Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною вимогою про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на ті обставини, що перебуває з нею у шлюбі з 29 червня 2002 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки не склались через різні погляди на життя та несумісність характерів. З грудня 2012 року шлюбних стосунків з відповідачем не підтримує, а тому просив розірвати укладений шлюб. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що з грудня 2012 року з дружиною не проживає, наміру зберігати сім»ю не має, примирення не можливе. У розпаді сім»ї є вина дружини, яка мала поведінку, з якою він не бажав примирятись. Відповідач позов визнала та пояснила, що мають з чоловіком різні погляди на життя, подальше спільне проживання не відповідає інтересам обох. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з"ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 червня 2002 року. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 29 червня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області. Встановлено, що між подружжям фактично не існує сімейних стосунків. З грудня 2012 року сторони шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо. Сімейні відносини між подружжям розладились через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, що призводило до постійних суперечок. Сторони не змогли створити в сім"ї атмосферу, основану на почуттях взаємної любові та поваги. Ухвалами Миронівського районного суду Київської області від 11 грудня 2013 року та 11 березня 2014 року сторонам надавався строк для можливого примирення. Протягом вказаного строку примирення не відбулося. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Додаткові заходи щодо примирення подружжя відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України є непотрібними. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд дійшов висновку, що є достатня кількість підстав для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Підстав, які виключають можливість вирішення питання про розірвання шлюбу відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу не має. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач вказала, що після реєстрації розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Частина 1 статті 88 ЦПК України передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі позову позивач сплатив 229 гривень 40 копійок судового збору, що підтверджується наявними у матеріалах справи квитанціями № 3 від 08 листопада 2013 року та № 19 від 14 листопада 2013 року. Вказані понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного, ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved