Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № DNХRRХ15580106 від 30.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4918,8 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, сплата відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DNХRRХ15580106 від 30.09.2007року. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором № DNХRRХ15580106 від 30.09.2007 року не погашає, що є порушенням законних правил ПАТ КБ «Приватбанк». Посилаючись на вимоги ч.1 ст. 631, ст.1054 ЦК України, позивач вказав, що у зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.10.2013 року має заборгованість у розмірі - 15317,40 грн., яка складається з наступного: 969 грн., - заборгованість за кредитом; 5736,53 грн., - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1062,45 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом; 6343,23 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. - фіксована частина; 705,59 грн. - процентна складова. У зв'язку з чим просив суд стягнути із відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № DNХRRХ15580106 від 30.09.2007 року у розмірі 15317,4 грн., судові витрати у розмірі 229,4 грн. Рішенням Синельниківського районного суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2013 рокув задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що 30.09.2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNХRRХ15580106 за умовами якого позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу [PERSON] строковий кредит у розмірі 4918,8 грн., на строк 24 місяців з 30.09.2007 року по 30.09.2009 року включно з умовою сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту. Із кредитного договору вбачається, що сторони перебували у договірних стосунках, позивач надав [PERSON] споживчий кредит «Розстрочка «Стандарт», про що зазначено в заяві позичальника; у розмірі 4918,8 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. В матеріалах справи є заява підписана відповідачем, умови надання кредиту фізичним особам. Відповідно до заяви підписаної відповідачем, умови надання кредиту фізичним особам: банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 4918,8 (далі - «кредит») на строк 24 (двадцять чотири) місяці з 30.09.2007 року по 30.09.2009 року включно (а.с.5) . Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду скінчився 30.09.2012 року. Позовна заява ПАТ КБ « ПриватБанк» надійшла до суду 20.11.2013 року ( а.с.2), тобто після закінчення строку в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням того, що між сторонами був укладений договір споживчого кредиту, то на спірні правовідносини поширюються норми Закону « Про захист прав споживачів». Відповідно до п.7 ч.13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" - кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Таким чином, судом встановлені обставини, які є підставою для застосування строку позовної давності. Але із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки вони не враховують умов договору, укладеного між сторонами та наявних доказів у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статтей 598, 599 ЦК України договірні зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, а саме: виконанням цього зобов'язання, проведеним належним чином. Відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») терміни позовної давності по вимогам про повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у п'ять років (а.с.6-9). Ця умова договору про зміну тривалості позовної давності не суперечить і приписам ч.1 ст.259 ЦК України. Як вбачається із доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, позичальник останні платежі на виконання зобов'язання за кредитним договором здійснював у грудні 2008 року, які враховані банком (а.с.3-4), чого не заперечували у суді апеляційної інстанції обидві сторони. Відповідно до вимог частин першої та третьої ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшла до суду 20.11.2013 року, тобто до закінчення строку в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права. За таких обставин відсутні підстави для висновку про сплив позовної давності, а тому відсутні підстави і для застосування положення ч.4 ст.267 ЦК України. Враховуючи наданий позивачем розрахунок (а.с.3-4), який не спростований іншими належними та достовірними доказами, у зв'язку із порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 30.10.2013 року має заборгованість у розмірі - 15317,4 грн., яка складається з наступного: 969 грн., - заборгованість за кредитом; 5736,53 грн., - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1062,45 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом; 6343,23 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. - фіксована частина; 705,59 грн. - процентна складова. Тому згідно вимог ч.ч.1,3 ст.264, ст.ст.526,530,1054 ЦК України із відповідача підлягає стягненню сума заборгованості по кредитному договору, у зв'язку із чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати. Але визначаючи суму заборгованості, апеляційний суд враховує наступні обставини у справі та вимоги законодавства, а також дії самого товариства. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Статтею 616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Заявлений банком розмір пені 6343,23 грн. перевищує суму боргу за кредитом 969 грн., більше ніж у шість разів. Будучи обізнаним, що позичальник із січня 2009 року фактично перестав сплачувати належні за кредитним договором платежі на погашення боргу, у зв'язку із чим зростала сума заборгованості (по процентах, пені) банк протягом значного періоду часу (майже п'ять років) не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру боргу, та звернувся до суду лише у листопаді 2013 року. Вказані обставини свідчать про те, що своїми діями банк сприяв збільшенню розміру пені. Із врахуванням цих обставин у справі - розміру пені та дій банку, суд вважає за можливе зменшити розмір пені із 6343,23 грн. до 200 гривень, відповідно до загальних засад цивільного законодавства, а саме передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності. Тому загальну суму боргу за кредитним договором необхідно стягнути у розмірі 9174,17 грн. (969 грн., - заборгованість за кредитом; 5736,53 грн., - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1062,45 грн., - заборгованість по комісії за користування кредитом; 200 - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 5.3 умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. - фіксована частина; 705,59 грн. - процентна складова). Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути на користь позивача і понесені ним судові витрати, а саме 229,4гривень. Таким чином, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, та постановити нове рішення про часткове задоволення позову.

Outcome: partial