Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що з 01 лютого 2006 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2010 року було розірвано. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [PERSON], [INFO], які знаходиться на утриманні позивача. 17 жовтня 2013 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дітей, а також з початку 2014 року не сплачує аліменти на утримання дітей. З моменту винесення рішення Дніпровським районним судом м. Києва від 20 листопада 2013 року про стягнення з відповідача аліментів збільшився розмір мінімальної заробітної плати та прожитковий мінімум на неповнолітніх дітей відповідного віку, внаслідок чого збільшилися витрати на утримання дітей. У зв'язку з чим просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо малолітніх дітей - [PERSON] [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [PERSON], [INFO]; змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2013 року, з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох [PERSON] [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначивши у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представництво інтересів здійснювала [PERSON] Представник позивача підтримала позовну заяву, просила її задовольнити у повному обсязі, з підстав викладених у ній. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представники третіх осіб Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та Органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. 20 листопада 2017 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. 22 квітня 2018 року ухвалою суду залучено Орган опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради та, Мирноградський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. 01 червня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Органу опіки та піклування виконавчого комітету Краматорської міської ради та, Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 08 серпня 2018 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. З 01 лютого 2006 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 листопада 2010 року було розірвано (а.с. 4). Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [PERSON], [INFO] (а.с.12, 13). Між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо належного батьківського виховання та доказуванню підлягають обставини щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дітей, а також з початку 2014 року не сплачує аліменти на утримання дітей. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] вбачається, що з 2010 року вихованням та утриманням дітей не займається, не цікавиться їх життям та здоров'ям, інтересами, не бере участь у фізичному, духовному та моральному розвитку, матеріально не допомагає. Крім того, заборгованість по сплаті аліментів становить більше 25 000,00 грн. Тому вважають за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей - [PERSON] [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [PERSON], [INFO] (а.с. 36-37). Судом заслухана думка малолітніх дітей [PERSON] [PERSON], [INFO], та [PERSON] [PERSON], [INFO], які підтвердили, що їх батько [PERSON] не піклується про їх навчання та здоров'я, не цікавиться їхніми досягненнями. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо (а.с.14, 15, 16, 17, 18). При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про засідання комісії питань захисту прав дитини, а також про розгляд справи в суді, не надав жодного заперечення з приводу заявлених позовних вимог, які об'єктивно могли би бути враховані судом під час ухвалення судового рішення. Зазначені фактори, як кожен окремо, такі в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей, з урахуванням винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов'язки по вихованню дітей, а також прояву з його боку щонайменшої батьківської турботи. Отже, вище наведені встановлені обставини в своїй сукупності вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, відсутність будь-яких виняткових обставин чи обставин щодо покращення ситуації. Тому суд приходить висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо малолітніх дітей - сина [PERSON] [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [PERSON], [INFO]. Крім того, позивач просить збільшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада року, а саме, стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 17 жовтня 2013 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 серпня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с.5-7). Відповідно до ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним Кодексом України. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ч. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду Украіни № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Суд враховує неодноразове звернення позивача до Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області із заявами про нарахування аліментів та відсутність відповіді про визначення мінімального розміру аліментів - 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а.с.39, 100), тому вважає наявним спір з питання визначення мінімального розміру аліментів. За встановлених обставин позовні вимоги про збільшення розміру аліментів підлягають задоволенню повністю: змінити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 листопада 2013 року, з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], на користь [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт серії [NUMBER], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], на утримання двох [PERSON] [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку віку, визначив у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 640,00 грн., відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 640,00 грн. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved