Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №7 по вул.Центральній в с.Гостинцеве Мостиського району Львівської області належав до суспільної групи «колгоспний двір», на момент припинення якого -15.04.1991року, працездатними членами даного двору, які не менше трьох років підряд брали участь своєю працею та коштами у веденні спільного господарства, були: [PERSON] (голова домогосподарства); [PERSON] (дружина); [PERSON]С.(сестра) та [PERSON]Ф.(син) позивач у справі, отже кожному із них належала 1/4 частка даного двору. Вказує,\~що 29.03.1996року\~померла його\~матір \~[PERSON],\~спадщину після\~смерті якої\~прийняв він\~(позивач)\~та його\~батько \~[PERSON]\~як спадкоємці\~за законом\~першої черги\~спадкування,\~у відповідності\~до ст..549\~ЦК України\~в редакції\~1963\~року шляхом\~фактичного вступу\~в управління\~та володіння\~спадковим майном,\~так як\~на час\~смерті проживали\~разом із\~нею та\~вели спільне\~господарство.\~05.07.2003року\~померла [PERSON]\~ рідна\~сестра його\~батька,\~після смерті\~якої його\~батько [PERSON]\~як спадкоємець\~другої черги\~за законом\~в порядку\~ст.549\~ЦК України\~в редакції\~1963\~року спадщину\~прийняв шляхом\~фактичного вступу\~в управління\~та володіння\~спадковим майном,\~так як\~на час\~смерті проживали\~разом із\~нею та\~вели спільне\~господарство.\~10.08.2010року\~помер його\~батько [PERSON],\~який за\~життя склав\~заповіт в\~його (позивача)\~користь на\~все своє\~майно. Проте, до моменту своєї смерті батько не оформив належно свою частку в майні колишнього колгоспного двору після його припинення, не оформив спадкових прав, після смерті дружини та сестри і не зареєстрував право власності на частку у житловому будинку, у звязку з чим на зазначений будинок відсутні належні правовстановлюючі документи. Стверджує,\~що після\~смерті батька\~він,\~як спадкоємець\~за заповітом,\~який прийняв\~спадщину в\~порядку ч.\~1\~ст.\~1268\~ЦК України,\~звернувся до\~Мостиської державної\~нотаріальної контори\~Львівської області\~із заявою\~про видачу\~Свідоцтва про\~право на\~спадщину . Однак, в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок не має можливості, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому змушений звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №7 по вул.Центральній в с.Гостинцеве Мостиського району Львівської області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Гостинцівської сільської\~ради Львівської\~області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Так, колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123\~ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України\~«Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №7 по вул.Центральній в с.Гостинцеве Мостиського району Львівської області, належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON] (голова домогосподарства), його дружина [PERSON], сестра [PERSON] та син [PERSON] позивач у справі. Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Проте право власності на даний будинок належним чином за власниками не оформлено, правовстановлюючі документи на зазначене майно відсутні. 29.03.1996року померла [PERSON]. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №213/03, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги спадкування. Таким чином, належна [PERSON] 1/4 частка у майні вищевказаного колгоспного двору (житлового будинку), перейшла за загальними правилами спадкування до її чоловіка [PERSON], в результаті чого останній з урахуванням своєї 1/4 частки належної йому як члену даного колгоспного двору, став власником 1/2 частини майна зазначеного колгоспного двору (1/4 + 1/4=1/2). 05.07.2003 року померла [PERSON]. Як вбачається із матеріалів справи, за життя [PERSON] заповіту не складала, своїм майном не розпорядилася. Спадкоємцем за законом другої черги спадкування був рідний брат померлої [PERSON], який у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №53242000 від 10.09.2018року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] належна їй 1/4 частка у майні колгоспного двору перейшла в порядку спадкування за законом до брата [PERSON], який в результаті став власником 3/4 частин майна зазначеного колгоспного двору (1/2 + 1/4=3/4). 10.08.2010року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивача). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №33/2011, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, за життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт від 30.12.1997року, яким усе своє майно заповів сину [PERSON]Ф.(позивачу у справі), який у відповідності до ст.1269 ЦК України спадщину після смерті батька прийняв, подавши у встановлений законом строк і порядок до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б мали право на обовязкову частку у спадщині чи претендували б на таку, крім позивача, немає. Таким чином, після смерті спадкодавця [PERSON] належні йому на час смерті 3/4 частки у майні колгоспного двору перейшли в порядку спадкування сина позивача [PERSON], який з урахуванням своєї 1/4 частки належної йому як члену даного колгоспного двору, став власником майна зазначеного колгоспного двору в цілому (1/4 + 3/4=1). Однак, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження [PERSON]; копією свідоцтва про народження [PERSON]; копією свідоцтва про одруження між [PERSON] та [PERSON]; довідками, виданими Гостинцівською сільською радою Мостиського району Львівської області №3264, №3265, №3266 від 02.10.2017року, №3369, №3370 від 18.10.2017року; копією заповіту [PERSON] від 30.12.1997року; копією заяви [PERSON] від 10.08.2010року; копією листа Мостиської державної нотаріальної контори Вих.№02-14/1328 від 18.09.2013року; копією технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул.Центральній, 7 в с.Гостинцеве Мостиського району Львівської області; виписками з по господарських книг по Гостинцівській сільській раді; копією спадкової справи №213/03, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON]; копією спадкової справи №33/2011, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності з ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved