Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до[PERSON] сільської ради, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог: Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що у с. Острівець по вул. Зубівська, 7, Теребовлянського району Тернопільської області, та в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 07 грудня 2008 року, мотивуючи тим, що вона не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтва про право власності на дане майно, а тому змушена звернутися з позовом до суду. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовільнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради позовні вимоги визнав та проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до довідки виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації № 1019 від 19 червня 2015 року громадянці [PERSON] про те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, знаходиться за адресою с. Острівець, вул. Зубівська, 7, Теребовлянського району Тернопільської області, належить на підставі Свідоцтва про право власності виданого виконавчим комітетом Теребовлянської районної Ради Тернопільської області (рішення № 213 від 23 жовтня 1990 року), дійсно колгоспному двору, головою якого була [PERSON] та складається з 2-х членів. Однак, в довідці виданої Теребовлянським бюро технічної інвентаризації № 1019 від 19 червня 2015 року імя [PERSON] вказано помилково «Богданна» замість дійсного «Богдана». Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності вказаного Закону (до 1 січня 2004 року), застосовуються норми, що діяли раніше. Так, відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про власність", майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до підпункту а та б пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до частини 1 статті 120 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Враховуючи вище наведене слідує, що власниками домоволодіння, що на с. Острівець, вул. Зубівська, 7, Теребовлянського району Тернопільської області, були [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] із врахуванням рівності їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року). Таким чином, із вищевказаного вбачається, що кожному із власників домоволодіння, що в с. острівець, вул. Зубівській, 7, Теребовлянського району Тернопільської області, які проживали в ньому станом на 15 квітня 1991 року із врахуванням їх часток відповідно до частини 2 статті 123 Цивільного кодексу України (редакція 1963 року), належало на праві спільної сумісної власності, з яких [PERSON], як голові колишнього колгоспного двору належало 1/3 частка вищевказаного будинковолодіння, іншим співвласникам [PERSON] належало 1/3 частка та [PERSON] належало 1/3 частка вищевказаного будинковолодіння. За життя [PERSON] 11 січня 2008 року склала заповіт, яким заповіла належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Зубівській, 7, в с. Острівець Теребовлянського району Тернопільської області [PERSON]. У заповіті від 11 січня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 2 імя [PERSON] вказано помилково «Богданна» замість дійсного «Богдана». Даний заповіт на день смерті [PERSON] не змінювався і не скасовувався. Відповідно до свідоцтва про смерть серія 1-ИД № 075639 від 03 грудня 2008 року [PERSON] померла 07 грудня 2008 року, що є часом відкриття спадщини на належне їй майно. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до свідоцтва про смерть серія 1-ИД № 127657 від 07 листопада 2011 року [PERSON] помер 05 листопада 2011 року, що є часом відкриття спадщини на належне йому майно. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дочка [PERSON], так як вона проживала постійно в житловому будинку за адресою с. Острівець вул. Зубівська, 7, Теребовлянського району Тернопільської області, а тому вважаються такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до спадкування за законом (першої черги) ст. 1261 ЦК України право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка фактично вступила в оперативне управління спадковим майном після смерті матері [PERSON] померлої 07 грудня 2008 року та батька [PERSON] померлого 05 листопада 2011 року. Інших спадкоємців першої черги за Законом та за заповітом на вказане спадкове майно, що залишилась після смерті батька [PERSON], померлого 05 листопада 2011 року та смерті матері матері [PERSON] померлої 07 грудня 2008 року, немає. Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 22 червня 2015 року за №705 про те, що станом на 30 жовтня 1990 року головою колгоспного двору в селі Острівець Теребовлянського району Тернопільської області по вулиці Зубівська, 7, була гр. [PERSON]. На час видачі свідоцтва на право власності на житловий будинок в дворі по вищевказаній адресі проживали та буди прописані ( зареєстровані) - голова колгоспного двору - [PERSON], чоловік - [PERSON], дочка - [PERSON]. Громадянка [PERSON] померла 07 грудня 2008 року. На день її смерті разом з нею жили та були прописані ( зареєстровані) чоловік - [PERSON] Льонгін Теодозійович-помер 05 листопада 2011 року, дочка [PERSON], онука - [PERSON]. В даний час в житловому будинку в селі Острівець Теребовлянського району Тернопільської області по вулиці Зубівська № 7, проживають та прописані (зареєстровані) голова двору - [PERSON], дочка - [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ИД № 290422 [PERSON] народилася 16 червня 1980 року її батьками записано [PERSON] та [PERSON]. У свідоцтві про народження імя матері вказано помилково «Богданна» замість дійсного «Богдана». Судом встановлено, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «Борецька» на «Чайковська». Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області від 22 червня 2015 року за №705, про те, що житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться с. Острівець, вул. Зубівська, 7, Теребовлянського району Тернопільської області належить [PERSON], під забороною та арештом не перебуває. Відповідно до постанови виданої завідувачем Теребовлянської державної нотаріальної контори державного нотаріуса [PERSON] № 836/02-14 від 24 червня 2015 року було відмовлено [PERSON] у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в с. Острівець, Зубівська, 7, Теребовлянського району Тернопільської області, після смерті [PERSON] померлої 07 грудня 2008 року, у звязку з тим, що домоволодіння є колгоспним двором та не визначено часток кожного окремо. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі викладеного, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги слід задовільнити, визнавши за [PERSON] (дів. [PERSON]) [PERSON] право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що в с. Острівець, по вул. Зубівська, 7, Теребовлянського району Тернопільської області, з яких: на 1/3 частку вона має право як член колишнього колгоспного двору, 1/3 частка спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 07 грудня 2008 року (свідоцтво про смерть серія І-ИД № 075639) та 1/3 частка спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 05 листопада 2001 року (свідоцтво про смерть серія І-ИД № 127657).

Outcome: approved