Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивачки звернулися у грудні 2015 року до суду з позовом до відповідача, в якому прохають припинити право спільної часткової власності [PERSON] на частку 7/20 в квартирі № 113, яка знахоходиться в м.Гадяч по вул. 50 років Жовтня (Полтавська ), буд. № 44; присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію за належну йому частку 7/20 в квартирі № 113, яка знаходиться в м.Гадяч по вул. 50 років Жовтня (Полтавська) згідно висновку екпсерта за рахунок коштів позивачів в рівних частках; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожною на 1/2 частину квартири № 113, яка знаходиться в м.Гадяч по вул. 50 років Жовтня (Полтавська). В обгрунтування позову зазначили, що їм з відповідачем належить на праві спільної часткової власності квартира №113 по вул.Полтавська в м.Гадяч, а саме: позивачкам належить по 13/40 частин кожній, а відповідачу 14/40 частин. Рішенням Гадяцького районного суду від 24 лютого 1998 року змінено договір найму та визначено порядок користування квартирою [PERSON] та [PERSON], але без врахування частки їх спільної доньки [PERSON] Позивачки та відповідач не ведуть спільне господарство, відповідач знявся з реєстрації з 2002 року, вчиняє сварки та порушує громадський порядок, з'являється до квартири в нетверезому стані, тому такі дії роблять неможливим спільне володіння та користування квартирою. В квартирі зареєстровані позивачки та дві неповнолітні дитини [PERSON], [INFO] та [PERSON], 19.10.2008 року, яка є дитиною-інвалідом. Відповідач більш ніж десять років не зареєстрований в квартирі та проживає за адресою пров.Дачний, 15 в м.Гадяч в будинку, який був отриманий ним у спадок від батьків. При цьому відповідач не погоджується здійснювати ремонт квартири, так як труби та сантехніка знаходяться в аварійному стані, не сплачує комунальні послуги. 03 лютого 2016 року в попередньому судовому засіданні відповідач [PERSON] звернувся з зустрічним позовом про примусове вселення та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні належною йому кімнатою. Ухвалою суду 22.12.2016 року за заявою позивача за зустрічним позовом [PERSON] його позов було залишено без розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що після розірвання шлюбу з відповідачем ним створюються умови за яких спільне використання квартири є неможливим. При цьому відповідач не проживає тривалий час в ній, а з'являючись влаштовує сварки, що підтверджують сусіди. Також в належну йому кімнату без її згоди заселяє наймачів, які користуються також і її речами та продуктами, які знаходяться в ванній кімнаті та кухні. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона не може проживати в квартирі №113 так як її батько створює умови, за яких проживання з дітьми в квартирі не можливе, тому прохає позбавити його права власності на належну йому частку з присудженням компенсації. Представник служби у справах дітей Гадяцької РДА у судовому засіданні в вирішені спору поклалася на розсуд суду. При цьому пояснила, що службою здійснено обстеження спірної квартири та виявлено відсутність будь-яких дитячих речей. Діти зареєстровані за вказаною адресою, тому відсутні перешкоди в їх проживанні та порушення прав неповнолітніх дітей позивачки [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що він отримав дану квартиру як учасник бойових дій, при приватизації було оформлено право власності також на членів його сім'ї. Після розлучення з дружиною він дійсно виписувався з квартири, але на даний час проживає в ній та зареєстрований. Проти присудження йому грошової компенсації за частку в квартирі заперечує, так як не має іншого придатного для проживання житла. Спадковий будинок знаходиться в непридатному для проживання стані, а він, будучи інвалідом 2 групи не має можливості здійснювати ремонт. Окрім того, вартість частки, визначена експертним шляхом не є достатньою для купівлі іншого житла, тому фактично він залишиться без придатного для проживання житлового приміщення. Стосовно сплати комунальних послуг пояснив, що особові рахунки розділені та він не має будь-якої заборгованосіт по їх сплаті. Заслухавши сторони та їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 20 квітня 1999 року позивачкам [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової вланості по 13/40 частин в квартирі №113 по вул.50 років Жовтня в м.Гадяч. ( т.1 а.с.16). Згідно копії свідоцтва про право власності від 14 жовтня 1998 року [PERSON] належить на праві приватної часткової власності 7/20 частин в квартирі №113 по вул.50 років Жовтня в м.Гадяч. ( т.1 а.с.57). Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 28 лютого 1997 року підтверджується розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (т.1.а.с.9) [PERSON] згідно свідоцтв про народження є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно довідки КП "Гадяч-житло" [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO] разом з донькою [PERSON] та онуками [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки виконавчого комітету Гадяцької міської ради та відмітки в паспорті [PERSON] також зареєстрований та проживає за вищевказаною адресою. Положення ст. 365 ЦК України передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як встановлено з матеріалів справи, частка [PERSON] в квартирі складає 14/40 частин. Частка кожної з позивачок складає 13/40 частин, що не перевищує частку відповідача. На думку суду не може вважатися незначною частка, яка складає третину квартири і є меншою лише від суми часток інших співвласників. Відповідно до висновку судового експерта [PERSON] №38 від 20 липня 2016 року ринкова вартість 7/20 часток квартири №113 складає 211137 грн.; виділ у користування кожному з трьох співвласників житлової кімнати для постійного проживання є неможливим; встановити можливі варіанти порядку користування квартирою між співвласниками з урахуванням ідеальних часток, доцільності та без ущемлення їхніх інтересів (з урахуванням статі та віку), не можливо; розподіл квартири відповідно до ідеальних часток співвласників в розмірі 7/20, 13/40 та 13/40 неможливий; розподіл відповідно до ідеальних часток в розмірі 1/2 та 1/2 неможливий. (т.1. а.с.140-150) Згідно правової позиції, висловленої ВСУ при розгляді справи № 6-68 цс14 задовольняючи позов про припинення права власності відповідачки на S_1 частку житлового будинку з виплатою їй вартості цієї частки, суд першої інстанції виходив із того, що таке припинення (пункт 4 частини першої статті 365 ЦК України) не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки вона є громадянином іншої держави, в якій проживає й працює, а спірну власність використовує тільки для літнього відпочинку. Суд апеляційної інстанції, з яким погодився й касаційний суд, вважав такий висновок необґрунтованим з тих підстав, що порушується принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.Такий висновок суду свідчить про неправильне застосування статті 365 ЦК України, оскільки відповідно до цієї норми, зокрема пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Згідно пояснень у судовому засдіанні позивачок, припинення права власності на частку в квартирі не завдасть істотної шкоди відповідачу, так як він має інше житло, а саме спадковий будинок по пров. Дачному, 15 в м.Гадяч. Однак, як вбачається з акту обстеження житлових умов від 06 квітня 2017 року, будинок 1962 року побудови та в ньому не проводився ремонт, конструкції будинку старі, пічне опалення аварійне, зручності в приміщенні будинку відсутні. Як пояснив у судовому засіданні відповідач, позбавлення його права власності на частку в квартирі завдасть йому істотної шкоди, так як він не має іншого придатного для проживання житла. Будинок по пров. Дачному потребує значних вкладень в ремонтні роботи, які він не може здійснювати за станом здоров'я. Показання допитаних у судовому засіданні свідків, викликаних за клопотанням сторін містять протиріччя щодо проживання відповідача в спірній квартирі, тоді як актом обстеження матеріально-побутових умов від 01 вересня 2017 року встановлено, що кімната, яка належить відповідачу обладнана всім необхідним для проживання, особисті речі та побутові прилади є в наявності. Згідно наданих у судовому засіданні довідок заборгованість по сплаті комунальних послуг відповідачем відсутня. Відповідно до висновку № 6/7 судової будівельно-технічної експертизи від 15 03.2017 року визначено ринкову вартість 7/20 спірної квартири в сумі 162 697,5 грн. Згідно квитанції № 200 та меморіального ордера №17 від 21 серпня 2017 року позивачками внесено на депозитний рахунок 162 697, 5 грн. в якості компенсації вартості частки, яка належить відповідачу. У справі "[PERSON] проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що положення Цивільного кодексу від 2003 року про яке йдеться, є достатньо чітким і не дає підстав для суперечливого тлумачення. Крім того, це положення відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану. Як свідчить відповідна практика національних судів - хоча йдеться про рішення, винесені у період після подій у справі, що розглядається,- вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. Відповідно до ч.4 ст. 147 ЦПК України у висновку експерта обов'язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов'язків. Як вбачається з наданого висновку № 6/7 судової будівельно-технічної експертизи від 15 03.2017 року, виконаного судовим експертом [PERSON] на 2 аркуші висновку відсутній підпис експерта про те, що його повідомлено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта за ст. 384 КК України. Таким чином, вищезазначений висновок експерта не може бути прийнятий судом в якості доказу, а отже і вартість частини квартири, яка належить відповідачу в сумі 162 697, 5 грн. не може бути прийнята судом, як ринкова її вартість. Відсутність визначеної ринкової вартості 7/20 частин квартири [ADDRESS] позбавляє суд можливості визначити розмір справедливої компенсації відповідачу у зв'язку з втратою права власності. Даючи оцінку доказам, які надані позивачками на підтвердження неможливості спільного проживання з відповідачем у зв'язку з створенням ним конфліктних ситуацій, суд прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджували б притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення ним правопорушень.

Outcome: dismissed