Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування з санкціями та моральної шкоди, в подальшому позов уточнили та просять стягнути з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» на користь [PERSON] 24\~499,27 грн. доплати страхового відшкодування та 4006,51 грн.- пені, 500,00 грн.-вартість експертизи, 900,00 грн.- евакуатор, 2550,00 грн.- моральної шкоди, 521,66 грн.- судових витрат, на користь [PERSON] 2550,00 грн.- моральної шкоди, на користь [PERSON] Олександровича2550,00 грн.- моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог покликаються на те, що 07.03.2012 року на автодорозі Львів Краковець 52 км +410м автомобіль Опель д.н.з. RJA23164 під керуванням [PERSON] здійснив зіткнення із автомобілем [NUMBER]. Цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ СК «Універсальна», яка виплатила позивачу 12791 грн. страхового відшкодування в розмірі різниці між вартістю належного [PERSON] транспортного засобу до ДТП та після ДТП. Вважають, що страховиком було виплачено страхове відшкодування не в повному обсязі, оскільки згідно проведеного на замовлення [PERSON] автотоварознавчого дослідження, розмір завданого йому матеріального збитку становить 73000,73 грн. Крім цього, внаслідок ДТП позивачам було завдано моральної шкоди. Зокрема [PERSON] внаслідок ДТП отримала забої грудної клітки, плеча, а головне отримала переляк, протягом тривалого часу відчувала біль, нудоту, дискомфорт при пересуванні, порушився її сон, зявилося почуття тривоги. [PERSON] внаслідок ДТП отримав забій та розтяг мязів звязок шиї, забій грудної клітини, душевну травму, стрес, розлади настрою. [PERSON] отримав стрес за час врегулювання страхового випадку, забій головного мозку, нудоту. В судовому засіданні позивач- Савічев О.Ю. та його представник- Соколова А. В., а також яка є представником інших позивачів [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просять позов задоволити. Представник відповідача позов заперечив, зазначивши, що вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 125533,32 грн., яка перевищує дійсну ринкову вартість автомобіля 48556,46 грн., а тому, відповідно до положень Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», такий транспортний засіб вважається знищеним. Оскільки власник автомобіля не погодився визнати його знищеним, страховиком було виплачено різницю між вартістю належного [PERSON] транспортного засобу до ДТП та після ДТП, яка склала 12846,46 грн., а тому в задоволенні позову просить відмовити. В судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що автомобіль оглядали в гаражі, подушка безпеки була збоку на сидінні, а тому він включив її в перелік пошкоджених запчастин автомобіля згідно акту. В судовому засіданні спеціаліст [PERSON] пояснив, що при огляді акту та фототаблиці, подушка безпеки була відсутня. Згідно Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не можна з автомобіля після ДТП нічого знімати та змінювати до огляду експертом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 26 березня 2012 року встановлено, що 07 березня 2012 року [PERSON] керуючи автомобілем «Опель-Вектра», д.н.з. RJA23164, перебуваючи в стані алкогольного спяніння під час руху по автодорозі Львів-Краковець, будучи неуважним до обстановки на дорозі, виїхав на смугу зустрічного руху і зіткнувся з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON]. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 130 ч. 1, 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді громадських робіт строком сорок годин. Відповідно до ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією собою. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18.12.2009 р. при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У результаті скоєної ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], власником якого є позивач. Відповідно до звіту №229/12 про оцінку автомобіля «Фіат Добло», вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує його дійсну ринкову вартість, тому вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля Фіат Добло внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП приймається рівним дійсній вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 48556,46 грн.. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах встановлених сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо власник транспортного засобу не згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. В пункті 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.. 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність несе відповідальність лише у разі недостатності страхової виплати. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, детально регламентовано ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" від 1 липня 2004 року N 1961-IV (із відповідними змінами). Згідно з вимогами цієї статті, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим та власник транспортного засобу згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. За змістом ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» обовязок визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків лежить на страховику, зокрема, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до звіту №229/12 про оцінку автомобіля Фіат Добло, складеного 11 квітня 2012 року, проведеного на звернення страхової компанії, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 125533,32 грн., яка перевищує дійсну ринкову вартість автомобіля 48556,46 грн., тому вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових автомобіля Фіат Добло внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП приймається рівним дійсній вартості автомобіля на момент дослідження без врахування аварійних пошкоджень і становить 48556,46 грн. Згідно зобовязуючої пропозиції, вартість залишків автомобіля Фіат Добло становить 35200грн., що не заперечується сторонами. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця ДТП. Відповідно до ст. 12 Закону від 01.07.2004 № 1961-IV, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно страхового акту №1517/1, платіжного доручення №17532 від 31 серпня 2012 року, [PERSON] нараховано та сплачено 12846,46 грн. Позивачем, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, в судовому засіданні належними і допустимими доказами не спростований зазначений звіт страхової компанії про оцінку автомобіля. За таких обставин, вимоги позивача в частині стягнення з ПАТ СК «Універсальна» доплати страхового відшкодування та штрафних санкцій є безпідставними та задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно розяснень, що містяться в п. 3, п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року №5) під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ. Моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя. При визначенні моральної шкоди суд зясовує чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, чи знаходяться дії відповідача в причинному звязку з наслідками, що настали. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Згідно із ст. ст. 57, 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Всупереч наведеним положенням, позивачами не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт заподіяння їм відповідачем моральних страждань, не доведено причинний зв'язок між діями відповідача та наслідками, які спричинили позивачам моральну шкоду, тому суд приходить до переконання, що вимоги позивачів у частині стягнення з ПАТ СК «Універсальна» моральної шкоди до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed