Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач в травні 2014 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 27 липня 2006 року між Кредитною спілкою "Буковинський Альянс" та членом спілки [PERSON] було укладено кредитний договір №485, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 35 000 грн. зі строком повернення до 26 січня 2007 року. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, у відповідачки [PERSON] станом на 13 травня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 179 739 грн. 83 коп. Просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 179 739 грн. 83 коп., а також 1797 грн. 39 коп. судового збору. Представник позивача Парасій Д.С. під час розгляду справи позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов визнали частково. Не заперечували щодо визначеного представником позивача тіла кредиту. Разом з тим, не погоджувалися щодо нарахованих позивачем відсотків, оскільки нею було здійснено погашення кредиту у розмірі 51 577 грн. 05 коп., а тому відсотки повинні нараховуватись без врахування сплаченої нею суми. Також, вважає, що позивач безпідставно нарахував суму пені. Крім того, зазначила, що вона є особою пенсійного віку та у неї на даний час склалося скрутне матеріальне становище. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що 27 липня 2006 року між Кредитною спілкою "Буковинський Альянс" та членом спілки [PERSON], було укладено кредитний договір №485 (а.с.5). Відповідно до умов договору Банк надав [PERSON] кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 35 000 грн. зі сплатою 42% річних, з кінцевим терміном повернення до 26 січня 2007 року (п.п.1.1,2.1,3.1 Договору). Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час розгляду справи відповідачкою [PERSON] було підтверджено факт отримання нею кредитних коштів. Згідно із положеннями ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При порушенні зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін (ч.1 ст.530 ЦК України)). Відповідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Таким чином, судом достовірно встановлено, що між сторонами існували договірні зобов'язання, які позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачці у користування кредитні кошти. Однак [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, у визначений в договорі строк кошти не повернула, чим порушила умови укладеного між сторонами договору та відповідно прострочила виконання взятих на себе зобов'язань, що призвело до утворення заборгованості по сплаті кредиту, яка згідно із наданим позивачем розрахунком, станом на 13 травня 2014 року складається із: 35 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 118 672 грн. 54 коп. - сума нарахованих відсотків; 26 067 грн. 29 коп. - прострочена пеня (а.с.8-10). Відповідачка повідомлялася про наявну заборгованість та необхідність її погашення, однак залишила дану вимогу позивача без задоволення (а.с.11-12). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як вбачається із вимог ст.536 ЦК України, за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. При цьому, суд вважає не обґрунтованим посилання відповідачки на те, що позивачем їй було невірно здійснено нарахування відсотків за користування кредитом,оскільки, на її думку, кошти, які вона періодично вносила на погашення кредиту, необхідно було зараховувати на погашення тіла кредиту, виходячи з наступного: Зокрема, згідно п.6.3. Договору якщо сума платежу, що його вносить Позичальник, є недостатньою для погашення кредиту, відсотків та пені, то Спілка зараховує в першу чергу суму пені, далі - суму відсотків, а саму, що залишилась, Спілка зараховує на погашення кредиту. Вказаний договір був підписаний відповідачкою [PERSON], а отже, вона погодилася з його умовами в повному обсязі. Таким чином, позивачем вірно було зараховано сплачені відповідачкою кошти на погашення відсотків. Не знаходить суд й підстав для зменшення розміру неустойки (пені) за прострочення виконання зобов'язань. Так, під неустойкою (штрафом, пенею) Закон розуміє грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Згідно вимог ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, виходячи зі змісту наведеної норми, істотними обставинами в розумінні ч.3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положеннями ст. 616 ЦК України передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків. Однак з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, вбачається, що розмір неустойки є значно меншим за фактично виниклу заборгованість по тілу кредиту та відсотках. Крім того, відповідачка [PERSON] стверджувала, що не має можливості сплачувати заборгованість по кредиту, у зв'язку із скрутним матеріальним становищем. Однак, як було встановлено судом, [PERSON] щомісяця отримує пенсію в розмірі 2139 грн., на утриманні не має неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб. Таким чином, суд не знаходить підстав для зменшення розміру неустойки. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що вказаний вище борг по кредитному договору підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача в повному об'ємі. Крім того, суд вважає, що з відповідачки [PERSON] на користь позивача також підлягають стягненню і судові витрати, понесені останнім у зв'язку із зверненням до суду з даним позовом.

Outcome: approved