському районі Одеської області, Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області, державний нотаріус Арцизької державної нотаріальної контори Бучацький Володимир Яковлевич про визнання недійсним договору дарування та повернення всього одержаного за цією угодою, визнання спільною сумісною власністю прав на земельні частки ( паї), визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частку прав на земельні частки ( паї), визнання недійсним рішення Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, визнання недійсним та скасування запису про реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю, визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, а саме на земельні ділянки та скасування рішень державного реєстратора реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції про державну реєстрацію прав власності з внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - земельні ділянки, а також позивач [PERSON] просила поновити строк для звернення з цим позовом до суду , посилаючись на те, що 23.01.1999року між позивачами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Так, за рахунок спільних капіталовкладень та спільної праці, діючи в інтересах сім'ї позивач [PERSON] придбав у членів КСП " Березіно" належні їм на праві власності 5 земельних часток (паїв) розміром 7,49 га кожний, про що були укладені договори дарування з [PERSON] від 31 січня 2000 року, з [PERSON] від 17 січня 2000 року, з [PERSON] від 31 січня 2000 року, з [PERSON] від 31 січня 2000 року, з [PERSON] від 31 січня 2000 року, які посвідчені державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Бучацьким В.Я., та які рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 16.07.2015року у цивільній справі № 514/2099/13-ц , яке набрало законної сили визнані договорами купівлі - продажу. Куплені ним земельні частки ( паї ) виділені Березинською селищною радою на місцевості в земельну ділянку площею 42,15га. Так, позивач [PERSON] зазначила, що у листопаді 2013року їй випадково стало відомо, що на підставі договору дарування від 06.03.2000року укладеного між її чоловіком /співпозивачем [PERSON]/ та рідною сестрою останнього [PERSON], а також Державного акту на право власності на землю від 28.11.2000року виданого [PERSON] на підставі рішення Березинської селищної ради від 19 квітня 2000року № 27 фактичним власником земельної ділянки розташованої на території Березинської селищної ради , площею 42,15 га, - є рідна сестра співпозивача [PERSON] -[PERSON]. Про існування Договору дарування позивачка навіть і не здогадувалась , оскільки її чоловік співпозивач [PERSON] запевнив її , що куплені ним земельні частки (паї) вже виділені на місцевості і всі правовстановлюючі документи зберігаються в будинку його матері. Крім того, на протязі 13 років її чоловік володіє спірною земельною ділянкою, оскільки обробляє її самостійно за свої власні кошти. З метою належного обробітку землі було придбано необхідну сільськогосподарську техніку, в тому числі і два трактори . Тож, позивач [PERSON] дізналась від свого чоловіка співпозивача [PERSON], що внаслідок недобросовісності та зловживанням своїм становищем рідної сестри, а саме відповідачки [PERSON], яка в свою чергу запропонувала [PERSON] об'єднати зусилля для спільного обробку землі та передачі їй придбаних майнових прав на земельні частки (паї) виключно для виділення їх в натурі , було укладено зазначений договір Дарування без згоди позивача [PERSON], тим самим співпозивач [PERSON] позбавив поджружжя [PERSON] та [PERSON] правового статусу титульних власників спірної земельної ділянки. Отже, зазначили співпозивачі оскільки [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] придбав у відчужувачів за спільні кошти подружжя на підставі договорів куплі - продажу майнові права на земельні частки ( паї) , що підтверджено рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 16.07.2015року у цивільній справі № 514/2099/13-ц , яке набрало законної сили , та під час укладання такої угоди не було дотримано вимог Закону про обов'язкову письмову згоду іншого з подружжя , а в даному випадку [PERSON] на укладання правочину, то до договору Дарування укладеного між [PERSON] та [PERSON] повинні бути застосовані наслідки недотримання вимог такої угоди та визнано його недійсним. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав уточнену позовну заяву у повному обсязі та просив її задовольнити. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] за дорученням [PERSON] підтримав уточнену позовну заяву у повному обсязі та зазначив, що в результаті укладення вищезазначених договорів дарування земельних часток ( паїв), позивач [PERSON] вважала, що вона разом з позивачем [PERSON] набули за спільні кошти п'ять земельних часток (паїв) саме в спільну сумісну власність подружжя . З моменту набуття права власності на земельні частки ( паї) [PERSON] розпочав обробляти сформовану з паїв ділянку. У [PERSON] не було жодних підстав вважати, що насправді її чоловіком були оформлені із відчужувачами прав на земельні частки ( паї) договори дарування, які опосередковують безоплатний перехід майна та фактично позбавляють позивачку права власності на її долю в спільному сумісному майні подружжя. Так, 26.11.2013 року серед документів , які позивач [PERSON] привіз в м. Одесу після підтоплення будинку його матері в результаті повені в Тарутинському районі Одеської області, позивач [PERSON] виявила договір дарування від 06.03.2000року укладений між її чоловіком [PERSON] та його сестрою відповідачем [PERSON] про відчуження паїв та Державний акт на землю виданий відповідачу [PERSON] Отже, саме з цього часу позивачка дізналася, що земельні частки ( паї ) не об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. Дізнавшись про порушення своїх прав позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області у справі № 514/2099/13-ц від 16.07.2015року , яке набрало законної сили, визнано договори дарування, укладені позивачем [PERSON] із власниками земельних часток ( паїв) в січні 2000року удаваними угодами та встановлено їх договорами купівлі - продажу. Зазначеним рішенням суду було підтверджено факт придбання позивачем [PERSON] прав на спірні земельні частки ( паї ) за спільні кошти у спільну сумісну власність подружжя і ця обставина не підлягає доказуванню та тягне за собою незворотні правові наслідки у виді необхідності отримання згоди другого з подружжя при відчужені цього майна. Договір дарування від 06.03.2000року укладений між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] не містить такої згоди позивача [PERSON] - тож, він повинен бути визнаний недійсним та до нього мають бути застосовані наслідки недійсності такого правочину . Крім того, зазначив, що позивач [PERSON] дізналась про порушення свого права лише 26.11.2013року , знайшовши договір дарування від 06.03.2000року, що також підтверджується рішенням Тарутинського райсуду Одеської області від 16.07.2015року у справі № 514/2099/13-ц та роз'ясненням адвоката Можарської К.В., якою було запропоновано позивачу [PERSON] звернутись до суду за захистом її прав. Просив задовольнити уточнену позовну заяву у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову, зазначивши, що на протязі 1999 та 2000 років вона зі своїм чоловіком [PERSON] та її рідний брат [PERSON] з дружиною [PERSON] вирішили за спільні кошти придбати у жителів с. Березине належні їм сертифікати на право на земельні частки (паї) , щоб зайнятися сільськогосподарською діяльністю. Так, за спільні кошти, які вони вклали порівну, було придбано 11 сертифікатів на право на земельні частки ( паї) , кожна з яких розміром 7,49 умовних кадастрових гектарів. [PERSON] 11 сертифікатів оформив на себе. Коли вона дізналася, що всі сертифікати брат оформив на своє їм'я , між ними виникла сварка з цього приводу. Так, [PERSON] самостійно виявив бажання подарувати їй її ж сертифікати, про що було укладено спірний договір дарування . Оскільки на той час в її родині не було матеріальної можливості займатися сільським господарством, вона та її чоловік вирішили передати [PERSON] у тимчасове користування їх земельну ділянку, а він повинен був виплачувати певну суму із зібраного врожаю. Так, за 13 років користування спірною земельною ділянкою він цієї умови не дотримувався тож, вона попередила [PERSON], щоб останній більше не обробляв її земельну ділянку. Однак, [PERSON] заявив про те, що він не поверне спірну земельну ділянку. Всупереч цьому відповідачка вирішила самостійно обробляти свою земельну ділянку та виявила в себе вдома відсутність Державного акту на право приватної власності на землю, заявила, що підозрює, що в неї викрав Державний акт [PERSON]. На цих підставах вона почала виготовляти нову документацію, і коли отримала свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку почала самостійно її обробляти. Крім того, зазначила, що за договором дарування від 06.03.2000 року вона отримала права на земельні частки ( паї ) , які разом дають їй право на 37, 45 умовних гектарів. Зазначила, що до спірної земельної ділянки яка належить їй на праві власності також входить її особисте право на земельну частку пай розміром 7,49 умовних кадастрових гектари. Тож, спірна земельна ділянка складається з п'яти подарованих та одного її особистого сертифікатів, які посвідчують право на земельну частку (пай). Просила в позові відмовити у повному обсязі. Представник відповідача за дорученням [PERSON] заперечував проти позову, посилаючись на те, що по-перше позивачем пропущено строк позовної давності більше ніж десять років, а належних і допустимих доказів про поважність причин пропуску строку для звернення до суду з цим позовом суду не надано. Зазначив, що при укладанні договору дарування позивач [PERSON] добре знала та сама зазначила в позові про те, що разом з чоловіком за свої власні кошти вони вирішили придбати майно у вигляді прав на земельні паї. Тож, твердження позивачки [PERSON] про те, що їй особисто стало відомо про те, що її чоловік подарував сертифікати своїй сестрі безпідставне. По-друге, зазначив, що єдиним доказом по справі про визнання договору дарування від 06.03.2000року укладеного між співпозивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] є посилання позивачів на рішення Тарутинського районного суду від 16.07.2015рокуу цивільній справі № 514/2099/13-ц яким договори дарування сертифікатів, які посвідчують право на право на земельні ділянки визнано удаваними та встановлено (визнано) їх договорами купівлі-продажу. Однак, посилаючись на Постанову Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009року, зазначив, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Тож, вважає, що в цій справі беруть участь інші учасники процесу , ніж ті, що приймали участь у розгляді цивільної справи 514/2099/13-ц, а тому обставини зазначені у позовній заяві, яка зараз розглядається повинні бути позивачем доведені та підтверджені доказами на загальних підставах, а не посиланням на рішення, яке вже набрало законної сили. Тож, жодного доказу суду по справі не надано. Надано тільки копії документів, а саме копія договору, копія, актів, копія сертифікатів не зважаючи на те, що рішення не має преюдиційного значення. Зазначив, що показання свідка [PERSON] дуже суперечливі показанням свідків [PERSON] та [PERSON]. Посилався, що державним нотаріусом під час затвердження угоди дарування не було порушено норм діючого та той момент законодавства яке діяло на той час, оскільки він посвідчений за обоюдною згодою сторін, що підтверджується самим договором дарування від 06.03.2000 року. Крім того, зазначив, що не має предмету позову, оскільки в тій справі розглядалися вимоги про визнання договорів дарування земельних паїв удаваними та встановлення їх договорами купівлі - продажу. Земельні частки( паї) це віртуальне право, яке ще не визначено на земельній ділянці, а в позові йдеться мова про реальну земельну ділянку площею 42, 15 га. Позов також пред'явлено до Реєстраційної служби, але враховуючи що під час розгляду справи , такої служби вже не існує, в частині позовних вимог що стосуються Реєстраційної служби суд повинен відмовити. Також, не погодився з вимогою про визнання права власності по 1/2 частині на сертифікати які посвідчують право на земельні частки( паї), оскільки реституція сама по собі передбачає повернення сторін у попередній стан. Відповідач Березинська сільська рада Тарутинського району Одеської області в особі представника, а саме [PERSON] до судового засідання не з'явились, з позовом погодились , просили розглянути справу у їх відсутності ( т.2 а.с.22). Відповідач Реєстраційна служба Тарутинського району Одеської області до судового засідання не з'явились надали до суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області ( т.2 а.с.22-23). Третя особа Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області до судового засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, надали заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності. Заперечень не мають, окремих вимог не висувають ( т.2 а.с.21). Третя особа Відділ Держземагенства у Тарутинському районі Одесської області до судового засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, надали заяву з проханням розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі ( Т.2 а.с.26-27). Третя особа Арцизька районна Державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Буцацький В.Я. до судового засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутності. Заперечень по справі не мають ( т.2 а.с. 39-42). Свідок [PERSON] зазначив суду, що з позивачем [PERSON] не має доброзичливих стосунків, а відповідач [PERSON] - це його дружина. В кінці 1999року [PERSON] зі своєю дружиною жили в них, так на той час розпадалось господарство, тож він запропонував створити приватне господарство, на що позивач [PERSON] погодився та запропонував його організувати в рівних частках. Так, разом з позивачем вони купили 11 сертифікатів які посвічували право на земельні частки ( паї ) по 2500гривень за пай, тож він знаходив людей які продавали сертифікати, а позивач оформлював документи самостійно, а саме він давав позивачу гроші та свій паспорт, а позивач [PERSON] їздив сам до м. Арциз в нотаріальну контору, де все оформлював на себе, хоча скупали паї вдвох. Так, в ході цієї події між ними виникла сварка по тих підставах, що позивач замість 2500гривень за пай давав людям по 300 гривень, та розлючені селяни приходили саме до нього [PERSON] і сварилися. Крім того, свідок зазначив, що позивач [PERSON] під час купівлі паїв була в них дома і добре знала, що відбувається і, що її чоловік [PERSON] віддарував своїй сестрі п'ять сертифікатів які посвідчують право на земельні частки ( паї) оскільки ці сертифікати були придбані за спільні кошти свідка та позивача [PERSON]. Свідок зазначив суду, що свідомо оформлювали договори дарування сертифікатів, які посвідчують право на земельні частки ( паї). Крім того, зазначив, що позивач [PERSON] повинен був користуватися їх землею куди також входив пай [PERSON] та сплачувати певні гроші за користування землею, однак цю домовленість він не виконував. Свідок [PERSON] повідомила суду про те, що дійсно у кінці 1999року вона разом з чоловіком [PERSON] та [PERSON] з дружиною вирішили створити приватне господарство, тож всі разом дійшли згоди, що потрібно купувати сертифікати на земельні частки ( паї), так її чоловік [PERSON] знаходив людей які продають сертифікати, а позивач [PERSON] займався оформленням документів. Зазначила, що на той час на одну людину можливо було оформити земельну ділянку лише до 50 га. Повідомила, що коли її брат дарував п'ять сертифікатів, що посвідчують право на земельні частки ( паї), то його дружина [PERSON] добре про це знала. Крім того, за сертифікати розраховувались її чоловік [PERSON] та позивач [PERSON]. Спірною ділянкою користувався позивач [PERSON] на протязі 13 років, оскільки на той час в неї не було змоги нею користуватися. Однак, коли вона запропонувала [PERSON] повернути ділянку, останній відмовився. Зазначила, що всі документи які посвідчували право власності на спірну земельну ділянку до 2013року знаходились в неї в будинку. Однак після того, як вона запропонувала брату повернути спірну земельну ділянку, то виявила їх пропажу і почала виготовляти нові документи, які посвідчують право власності на земельну ділянку. Більш того, зазначила, що свідомо оформлювали договори дарування сертифікатів які посвідчують право на земельні часки ( паї ) , оскільки так було дешевше на той час. Свідок [PERSON] повідомив суду, що до суду з позовом звернулась його дружина [PERSON], а він є співпозивачем. Так, після придбання всіх сертифікатів, він стикнувся з законодавчими обмеженнями , які полягали в неможливості оформити на себе право власності на всю земельну ділянку, яка була сформована в результаті виділення паїв, тож, в нього виникла потреба в формальному оформлені частини паїв на довірену особу, якою в той час була рідна сестра [PERSON]. Між ними існувала домовленість про формальне тимчасове переоформлення прав на папері. Реальної волі передавати сестрі право власності на придбані паї в нього не було. Зазначив, що користувався вільно земельною ділянкою 13 років. Більш того, зазначив, що дійсно його сестра разом зі своїм чоловіком [PERSON] запропонували створити господарство, в якому він би ніс матеріальні витрати, а сестра з чоловіком допомагали йому вести це господарство. Крім цієї землі вони разом придбали за півроку ще й іншу землю, однак зараз мова йдеться про його особисту землю. На організацію господарства були витрачені кошти батька позивача [PERSON]. Пояснив суду, що його дружина [PERSON] не знала, що він оформлює договори дарування сертифікатів. Крім того, зазначив що ніяких домовленостей про оплату ренти за використання спірної земельної ділянки з сестрою [PERSON] не було. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Так, положеннями ст. 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Крім того, згідно положень ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цьогоКодексу. За змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України 18.12.2009року N 14 обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Встановлено, що 23.01.1999року між позивачами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Так, співпозивач [PERSON] придбав у членів КСП " Березіно" належні їм на праві власності 5 земельних часток (паїв) розміром 7,49 га кожний, про що були укладені договори дарування з [PERSON] від 31 січня 2000 року, з [PERSON] від 17 січня 2000 року, з [PERSON] від 31 січня 2000 року, з [PERSON] від 31 січня 2000 року, з [PERSON] від 31 січня 2000 року, які посвідчені державним нотаріусом Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Бучацьким В.Я.. До того ж, 06 березня 2000року співпозивач [PERSON] діючи в своїх інтересах та відповідачка [PERSON] уклали між собою договір дарування за умов якого [PERSON] подарував [PERSON] зазначені вище 5 сертифікатів. Так, на підставі зазначеного договору дарування рішенням дванадцятої сесії Березинської селищної ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області ХХІІІ скликання від 19 квітня 2000року № 3.87 було передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 42,15 га на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, як наслідок [PERSON] отримала два свідоцтва про реєстрацію її права власності. Та, рішенням Тарутинського районного суду від 16.07.2015року договори дарування, а саме укладений 31.01.2000 року між [PERSON] та [PERSON], серія бланку АВІ №367427, зареєстрований в реєстрі за №330; укладений 17.01.2000 року між [PERSON] та [PERSON], серія бланку АВІ №322942, зареєстрований в реєстрі за №116; укладений 31.01.2000 року між [PERSON] та [PERSON], серія бланку АВІ №367426, зареєстрований в реєстрі за №328; укладений 31.01.2000 року між [PERSON] та [PERSON], серія бланку АВІ №367425, зареєстрований в реєстрі за №326; укладений 31.01.2000 року між [PERSON] та [PERSON], серія бланку АВІ №367424, зареєстрований в реєстрі за №324 - визнано удаваними та встановлено (визнано) їх договорами купівлі-продажу. Тож, на підставі вищенаведеного встановлено, що співпозивач [PERSON] придбав зазначені права на земельні частки ( паї ), внаслідок укладення договорів купівлі-продажу діючи в інтересах сім'ї, ще в 2000році. Згідно зі ст.76 ЦК УРСР перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Також, встановлено, що [PERSON] дізналася про порушення свого права 26.11.2013року , знайшовши договір дарування від 06.03.2000року кладений між [PERSON] та [PERSON], а також державний акт виданий на імя [PERSON] 28.04.2000року на підставі рішення 11 сесії ХХІІІ скликання Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області № 27 , що також підтверджується рішенням Тарутинського районного суду від 16.07.2015року яким договори дарування визнано удаваними та встановлено (визнано) їх договорами купівлі-продажу ( т.1 а.с.31-33). Таким чином, [PERSON] , відповідно до ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року), що узгоджується зі ст.257 ЦК України не пропустила строк звернення до суду за захистом свого порушеного права з приводу визнання договору дарування недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, визнання права власності на земельні частки( паї ), визнання рішення Березинської селищної ради народних депутатів недійсним, скасування реєстрації права власності. Визначаючи норми матеріального права, що підлягають застосуванню та надаючи правову кваліфікацію фактично існуючим між сторонами по справі правовідносинам суд виходить з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, оцінка дійсності кожного правочину та документу, який оспорюється позивачем повинна проводитися за правилами законодавства, яке було чинним на момент вчинення правочину (видачі документу). Оскільки договір дарування було укладено 6 березня 2000 року питання про його дійсність повинно вирішуватись за нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року , з подальшими змінами та доповненнями та Кодексом про шлюб і сім'ю України від 20.06.1969 року з подальшими змінами та доповненнями, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно до ст. 243, 244 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Указом Президента №666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», а саме ст. 3 було установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування застави. Відповідно до пункту 3 Указу Президенту України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» № 666-84 від 10.11.1994 року право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Згідно з частиною 2 пункту 4 зазначеного Указу № 666-84 саме власники земельних ділянок можуть добровільно створювати на базі належних їм земельних ділянок спільні сільськогосподарські товариства, передавати ці ділянки у спадщину, дарувати, обмінювати, здавати в оренду і продавати громадянам України без зміни цільового призначення . Указом Президента України «Про захист прав власників земельних часток (паїв)» від 21.04.1998 року № 332/98 та Порядком посвідчення договорів відчуження земельних ділянок та прав на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, що затверджений Наказом Мінюсту і Держкомзему від 06.06.1996 року, передбачено, що передача громадянином свого права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом у власність іншій фізичній та юридичній особі є самостійним видом відчуження, договір відчуження права на земельну частку (пай) повинен посвідчуватися нотаріально. Аналізуючи вищевказане законодавство, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що сертифікати на земельну частку (пай) могли виступати об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до ст. 6 ЗК України (в редакції що діяла на момент виникнення правовідносин) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у разі: купівлі-продажу, дарування та обміну. Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах №14/5/48 від 06.06.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.06.1996 року за №324/1349 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №84/5/232 від 08.08.2005 року) - громадяни мають право продавати або іншими способами відчужувати (заповідати, дарувати, обмінювати) без зміни цільового призначення земельні ділянки, а також право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом (п.2.2); договір відчуження земельної ділянки посвідчується в нотаріальному порядку (п.2.3.). Відповідно до ст. 18 ЗК України, що діяв на момент укладання правочину, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором , який посвідчується у нотаріальному порядку. У гл. 3 ЦК 1963 р. наведено вичерпний перелік підстав, за наявності яких угода може бути визнана недійсною. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»(зі змінами; далі -постанова Пленуму), угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків. Згідно з ч. 1 ст. 59 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Відповідно до ст. 48 ЦК України в редакції 1963 року, недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Згідно ст.23 КпШС, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Відповідно ст. 35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994року№ 18/5, угоди про відчуження або заставу майна подружжя , що належить їм на праві спільної сумісної власності, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення , можуть бути посвідчені нотаріусами при наявності письмової згоди другого із подружжя. Досліджуючи копії матеріалів щодо договору дарування , посвідченого Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області від 06.03.2000року за реєстровим № 1022 на бланку [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] судом встановлено, що зазначена угода про відчуження спільного майна подружжя, а саме прав на право на земельні частки ( паї ) не містить письмової згоди другого з подружжя, а саме [PERSON], на відчуження майна її чоловіком [PERSON]( Т.2, а. с. 70-81 ). Аналізуючи в сукупності зібрані докази, приймаючи до уваги, що договір дарування прав на земельні частки ( паї ) які посвідчені сертифікатами серії [NUMBER] від 17.01.2000року під реєстровим № 116; серії [NUMBER] від 31.01.2000року під реєстровим № 324; серії [NUMBER] від 31.01.2000року під реєстровим № 326; серії [NUMBER] від 31.01.2000року під реєстровим № 328; серії [NUMBER] від 31.01.2000року під реєстровим № 330 , було укладено [PERSON] без згоди його дружини [PERSON], суд приходить до висновку, що вказаний договір дарування підлягає визнанню недійсним в порядку ст.48 ЦК УРСР, у зв'язку з порушенням при його укладенні вимог ст.23 КпШС України. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 28.04.78 року N 3, при задоволенні позову суд в одному рішенні постановляє про визнання угоди недійсною і про застосування передбачених законом наслідків. За змістом ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР такими наслідками є зобов'язання кожної з сторін повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що є всі необхідні правові підстави для визнання договору дарування сертифікатів від 06.03.2000року про право на земельні частки (паї), серії [NUMBER] від 06.10.1997 року; серії [NUMBER] від 06.10.1997року; серії [NUMBER] від 06.10.1997року; серії [NUMBER] від 06.10.1997року; серії [NUMBER] від 06.10.1197року недійсним, а вимоги позивача про: 1) визнання частково недійсним рішення дванадцятої сесії Березинської селищної ради народних депутатів Тарутинського району Одеської області ХХІІІ скликання від 19 квітня 2000року № 3.87 про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 42,15 га на території Березинської селищної ради Тарутинського району Одеської області; 2) визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, а саме земельні ділянки за кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER]; 3) скасування рішень державного реєстратора Реєстраційної служби Тарутинського районного управління юстиції в Одеській області від 18.03.2014року індексний номер 11707869 від 18.03.2014року та індексний номер 11711166 від 18.03.2014року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на нерухоме майно - є похідними від заявлених вимог щодо недійсності договору дарування , тож також підлягають задоволенню. Що стосується вимоги про визнання права власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині на майно яке складається з сертифікатів про право на земельні частки (паї), серії [NUMBER] від 06.10.1997 року; серії [NUMBER] від 06.10.1997року; серії [NUMBER] від 06.10.1997року; серії [NUMBER] від 06.10.1997року; серії [NUMBER] від 06.10.1197року , суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, оскільки визнання спірного договору дарування недійсним передбачає повернення позивачам всього одержаного за угодою. До цього ж, позивачами не було надано доказів, що це право оспорюється або не визнається іншою особою, або існує спір про поділ спільного майна подружжя. У відповідності до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду щодо виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації прав. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial