Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач ЖБК «Арсеналець-25» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.04.2017 по 31.01.2020 в розмірі 3 753, 5 грн., 3 % річних в розмірі 149, 43 грн., індекс інфляції в розмірі 285, 18 грн., витрати на правову допомогу. Вимоги позову мотивує тим, що відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем, як організацією, яка здійснює утримання та обслуговування буд. [ADDRESS] . Відповідачі не належним чином виконують свої обов`язки, визначені Статутом, та не своєчасно і не в повному обсязі сплачують внески на оплату житлових послуг, витрат по експлуатації і ремонту будинку, утриманню прибудинкової території, у зв`язку з чим виникла заборгованості. 23.03.2020 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. 07.08.2020 ухвалою суду постановлено здійснювати розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. 29.09.2020 до суду надійшла заява про збільшення вимог позову, у відповідності до якої просить стягнути з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2017 року по серпень 2020 в розмірі 5 058, 74 грн., 3 % річних в розмірі 218, 37 грн., індекс інфляції в розмірі 311, 77 грн., витрати на правову допомогу. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій просить суд ухвалити заочне рішення по справі та задовольнити вимоги позову. Відповідачі в судове засідання не з`явились, відзив на позовну заяву не надали. При цьому, останні обізнані про розгляд справи в суді про що свідчать неодноразові заяви про відкладення розгляду справи, а саме від 13.05.2020, 29.09.2020, 04.11.2020, 16.12.2020. Вбачається, що справа перебуває в провадженні суду з березня 2020 року, однак відповідачами не надано жодної заяви по суті справи, не викладено своєї позиції з приводу предмет спору, не надано доказів на підтвердження або спростування обставин, викладених в позові. Разом з тим, до суду не надано доказів наявності в відповідачів будь-яких перешкод для явки в судове засідання, доказів поважності неявки в судові засідання, або перешкод для подання до суду відзиву та відповідних доказів до нього засобами поштового зв`язку. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з"явились,відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідачі належним чином повідомлені про розгляд справи в суді, та не подали до суду відзивів, а також те, що позивач не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно з п.1.1. Статуту ЖБК «Арсеналець-25» - ЖБК «Арсеналець-25» організовано з метою задоволення економічних, соціальних, житлових і інших потреб членів ЖБК на основі об`єднання їх особистих і колективних інтересів на засадах самоврядування і самоконтролю. Цей Статут є новою редакцією статуту ЖБК «Арсеналець-25» зареєстрованого відділом по керівництву організацією і діяльністю ЖБК при виконані Київської міської Ради народних депутатів від 23.01.1985 року №370 (п. 1.2. Статуту). Відповідно до п.1.3. Статуту ЖБК «Арсеналець-25» (нова редакція), до складу членів кооперативу входять власники квартир, що проживають у багатоквартирних будинках за номерами: [ADDRESS] , [ADDRESS] , 1/27 по [ADDRESS] , які були прийняті до дня затвердження Статуту у новій редакції, в тому числі особи, які сплатили пай, але не оформили право власності на надані їм у користування квартири. Відповідно до п.2.1. Статуту - метою діяльністю ЖБК «Арсеналець-25» є забезпечення потреб членів ЖБК шляхом обслуговування, ремонту, реконструкції та утримання житлових будинків [ADDRESS], [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та прибудинкової території по [ADDRESS] за рахунок внесків членів ЖБК та іншої діяльності, яка не суперечить чинному законодавству України. Згідно ордеру на житлове приміщення №6402 від 02.07.1986, відповідачі вселились в кв. [ADDRESS] . Згідно п.3.4. Статуту ЖБК «Арсеналець-25», ЖБК забезпечує виконання власниками квартир і нежилих приміщень вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572. Пунктом 3.5. Статуту ЖБК «Арсеналець-25», визначено, що Житлово-будівельний кооператив здійснює експлуатацію та ремонт належного йому жилого фонду, прибудинкової території за рахунок коштів кооперативу. Пунктом 3.6. Статуту ЖБК «Арсеналець-25», визначено, що оплата за користування тепловою та електричною енергією, водопроводом і каналізацією в будинку ЖБК проводиться за тарифами, встановленими для житлового фонду. Відповідно до п.8.2 Статуту ЖБК «Арсеналець-25» член ЖБК зобов`язаний, зокрема, п.п.8.2.1. виконувати вимоги Статуту та чинного законодавства (в тому числі земельного) щодо використання своєї власності (квартири та ін..) та майна, що забезпечує функціонування будинку в цілому, за цільовим призначенням з дотриманням правил добросусідства, пожежних, будівельних, санітарних норм та правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковою територією. Відповідачі є членами ЖБК, а тому відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України, ЖК Української PCP, Статуту ЖБК зобов`язані своєчасно сплачувати платежі на покриття витрат на експлуатацію та ремонт будинку, прибудинкової території та плату за спожиті комунальні послуги, а також виконувати прийнятті рішення загальних зборів членів кооперативу. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст.4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено розподіл житлово-комунальних послуг за порядком затвердження цін і тарифів на них. Згідно з ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. П. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, з наступними змінами, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Тобто, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошового зобов`язання, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13. У відповідності до ст. ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачами не надано до суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу на спростування обставин, викладених в позові, та розрахунків, наданих стороною позивача. Таким чином, враховуючи порушення відповідачами виконання зобов`язань по сплаті коштів за оплату житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову в частині стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2017 року по серпень 2020 в розмірі 5 058, 74 грн., 3 % річних в розмірі 218, 37 грн., індекс інфляції в розмірі 311, 77 грн. Щодо розміру витрат на правову допомогу, які підлягають до компенсації відповідачами, суд зазначає наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги від 18.09.2019, Акт здачі-прийняття наданих послуг, платіжні доручення. У відповідності до Акту здачі-прийняття наданих послуг, до складу витрат на правову допомогу, надану по даній справі включено підготовку заяви про видачу судового наказу, за підготовку якої сплачено 800 грн. Разом з тим, суд вважає необґрунтованим включення до витрат на правову допомогу по вказаній цивільній справі, витрат позивача у вигляді складання заяви про видачу судового наказу, оскільки як вбачається з матеріалів справи ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2020 ЖБК «Арсеналець-25» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті житлові послуги з [PERSON] , [PERSON] . При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність справи та виконані роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача суми витрат у розмірі 3 000 грн. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір.

Outcome: partial