Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 19.12.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувано було внесено відомості про кримінальне правопорушення щодо [PERSON] , передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, провадження № 12019110190000558, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 19.12.2019 року внаслідок наїзду автомобіля Opel Omega д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] в м. Кагарлик по вул. Каштановій на велосипедиста, [PERSON] , внаслідок якої будо заподіяно шкоди майну та завдано тілесних ушкоджень позивачу. Постановою про закриття кримінального провадження від 15.09.2020 року встановлено, що кримінальна відповідальність за ст. 286 КК України настає за умови заподіяння наслідків у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною, ніж середньої тяжкості тілесне ушкодження. Згідно з висновком експерта №87 від 24.04.2020 року, [PERSON] внаслідок ДТП було завдано легких тілесних ушкоджень, що виключає застосування ст. 286 КК України та має наслідком закриття кримінального провадження. Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 28.10.2020 року у справі № 368/646/20 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності встановлено, що [PERSON] , 19.12.2019 року о 17 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем Opel Omega д.н.з. [NUMBER] в м. Кагарлик по вул. Каштановій, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з велосипедистом, [PERSON] , який рухався в попутному напрямку, чим порушила ст. 124 КУпАП, в результаті чого автомобіль та велосипед отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а позивач отримав тілесні ушкодження. Вказаною постановою адміністративну справу щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з тим, що строк притягнення відповідача до адміністративної відповідальності закінчився 15.10.2020 року, тобто до моменту розгляду справи судом. На день ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] у встановленому законом порядку застрахована не була. Тому завдана майну і здоров`ю позивача шкода має бути відшкодована йому Моторним (транспортним) страховим бюро України (МТСБУ). Враховуючи наведене, шкода, завдана [PERSON] внаслідок неправомірних дій відповідача підлягає відшкодуванню з боку [PERSON] та МТСБУ. А тому просить стягнути з відповідачів на його користь моральну та матеріальну шкоду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задоволити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання неодноразово не з`являлась, до суду повернулася судова повістка з відміткою, що адресат відсутній. Відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця знаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, тобто відповідач повідомлений належним чином про час та місце проведення судового засідання, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України та зі згоди позивача та його представника, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Представник відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з`явився будучи належним чином про день, час і місце розгляду справи, надіслав відзив на позовну заяву в якій проти задоволення позову заперечив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів Так в судовому засіданні встановлено, що 19.12.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувано було внесено відомості про кримінальне правопорушення щодо [PERSON] , [INFO] , передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, провадження № 12019110190000558, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 19.12.2019 року внаслідок наїзду автомобіля Opel Omega д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] в м. Кагарлик по вул. Каштановій на велосипедиста, [PERSON] , [INFO] , внаслідок якої будо заподіяно шкоди майну та завдано тілесних ушкоджень позивачу. Постановою слідчого від 15.09.2020 року зазначене кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч 1 ст. 284 КПП України у зв`язку з відсутністю у діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення. Постановою про закриття кримінального провадження від 15.09.2020 року встановлено, що кримінальна відповідальність за ст. 286 КК України настає за умови заподіяння наслідків у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною, ніж середньої тяжкості тілесне ушкодження. Згідно з висновком експерта №87 від 24.04.2020 року, [PERSON] внаслідок ДТП було завдано легких тілесних ушкоджень, що виключає застосування ст. 286 КК України та має наслідком закриття кримінального провадження. Постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 28.10.2020 року у справі № 368/646/20 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності встановлено, що [PERSON] , 19.12.2019 року о 17 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем Opel Omega д.н.з. [NUMBER] в м. Кагарлик по вул. Каштановій, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з велосипедистом, [PERSON] , тобто [PERSON] , який рухався в попутному напрямку, чим порушила ст. 124 КУпАП, в результаті чого автомобіль та велосипед отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а позивач отримав тілесні ушкодження. Вказаною постановою адміністративну справу щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з тим, що строк притягнення відповідача до адміністративної відповідальності закінчився 15.10.2020 року, тобто до моменту розгляду справи судом. Разом з тим, вказаною вище постановою суду, а також постановою про закриття кримінального провадження встановлено факт події ДТП, що відбулась 19.12.2019 року за участю автомобіля Opel Omega д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та [PERSON] як водія велосипеду. В постанові суду зазначено, що [PERSON] свою вину визнала повністю. Слід зазначити, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності належить до нереабілітуючих підстав закриття провадження та не встановлює невинуватість особи у вчиненні правопорушення у вигляді порушення правил дорожнього руху. Внаслідок зазначеного ДТП [PERSON] було завдано шкоди майну та здоров`ю, а також заподіяно моральної шкоди. Згідно з довідкою, виданою Комунальним некомерційним підприємством Кагарлицької районної ради «Кагарлицька Центральна районна лікарня» № 179 від 19.12.2019 року, [PERSON] отримав травми під час ДТП, внаслідок яких йому було поставлено діагноз: множинні садна обличчя, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, переломи ребер зправа, забій попереневого відділу хребта, переломи право-ступінчатого суглобу. Позивача було госпіталізовано до травматичного відділення лікарні. Згідно з довідкою, виданою Комунальним некомерційним підприємством Кагарлицької районної ради «Кагарлицька Центральна районна лікарня» від 13.02.2020 року, Позивач знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні з 19 грудня по 30 грудня 2019 року у зв`язку з закритою черепно-мозковою травмою, струсом головного мозку, забоєм хребта грудної клітки, правої гомілки, множинних саден, гематоми попереку та переломом ребер. У зв`язку з непрацездатністю та стаціонарним лікуванням, [PERSON] було видано листки непрацездатності з 19.12.2019 р. по 10.02.2020 p., а також з 04.04.2020 р. по 15.04.2020 р. та виплачено допомогу у зв`язку з непрацездатністю. Згідно з висновком експерта №55 від 10.09.2020 року, тілесні ушкодження, отримані [PERSON] , могли бути спричинені ДТП, що відбулась 19.12.2019 року та, відповідно, знаходяться у причинному зв`язку з ДТП. Отже, у зв`язку з зазначеною ДТП, [PERSON] було отримано численні ушкодження здоров`я, внаслідок яких він поніс витрати на лікування та реабілітацію, а також зазнав моральних страждань. Зазначені докази в сукупності свідчать, що ДТП, спричинена діями [PERSON] , знаходиться у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку зі шкодою, заподіяною майну і здоров`ю позивача, що створює обов`язок відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями відповідача. На день ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] у встановленому законом порядку застрахована не була. Тому завдана майну і здоров`ю позивача шкода має бути відшкодована йому Моторним (транспортним) страховим бюро України (МТСБУ). Враховуючи наведене, шкода, завдана [PERSON] внаслідок неправомірних дій відповідача підлягає відшкодуванню з боку [PERSON] та МТСБУ. Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з положень ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини щодо порушення [PERSON] вимог ПДР України та її вини у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди не підлягають доказуванню. Отже, судовим рішенням, а саме постановою Кагарлицького районного суду Київської області від 28.10.2020 року у справі про адміністративне правопорушення встановлено, що саме в діях водія [PERSON] , було порушення вимог ПДР України, та саме її дії лежать у прямому причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої було заподіяно шкоди [PERSON] . Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв 'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також: шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. [PERSON] було понесено витрати на лікування у загальному розмірі 10700,00 грн., що підтверджується чеками, доданими до позовної заяви. Крім того, внаслідок ДТП було заподіяно шкоди майну позивача, а саме велосипеду вартістю 3700,00 грн. Отже, загальний розмір матеріальної шкоди, завданої [PERSON] , становить 14 400,00 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста гривень). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо- транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 28 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров 'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв 'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров 'я. Згідно ст. 28 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знигцениям транспортного засобу. Відповідно до ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до вимог ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: 1) навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; 2) вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); 3) невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; 4) неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо гикода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди; [PERSON] у встановлений ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування. Враховуючи наведене, а також те, що ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено вичерпний перелік підстав, за яких потерпілому може бути відмовлено у здійсненні страхового відшкодування, підстав для такої відмови позивачу немає. Таким чином, з МТСБУ має бути стягнено матеріальну шкоду, завдану позивачу, що включає в себе витрати на лікування та шкоду, заподіяну майну позивача внаслідок ДТП загальним розміром 14 400,00 грн. Крім того, вказаним ДТП [PERSON] також було заподіяно моральної шкоди. Право особи на відшкодування моральної шкоди, перш за все, гарантується Конституцією України (ст. 32, 56, 62) Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням її майна; Згідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення. Питання щодо відшкодування моральної шкоди роз`яснені постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова). Так, відповідно до п.3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у поруше\іні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди. Таке тлумачення дає можливість визначити своєрідну чотирискладову «формулу відшкодування моральної шкоди», яку можна відобразити наступним чином: МШ = Д + В + Н + ПНЗ, де МШ - це моральна шкода, яка має місце лише у випадку одночасної наявності (суми) таких елементів як 1) Д - діяння особи, яке має бути таким, що порушило право потерпілого; 2) В - вина особи, яка заподіяла шкоду; 3) Н - наслідки у вигляді моральної шкоди, яка була спричинена винним діянням порушника; 4) ПНЗ - причинно-наслідковий зв`язок між діянням винної особи та моральними стражданнями, який підтверджує, що ці страждання були викликані саме протиправним діянням. В результаті ДТП та ушкодження здоров`я [PERSON] була заподіяна моральна шкода. Позивач зазнав моральних страждань, оскільки після ДТП пережив значний моральний стрес, що призвело до погіршення його емоційного, фізичного та психологічного стану. Були порушені нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки внаслідок ДТП він був тимчасово непрацездатним, перебував на стаціонарному лікуванні, що спричинило погіршення морального та матеріального становища позивача,порушення нормальних життєвих зв`язків.. Позивач у зв`язку із незаконними діями змушений звернутись до суду з даних позовом про відшкодування шкоди, оскільки відповідачка в добровільному порядку шкоди не відшкодовує, що також порушує нормальні життєві зв`язку та змушує позивача до вчинення дій по стягненню заподіяної шкоди. Виходячи з ступеню моральних та психологічних страждань, душевних переживань та зусиль, які докладаються позивачем для відшкодування завданої шкоди, позивач оцінює розмір заподіяної йому моральної шкоди у сумі 50 000 гривень. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володієрпранспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Виходячи з положень ч. 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. В даному випадку це є Відповідач [PERSON] . Згідно п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Таким чином, згідно ч. 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України та роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ позивачу має бути відшкодовано матеріальну шкоду в сумі 14 400 гривень та моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень. Дане встановлено на підставі копії постанови суду, постанови про закриття кримінального провадження, довідок з лікарні, висновку експерта, товарних чеків, листів непрацездатності. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь позивача 14400 грн. матеріальної шкоди завданої в результаті пошкодження велосипеда та витрат на лікування та стягнути з [PERSON] позивача 50000 грн. моральної шкоди, завданої в результаті заподіяння шкоди. На підставі викладеного та

Outcome: approved