Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в порядку ст. 31 ЦПК України до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», в якому просить пункт 8.3 Кредитного Договору № 14/26-1540/2012 від 03 вересня 2012 року та пункт 1.7 і 7.1.1 Іпотечного Договору від 03 вересня 2012 року укладених між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та [PERSON] недійсним; зобов'язати повернути правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] - Договір купівлі-продажу квартири посвідченого 03.09.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю. за реєстровим № 581 та технічний паспорт на квартиру; зобов'язати ПАТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок процентів за кредитним Договором № 14/26-1540/2012 від 03 вересня 2012 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» та [PERSON] за період з серпня 2014 року до квітня 2016 року та привести його у відповідності з розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. В обґрунтування позову посилається на те, що 03 вересня 2012 року між Публічним Акціонерним Товариством «Банк Кіпру» і нею був укладений Кредитний Договір за №14/26-1540/2012. Відповідно до умов зазначеного договору банк брав зобов'язання надати грошові кошти (кредит) в сумі 200.000,00 гривень на строк до 02 вересня 2032 року (включно) зі сплатою щомісячних відсотків встановлених кредитним договором за користування грошовими коштами. Окрім того, 03 вересня 2012 року був укладений Договір Поруки між ПАТ "Банк Кіпру" та [PERSON], який поручався перед Банком за належне виконання взятих на себе зобов'язань нею по Кредитному договору №14/26-1540/2012 від 03.09.2012 року. Також, для забезпечення повного і своєчасного виконання нею зобов'язань за кредитним договором - з вересня 2012 року був укладений Іпотечний Договір між ПАТ "БАНК КІПРУ" нею, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю. за реєстровим №582, предметом якого є нерухоме; майно -двохкімнатна квартира [ADDRESS]. У серпні 2014 року їй стало відомо, що ПАТ «Банк Кіпру» переуступив права вимоги заборгованості по кредитних договорах ПАТ «Альфа-Банк», проте їй стосовно зміни кредитора, жодної інформації надано не було, не надано реквізитів, на які належало б сплачувати платежі по кредитному договору. 17 квітня 2015 року вона звернулась до відповідача з заявою надати їй строком на один тиждень оригінал Договору купівлі-продажу квартири посвідченого 03.09.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю., за реєстровим № 581, який був переданий відповідачу відповідно до п. 8.3 Кредитного договору та п. 1.7. Іпотечного договору, щоб зареєструватись в за місцем свого проживання в [ADDRESS] Можливість отримання оригіналу Договору купівлі продажу передбачена п. 1.7.1 Іпотечного Договору. Однак їй було повідомлено, що отримати оригінали правовстановлюючих документів вона зможе лише після сплати простроченої заборгованості по Кредитному договору. Однак вважає таку відмову відповідача шантажем, направленим не на урегулювання погашення заборгованості, а на заволодіння її майном. Вважає що п. 1.7 та 1.7.1. Іпотечного Договору порушує її права як споживача й одночасно суперечить Цивільному кодексу України Крім, цього договір з ПАТ «Альфа Банк» вона не укладала, а являється його стороною не в силу вільного вибору, а у зв'язку з відступлення права вимоги. Відповідач відмовляється укласти з нею кредитний договір, чим порушує її право на визначення умов договору з конкретною стороною договору. Крім того відповідач відмовляється переглянути безпідставно нараховані ним підвищені відсотки за прострочення виплат, ігнорує факт виникнення заборгованості з його вини. У зв'язку з тим, що її не було повідомлено ні ПАТ «Банк Кіпру», ні ПАТ «Альфа Банк» реквізитів, які внаслідок переуступки прав змінились, вона не могла сплачувати обов'язкові платежі за Кредитним договором. Належним чином вона була повідомлена про переуступку прав і обов'язків у жовтні 2015 року. За захистом своїх прав вона звернулась до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував просив відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 вересня 2012 року між Публічним Акціонерним Товариством «Банк Кіпру» та [PERSON] укладений Кредитний Договір за №14/26-1540/2012. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Кредитор, на умовах та відповідно до положень цього Договору, надає Позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 200 000,00 гривень (Двісті тисяч грн. 00 коп.) (надалі - Кредит) на строк до 02 вересня 2032 року (включно), зі сплатою процентів за користування Кредитом (надалі - Проценти) . Проценти нараховуватимуться виходячи із процентної ставки за даним Договором, яка є змінюваною. Також пунктом 8.3. Кредитного договору передбачено, що на весь час дії цього Договору як вид забезпечення виконання своїх зобов'язань за цим Договором Позичальник передає у володіння Банку оригінали правовстановлюючих документів на майно, передане в заставу (іпотеку). Банк має право утримувати надані йому у володіння правовстановлюючі документи на майно, передане в заставу (іпотек\-), до повного виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором. Банк не має права будь-яким чином без згоди Позичальника використовувати надані йому у володіння правовстановлюючі документи на майно, передане в заставу (іпотеку). За втрату або пошкодження наданих у володіння правовстановлюючих документів Банк несе відповідальність згідно чинного законодавства. 03 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Кіпру», [PERSON] та [PERSON], був укладений договір поруки № 14/26-1540/2012-П1, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення Позичальником зобов'язань, що випливають з Кредитного договору №14/26-1540/2012. 03 вересня 2012 року між ПАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до якого Відповідно до п. п. 1.1., 1.2 Договору іпотеки, за цим Договором Іпотекодавець передає Іпотеко держателю в іпотеку першої черги з найвищим пріоритетом Предмет Іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], і така іпотека, створена за цим Договором (далі - Іпотека), забезпечує виконання зобов'язань Іпотекодавця, існуючих та майбутніх, фактичних або умовних, солідарних або незалежних, або в будь-якій іншій якості, та всі поточні і майбутні вимоги Іпотекодержателя, що витікають з Кредитного договору № 14/26-1540/2012 від 03 вересня 2012 року, укладеного між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем. Пунктом 1.7 Іпотечного договору передбачено, що іпотекодавець зобов'язаний зареєструвати право власності на предмет іпотеки у встановленому чинним законодавством України порядку протягом 30 календарних днів з дня укладення цього Договору. Не пізніше ніж на десятий календарний день з дня реєстрації права власності на предмет іпотеки Іпотекодавець зобов'язаний передати оригінал правовстановлюючих документів на предмет іпотеки за Актом приймання-передачі на зберігання Іпотекодержателю до припинення іпотеки за цим Договором. Згідно п. 1.7.1. Іпотечного Договору, видача правовстановлюючих документів на предмет іпотеки іпотекодавцю до припинення іпотеки за цим договором можлива за наявності у Іпотекодавця об'єктивної необхідності в їх отриманні (укладення договорів щодо предмета іпотеки з експлуатуючими організаціями та постачальниками комунальних послуг тощо) та наявності рішення уповноваженого органу Іпотекодержателя про видачу Іпотекодавцю правовстановлюючих документів на предмет іпотеки на певний строк. В такому випадку правовстановлюючі документи на предмет іпотеки видаються іпотекодавцю за Актом приймання передачі на строк, вказаний у рішенні уповноваженого органу Іпотекодержателя, про що має бути зазначено а Акті приймання-передачі. Після закінчення строку, на який іпотекодавцю видавались правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, правовстановлюючі документи підлягають поверненню на зберігання Іпотекодержателю до припинення іпотеки за цим Договором. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, що визначено ч.1 ст.1055 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що унормовано ч.1 ст.628 ЦК України. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, як то визначено ч.1 ст.638 ЦК України. За приписами ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, цивільне законодавство базується на принципі свободи договору, волевиявлення сторін та їх добровільності при його укладенні, обов'язкового виконання сторонами умов договору та зобов'язань за договором. Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, якими сформульовані загальні вимоги до правочинів. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, умов договорів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що п. 8.3 Кредитного договору та пункти 1.7., 1.7.1. Іпотечного договору не суперечать чинному законодавству, оскільки сторони врегулювали свої відносини на свій розсуд, узгоджено з вимогами закону, а тому відсутні правові підстави для визнання вищезазначених пунктів договорів недійсними. Суд, звертає увагу на те, що пунктом 1.7.1 Іпотечного договору передбачене право банку, а не обов'язок надати позивачу оригінал правовстановлюючого документу на предмет іпотеки. А тому вимога, про зобов'язати повернути правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] - Договір купівлі-продажу квартири посвідченого 03.09.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю. за реєстровим № 581 та технічний паспорт на квартиру, позбавлена юридичного обґрунтування та не підлягає задоволенню З листа ПАТ «Альфа Банк» адресованого позивачці 20.08.2015 року вбачається, що дійсно 21.07.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «НЕОС БАНК», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «БАНК КІПРУ» та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено Договір факторингу № 1. Відповідно до п.п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ПАТ «НЕОС БАНК») відступає Фактору (ПАТ «Альфа-Банк») свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору Прав Вимоги Заборгованості від Боржників, всі гарантії, надані Боржниками щодо Заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на його зміст. Отже, права боржника щодо нового кредитора залишаються такими саме, як і його права щодо первісного кредитодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Окремим випадком збереження прав боржника в разі заміни кредитора є, передбачене ст. 603 ЦК України, право боржника пред'являти проти вимоги нового кредитора свою зустрічну вимогу до первісного кредитора. Згідно до ч. 2 ст. 603 ЦК України, у разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред'явлення вимоги. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому позивачкою не доведено, що нею виконувались належно зобов'язання за кредитним договором перед первісним кредитором. Те, що позивачка належним чином дізналась про зміну кредитора у зобов'язання в у жовтні 2015 року, спростовується листом ПАТ «Альфа Банк» від 20.08.2015 р., яким надавалась відповідь [PERSON] на її звернення від 15.09.2015 року, та в якому зазначено на необхідність усунення порушень та добровільне виселення. Крім цього сама позивачка в позовній заяві зазначає, що фактично дізналась про зміну кредитора в серпні 2014 року. А тому посилання позивача, на те, що її не було відомо про зміну кредитора спростовується вищевикладеним. Таким чином, доказів у порядку ст.ст.57-59 ЦПК України на підтвердження позовних вимог [PERSON] не було надано. В той же час, подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК України закріплено правило про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обов'язок із доказування покладено на осіб, яким надано право захисту прав, свобод та інтересів сторін (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок їх доказування. Крім того, суд не повинен безпосередньо брати участь у зборі доказового матеріалу. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed