Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] звернулися в суд із позовною заявою, уточнивши свої вимоги 17.03.2020 року до [PERSON] в якій просили: (а) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ДЕРЖАВНИМ НОТАРІУСОМ ШИРОКІВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ Горбаченко Оленою Володимирівною 21.08.2019 року, що зареєстроване в реєстрі № 893; (б) визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 04.07.2007 року,посвідчений ПРИВАТНИМ НОТАРІУСОМ КРИВОРІЗЬКОГО МІСЬКОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ Дацко Я.О.; (в) визнати право власності на 1/5 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2122 грн. 22 коп. покласти на відповідачку. Мотивуючи свою заяву тим, що між позивачкою [PERSON] , як працівником малого підприємства «Роксолана» та власником цього підприємства [PERSON] 10 березня 1993 року був укладений договір. Згідно договору позивачка [PERSON] отримувала у особисте користування квартиру при умові, що вона зобов`язалась протягом 15 років працювати на підприємстві МП «Роксолана», а підприємство передає їй у приватну власність трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] з виплатою 30% вартості квартири - 322930 карб. 80 коп., які позивачкою було сплачено. Договором про виконання зобов`язання від 03 січня 1997 року між СП "ІНТЕР-СПОРТ-СЕРВІС" було підтверджено договірні зобов`язання між сторонами. В квартиру за вищевказаною адресою позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вселилися та зареєструвалися в 1994 року, неповнолітня [PERSON] зареєстрована з 2003 року в квартирі, а неповнолітній [PERSON] зареєстрований в 2009 році. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] померлої [INFO] належала квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 04.07.2007 року за реєстровим № 679. Свідоцтво про право власності за законом видано спадкоємиці доньці [PERSON] , [INFO] . Таким чином спірну квартиру було подаровано в період дії договору про виконання зобов`язань від 03.01.1997 року, укладеного між позивачкою [PERSON] та генеральним директором СП «Інтер-Спорт-Сервіс» Железко Юрієм Захаровичем. На підставі цього просять визнати свідоцтво про право на спадщину за законом недійсним. Зазначають, що протягом останніх 27 років відкрито, самостійно та на власний розсуд користуються спірною квартирою, підтримують її у належному стані, сплачують комунальні послуги, проводили ремонт. У зв`язку з чим вважають, що набули право власності за набувальною давністю, оскільки добросовісно заволоділи чужим майном і продовжують ним володіти більше ніж 10 років. Акцентували увагу на тому, що квартира за адресою: [ADDRESS] є єдиним місце їх проживання, іншого нерухомого майна на праві власності не мають. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Представник відповідачки адвокат Голівер П.В. скористався правом подання відзиву в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що відповідачка [PERSON] на законних підставах отримала право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що не спростовано наявними в матеріалах справи доказами. Також відповідачка є неналежним відповідачем по справі, оскільки договір про виконання зобов`язань від 10.03.1993 року був укладений між позивачкою [PERSON] та МП «Роксолана», згодом договір виконання зобов`язань від 03.01.1997 року був укладений з СП «Інтер-Спорт-Сервіс», отже [PERSON] не є правонаступником підприємств з якими укладалися договори зобов`язань. Вказав, що [PERSON] не було виконано зобов`язань щодо договору, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо сплати нею 30% вартості квартири. У 1998 році остання звільнилася з СП «Інтер-Спорт-Сервіс» не пропрацювавши на ньому 15 років. Таким чином у СП «Інтер-Спорт-Сервіс» були вагомі підставі не виконувати умов договору. Звернув увагу суду, що договір дарування спірної квартири від 04.07.2007 року був укладений між [PERSON] та його матір`ю [PERSON] згідно вимог чинного законодавства та в період з 2007 року по 2009 рік позивачами не оскаржував ся вищевказаний договір, а отже підстав вимагати визнання договору дарування недійсним у позивачів відсутній. Вважав, що позивачка [PERSON] та інші позивачі, які є членами її сім`ї заволоділи недобросовісно квартирою [ADDRESS] . Право набувальної давності у позивачів на спірну квартиру могло б виникнути в 2023 році, оскільки договір виконання зобов`язань біло укладено 10.03.1993 року, а з позовом позивачі звернулися до суду 25.02.2020 року. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка та представник позивачів позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву. ОРГАН ОПІКИ ТА ПІКЛУВАННЯ ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ повідомлений належним чином про день, час та місце судового засідання, однак до суду не з`явилися, просили розглянути справи без участі їх представників, рішення просили прийняти з урахуванням висновку № 7/01-29/223 від 03.07.2020 року, в якому частково підтримали задоволення позовних вимог [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] ; [PERSON] щодо визнання права власності за набувальною давністю. ДЕРЖАВНИЙ НОТАРІУС ШИРОКІВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ Горбаченко Олена Володимирівна належним чином повідомлена про день, час та місце проведення судового засідання, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи без її участі. ПРИВАТНИЙ НОТАРІУС КРИВОРІЗЬКОГО МІСЬКОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ Дацко Ярослав Олексійович вважається повідомленим належним чином про день, час та місце розгляд справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, будь яких клопотань на адресу суду не направляв. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що в 1993 році вона працювала головним бухгалтером в ПП "РОКСОЛАНА". Засновником підприємства був [PERSON] . На підприємстві працювала також [PERSON] . На балансі підприємства було дві квартири. Одну з них [PERSON] . Уклали договір - зобов`язання. [PERSON] повинна була сплатити 30 % вартості квартири, які і сплатила. Оплатила десь 300 карбованців. На підтвердження надавався ордер. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно положень до ст. ст. 15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст. 124 Конституції України. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 10 березня 1993 року між [PERSON] та МП «РОКСОЛАНА» було укладено договір про виконання зобов`язань відповідно до якого МП «РОКСОЛАНА» передає [PERSON] в особисте користування без права власності квартиру [ADDRESS] , а остання зобов`язана відпрацювати на підприємстві 15 років та сплачує 30% від вартості квартири. Після 15 річного строку квартира переходить в приватну власність [PERSON] . Відлік строку починається з моменту передачі квартири (по акту прийому передачі) ( Том 1 а.с. 13-15). Спірна квартира складається з 3 кімнат: загальна площа складає 72,2 кв.м, житлова площа 42.2 кв.м., що підтверджується експлікацією внутрішніх площ до плану житлового будинку Форми № 6 (Том. 1 а.с. 20). У відповідності до договору від 03.01.1997 року про виконання зобов`язань укладеним між [PERSON] та СП «ІНТЕР-СІТІ СЕРВІС» [PERSON] передано с 10.03.1993 року у право користування без права власності квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір продовжує діяти до закінчення 15-ти річного строку з дати отримання квартири в користування (Том 1 а.с. 16-17) На підставі договору дарування, посвідченого 04.07.2007 року ПРИВАТНИМ НОТАРІУСОМ КРИВОРІЗЬКОГО МІСЬКОГО НОТАРІАЛЬНОГО ОКРУГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ ДАЦКО Я.О. квартира за адресою: [ADDRESS] належала померлій матері [PERSON] [PERSON] (Том.2 а.с. 76). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ДЕРЖАВНИМ НОТАРІУСОМ ШИРОКІВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ ГОРБАЧЕНКО О.В. зареєстрованого реєстр №893 від 21.08.2019 р. та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №178290364 від 21.08.2019 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] ( Том. 1 а.с.23-24). Станом на 23.01.2020 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1953 року народження, [PERSON] , 1980 року народження, [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2003 року народження, що підтверджується довідкою ВІДДІЛУ РЕЄСТРАЦІЇ МІСЦЯ ПРОЖИВАННЯ ГРОМАДЯН ВИКОНАВЧОГО КОМІТЕТУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ від 23 січня 2020 року № 1349 ( Том 1 а.с. 30). Позивачці [PERSON] надано субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово комунальних послуг за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується повідомленням про надання субсидії № 364237 ( Том 1 а.с. 38). Позивачами систематично здійснюються оплати жилого-комунальних послуг за адресою : [ADDRESS] в період з січня 2010 року по березень 2019 року (Том 1 а.с. 29-89). Постановою Дніпровського апеляційного суду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків, задоволені, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] збитки в сумі 37020 грн. 20коп., які сплачені нею за заборгованість житлово комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] ( Том. 3, а.с. 33-35) Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Приписами статті 328 ЦК України закріплено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В ч. 1 ст. 344 ЦК України зазначено: особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном». Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном. Відповідно до приписів ст.ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону державній реєстрації прав підлягає право власності. Між [PERSON] та МП «РОКСОЛАНА» 10 березня 1993 року було укладено договір про виконання зобов`язань відповідно до якого МП «РОКСОЛАНА» передає [PERSON] в особисте користування без права власності квартиру [ADDRESS] , а остання зобов`язана відпрацювати на підприємстві 15 років та сплачує 30% від вартості квартири. Після 15 річного строку квартира переходить в приватну власність [PERSON] . Відлік строку починається з моменту передачі квартири (по акту прийому передачі). У відповідності до договору від 03.01.1997 року про виконання зобов`язань укладеним між [PERSON] та СП «ІНТЕР-СІТІ СЕРВІС» [PERSON] передано с 10.03.1993 року у право користування без права власності квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір продовжує діяти до закінчення 15-ти річного строку з дати отримання квартири в користування. Відповідачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Для застосування набувальної давності позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. В основі такого переконання добросовісного володільця задля набуття права власності за давністю володіння має бути певна справедлива підстава (justus titulus), тобто така, яка переконливо давала достатні й обґрунтовані підстави для такого володільця бути впевненим у правомірності такого набуття для себе, у власному інтересі та від свого імені. Факт відмови відповідача від права власності на належне йому нерухоме майно спірну квартиру позивачі не довели. Зазначене свідчить, що позивачі були обізнані про власника спірного майна, тому їх володіння не призводить до набуття права власності незалежно від тривалості такого володіння на підставі набувальної давності. Щодо інших вимог, то вони є похідними від визнання права власності за набувальною давністю та задоволенню не підлягають. Право власності на майно у позивачів не виникло ні на підставі договірних відносин, ні на підставі набувальної давності. Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо в момент набуття річчю її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю. Тому на підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів задоволенню не підлягають. Що стосується клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне: Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.\~Позовна давність, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати\~та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц)». З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України в разі відмови в позові судові витрати позивачам не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed