Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики посилаюсь на наступне. 15.02.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого відповідачу було надано у позику грошові кошти у розмірі 60 000 доларів США, які він зобов'язався повернути до 01.04.2017 року, що підтверджується борговою розпискою. Відповідач умови договору не виконав, кошти у встановлений договором строк не повернув. Просив стягнути з відповідача: - борг за договором позики у розмірі 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США (в еквіваленті - 1 530 000 грн 00 коп.); -проценти за користування позикою у розмірі 2 920 (дві тисячі дев'ятсот двадцять) доларів США 27 центів; -3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 685 (шістсот вісімдесят п'ять) доларів США 48 центів; -судові витрати. У підготовчому судовому засіданні 27.02.2018 року судом прийнято від позивача заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 99 499 (дев'яносто дев'ять тисяч чотириста дев'яносто дев'ять) доларів США (в еквіваленті - 2 786 977 грн 91 коп.), з яких: основний борг - 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США (в еквіваленті - 1 680 600 грн 00 коп.); проценти за користування позикою - 38 123 (тридцять вісім тисяч сто двадцять три) долари США 50 центів (в еквіваленті - 1 067 839 грн 23 коп.); 3 % річних від простроченої суми боргу - 1 375 (одна тисяча триста сімдесят п'ять) доларів США 89 центів (в еквіваленті - 38 538 грн 68 коп.), а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі - 58 165 (п'ятдесят вісім тисяч сто шістдесят п'ять) гривень 26 копійок, які включають судовий збір та витрати пов'язані з розглядом справи (а.с.218-221). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.09.2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с. 20). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18.09.2017 року заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову в справі [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку за кадастровим номером: [NUMBER], площею 0,5003 га, яка розташована в [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] (а.с. 34-35). Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.10.2017 року позовні вимоги задоволено, постановлено стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 60 000 доларів США, проценти за користування позикою - 2 920 доларів США, три відсотки річних - 685 доларів США 48 центів, судовий збір - 8 000 гривень. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.12.2017 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду задоволено. Скасовано заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26.10.2017 року. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.12.2017 року клопотання відповідача про зміну заходів забезпечення позову задоволено, скасовано захід забезпечення позову у вигляді арешту на земельну ділянку за кадастровим номером: [NUMBER], площею 0,5003 га, яка розташована в [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] та накладено арешт на земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] площею 1,0791 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Вишгородський район, Козаровицька сільська рада, (а.с. 151-154). Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.01.2018 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення доказів. Забезпечено докази, шляхом огляду змісту переписки позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], яка здійснювалася за допомогою мобільного додатка "Viber" (а.с. 14-17). 11.06.2018 року ухвалою Оболонського районного суду м.Києва по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики призначено почеркознавчу експертизу (а.с. 121, т.2). У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали. Просили позовні вимоги задовольнити. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували, обґрунтовуючи тим, що відповідач отримав від позивача 60 000 доларів США не у якості позики, а у зв'язку з домовленістю між ним та позивачем про здійснення спільної діяльності. Просили провадження закрити, оскільки відсутній предмет спору. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15.02.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав відповідачеві грошові кошти у розмірі 60 000 доларів США строком до 01.04.2017 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою ( а.с.8). Згідно змісту розписки від 15.02.2017 року про [PERSON] отримано від [PERSON] позику у розмірі 60 000 доларів США. Умови щодо розміру процентів та способу їх стягнення за користування позикою в розписці не зазначено. З моменту укладання договору до дня звернення до суду відповідачем кошти не повернуто. Висновком судового експерта КНДЕКЦ МВС України від 10.09.2018 року № 8-4/1273 підтверджено, що рукописний текст розписки [PERSON] від 15.02.2017 року, виконаний [PERSON], підпис від імені [PERSON] у розписці [PERSON] від 15.02.2017 року, виконаний [PERSON] (т.2, а.с. 135-139). Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем є позикою, правове регулювання яких здійснюється нормами Цивільного кодексу України. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлені судом обставини свідчать про те, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини пов'язані з виконанням зобов'язання за договором позики. Доводи відповідача про іншу природу правовідносин не доведені ним належними та допустимими доказами. Також суд вважає, що вимога позивача про стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню згідно із ст. 625 ЦК України, відповідно до положень якої, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики слід задовольнити частково. Згідно розрахунку наданого позивачем та перевіреного судом вбачається, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики станом на 26.10.2017 року складає: -60 000 (шістдесят) доларів США - заборгованість за договором, -1375 (одна тисяча триста сімдесят п'ять) доларів США 89 центів - три відсотки річних від простроченої суми боргу. А тому вбачає за можливе стягнути вказані суми з відповідача на користь позивача, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. У задоволенні позовних вимог про стягненні 6% за користування позикою суд вважає правильним відмовити, оскільки розписка, представлена суду не містить посилання на досягнення між сторонами згоди щодо сплати процентів за користування позикою, зміст переписки позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], яка здійснювалася за допомогою мобільного додатка "Viber", не дає суду можливості дійти однозначного висновку про те, що сторонами погоджено відсотки за користування позикою у розмірі 6 %, як про це зазначив позивач у позовних вимогах. В розумінні ч. 2 ст. 1048 ЦПК розписка підтверджує не лише факт укладення договору та передання позикодавцем визначеної грошової суми, а й визначає умови договору позики. До таких умов в тому числі належить й домовленості щодо сплати процентів. А в наданій суду переписці відсутні повідомлення зі сторони відповідача, які б беззаперечно вказували на те, що відповідач на моменту укладання договору позики погоджувався саме на такі умови. Питання розподілу судових витрат визначено в ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати по'вязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Розмір судових витрат, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, сплачених позивачем судових витрат (квитанція про сплату судового збору, квитанція про оплату заяви про забезпечення позову, договір про надання правової допомоги, квитанція про оплату експертизи, квитанція про оплату оцінки майна), суд приходить до висновку про можливість стягнути з відповідача на користь позивача такі витрати у розмірі: -9 535 (дев'ять тисяч п'ятсот тридцять п'ять) гривень 26 копійок - судового збору -2 250 (дві тисячі двісті п'ятдесят) гривень 24 копійки - витрат, пов'язаних з проведенням експертизи. Інші витрати пов'язані з розглядом справи не підлягають стягненню з відповідача, оскільки витрати на проведення оцінки майна не були необхідними для розгляду зазначеної справи та не стосувалися предмету спору. Витрат на правову допомогу не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки договір про правову допомогу не містить всіх сторінок договору, в тому числі тих, що стосуються визначення ціни позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved