Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] гроші на загальну суму 88271,23 грн, у тому числі 75000 грн заборгованість за договором позики, 1239,04 грн - 3% річних, 3675 грн інфляційні витрати, 7357,19 грн у розмірі облікової ставки НБУ, 1000 грн моральна шкода та судові витрати. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 20.12.2016 між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого він надав кошти в розмірі 75000 грн. На підтвердження отримання вказаних коштів відповідач написав власноручно розписку. Строк повернення суми позики 20.12.2018. Він неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти, однак останній лише обіцяв повернути кошти. Позивач в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву, якою свої вимоги підтримав, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить провести розгляд справи у його відсутності. Відповідач, будучи повідомленим належним чином про день та час слухання справи, через оголошення на офіційному сайті судової влади України, в судове засідання не з"явився, про причини неявки не повідомив, відзиву проти позову та заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Враховуючи вищевказані обставини, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача у порядку заочного провадження. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики від 20.12.2016. Згідно умов даного договору позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 75000 грн, а останній зобов"язався їх повернути у строк до 20.12.2018. На підтвердження факту оримання коштів відповідач написав розписку 20.12.2016. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (правовий висновок ВСУ від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13). Судом було досліджено копію розписки, її текст та викладені умови повернення грошових коштів. Підстав вважати, що розписка засвідчує існування інших, а ніж боргових правовідносин між сторонами, не встановлено. Розписка має вираження обов`язку [PERSON] повернути грошові кошти, а відтак така розписка дає правові підстави для стягнення боргу судовим рішенням. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається зі змісту договору позики, сторони не встановлювали розмір відсотків, які має сплачувати [PERSON] за користування грошовими коштами. У такому випадку, позивач має право на стягнення з відповідача відсотків у розмірі облікової ставки НБУ, яка в період з 21.12.2018 становила 18,0% річних, а з 26.04.2019 - 17,5% річних. Кількість прострочених днів з 20.12.2018 по 25.04.2019 - 126 дні, з 26.04.2019 по 09.07.2019 - 75 дні. Розрахунок пені у розмірі облікової ставки НБУ за вказані періоди: 20.12.2019 по 25.04.2019 (75000х126х18,0%/365= 4660,27) грн. 26.04.2019 по 09.07.2019 (75000х75х17,5%/365= 2696,92) грн. Всього проценти у розмірі облікової ставки НБУ за весь період прострочення становлять 7357,19 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданих позивачем розрахунків, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 21.12.2018 по 09.07.2019 позивачем на суму боргу 75000 грн було нараховано відповідачу 3% річних на суму 1239,04 грн. (75000 грн х 3 % х 201/365днів), а також інфляційне збільшення боргу на суму 3675 грн. Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 грн підлягають задоволенню. Судові витрати, пов"язані з розглядом справи в розмірі 882,73 грн підлягають у відповідності з положеннями ст. 141 ЦПК України стягненню на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved