Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якому зазначила, що 22 квітня 2015р. вона звернулася відповідача з наміром придбати автомобіль "Kia Sportage" вартість якого складала 250000,00 грн. Для отримання автомобіля у користування позивачу необхідно було сплатити одразу 50000,00 грн., а решту платежу - рівними частками за 60 місяців. Після цього, представник відповідача надав позивачу рахунок на сплату 50000,00 грн. і запропонував сплатити ці кошти, поки він буде готувати всі необхідні документи для укладення договору лізингу. Після сплати позивачем на користь відповідача вказаних коштів, між сторонами 22 квітня 2015р. було укладено договір майнового лізингу №805209 і після підписання договору, позивачу запропонували звернутися до представництва відповідача через три дні для отримання автомобіля та підписання акту прийому-передачі транспортного засобу. 24 квітня 2015р. позивач звернувся до представництва для отримання автомобіля, де йому було повідомлено про те, що для отримання транспортного засобу у користування, йому необхідно сплатити додатково 125000, грн. (50% вартості автомобілю) та 7500 грн. комісії за передачу транспортного засобу. Таким чином, позивачка вважає, що було порушено її права, як споживача і просила визнати недійсним вказаний договір та стягнути з відповідача сплачені йому за договором кошти в розмірі 50000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав зазначені в позовній заяві доводи, зазначив, що під час укладення договору лізингу позивачка в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не була повідомлена про всі істотні умови договору, а також договір необхідно визнати недійсним, оскільки він не посвідчений нотаріально, що є необхідним, оскільки предметом лізингу був автомобіль. Також, представниками компанії «ІГК» позивачка була введена в оману. Представник відповідача просив розглядати справу без його участі, та надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 22.квітня 2015р. між позивачем та Лізинговою компанією «ІГК» було укладено договір майнового лізингу, предметом якого є автомобіль «КІА Sportage» вартістю 250000,000 грн. При укладенні договору, позивачем було підписано додаток 2 до договору, в якому перелічено істотні умови договору, а саме, що вартість предмету лізингу складає 250000 грн., відсоток платежів - 5%, сума виплат 125000 грн., щомісячний платіж 10000 грн., вартість фінансування 20% - 50000грн., комісія .за передачу 3% - 7500 грн. Таким чином, позивач був обізнаний про усі істотні умови договору і погодився з ними, оскільки підписав їх та сплатив суму фінансування в розмірі 50000 грн. Даний договір лізингу укладений у простій письмовій формі і нотаріально не посвідчується. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 22 квітня 2015р. між Лізинговою компанією ТОВ «ІГК» (лізингодавець) та [PERSON] (лізингоодержувач) було укладено договір лізингу №805209, за яким Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування Предмет Лізінгу (автомобіль "Kia Sportage"), а Лізінгоодержувач зобов'язується прийняти Предмет Лізінгу та сплачувати Лізінгові платежі згідно умов договору. Відповідно до п.2.3 договору замовлення Предмету Лізінгу відбувається з моменту підписання Лізінгоодержувачем Спеціфікації (додаток №4) та сплати Лізінгоодержувачем на рахунок Лізінгодався Авансового платежу в розмірі 25000 грн. Вартість Предмета Лізінгу на момент укладання договору, відповідно до додатку №2 складає 250000 грн. Також в додатку мається вхідна інформація про відсоток платежів 50%, суму виплат-125000 грн., щомісячний платіж 10416,67 грн., вартість фінансування 50000 грн., комісію за передачу 7500грн. Згідно до п.5.4 договору розмір вартості Фінансування та комісії за передачу Предмету Лізінгу встановлюєтьсяв додатку №2. Складові Лізінгових Платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графіку Лізінгових Платежів у додатку №3 до договору. Згідно додатку №3 мається вхідна інформація про вартість предмету лізінгу 250000 грн., авансового платежу 50%, суму лізінгу-125000 грн., викупної вартості 3750 грн., відсоткової ставки 8%,комісії 5%, періоду лізінгу 60 місяців та щомісячного платежу 2844,13 грн. Відвантаження автомобілю: авансовий платіж 125000 грн., комісія за передачу ПЛ 7500грн., а всього 132500. Також мається таблиця погашення з зазначенням періоду лізінгу, погашення вартості предмета лізінгу, погашення відсотків, комісії та залишку заборгованості. (а.с. 7-14) Кожна сторінка договору майнового лізінгу від 22 квітня 2015р. та додатків №2,3,4 до нього підписані лізінгодавцем та лізінгоодержувачем. Згідно договору лізингу №805209 [PERSON] сплатила 50000 грн. (а.с. 15) Посилання позивача у позовній заяві на те, що при укладенні спірного договору, їй не було повідомлено всі істотні умови договору не знайшли свого підтвердження, оскільки підписаний нею договір, у тому числі додатки 2 та 4 містять всі істотні умови, які має містити договір лізингу згідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг». Згідно до ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Статтею 799 ЦК України встановлено форму договору найму транспортного засобу: договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року із змінами та доповненнями, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Правовідносини, що виникають із договору лізингу регулюються параграфом 6 глави 58 ЦК України, в якому відсутні положення щодо обов'язковості нотаріального посвідчення такого договору. Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року із змінами та доповненнями, договір лізингу має бути укладений в письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу; розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Посилання представника позивача на те, що вказаний договір не посвідчений нотаріально, а тому його позов необхідно задовольнити, а договір визнати недійсним, суд вважає таким, що не відповідає нормам законодавства з наступних підстав. Дійсно, частиною 2 статті 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Проте, вказана стаття є складовою параграфа 5 глави 58 ЦК України, який регулює відносини, що виникають із найму (оренди) транспортного засобу, а тому є передчасним до правовідносин, що виникають із договору лізингу, застосована бути не може, оскільки, незважаючи на схожість цих відносин, законодавством вони розділені як такі, що мають окреме регулювання. Крім того, ці правовідносини регулюються спеціальним законом - Законом України «Про фінансовий лізинг», яким, як вже зазначалося вище, не передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення. Таким чином, нотаріальне посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу в силу положень вказаного Закону та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є обов'язковим. Такий висновок міститься і в судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2014 року та 04.06.2014 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 4 статті 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Жодного доказу про введення позивачки в оману представниками Лізингової компанії ТОВ «ІГК» - суду не надано. Оскільки діючим законодавством не передбачено обов'язкового нотаріального посвідчення договорів фінансового лізингу, суд вважає, що немає підстав для визнання договору фінансового лізингу недійсними. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed