Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що мати дитини [PERSON] померла, а батько [PERSON] не цікавиться станом здоров'я дитини та навчанням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, через що дитину було направлено на виховання у сім'ю [PERSON], тобто відповідач самоусунувся від своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився,про розгляд справи повідомлявся належним чином, однак, як вбачається із заяви, що міститься в матеріалах справи, відповідач стверджує, що він не являється батьком [PERSON] Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіславши до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції Київської області, батьками [PERSON], [INFO], є громадяни [PERSON] та [PERSON] [PERSON] змінила своє прізвище на "[PERSON]", що підтверджується рішенням Згурівського районного суду Київської області від 14 березня 2011 року та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Згурівського районного управління юстиції Київської області. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Боярської міської ради Києв-Святошинського району Київської області. Як вбачається із заяви [PERSON], посвідченої державним нотаріусом Згурівської районної державної нотаріальної контори Київської області, зереєстрованої в реєстрі за №996, відповідач стверджує, що він не являється батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до Наказу Згурівської районної державної адміністрації Київської області служби у справах дітей №18 від 11 серпня 2014 року, малолітнього [PERSON] тимчасово влаштували на виховання у сім'ю [PERSON] Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї, забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 164 ч.1 п.2, 165 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має орган опіки та піклування. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав"позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що відповідач дійсно належним чином не виконував своїх батьківських обовязки щодо виховання сина, не цікавився його духовним та фізичним розвитком, не займався його вихованням, та приймаючи до уваги, що відповідач стверджує, що він не являється батьком [PERSON], суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: partial