Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Мотивуючи свої вимоги тим, що [PERSON] на прав приватної власності належала вищезазначена квартира на підставі договору купівлі - продажу від 25.02.2000 року, який був укладений на Універсальній біржі "Південь". [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на вищевказану квартиру. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповідав їй квартиру [ADDRESS] . 11 квітня 2019 року вона звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Проте, державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки договір купівлі - продажу квартири не відповідає вимогам чинного законодавства, тобто нотаріально не посвідчений. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла позовна заява про розгляд справи за його відсутності. На позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Раніше квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] б від 19.10.1995 року виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду згідно розпорядження № 6967 від 02.10.1995 року, зареєстрованого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації, за реєстровим № 16481 від 13.12.1995 року. 25 лютого 2000 року на Універсальній Біржі «Південь» між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони укладено договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] та зареєстровано в журналі реєстрації біржових угод за № 721 та ММБТІ 23.03.2000 року за реєстровим № 16481. Договір купівлі-продажу вказаної квартири підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу квартири сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у березні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. [INFO] [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] заповідав [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковою Л.Є., зареєстрований в реєстрі за № 1048. [PERSON] 03 березня 2006 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на квартиру [ADDRESS] . 11 квітня 2019 року [PERSON] звернулася до Другої миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори Токіой І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної справи від 28.08.2019 року за вих. № 2004/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з тим, що договір купівлі - продажу нотаріально не був посвідчений. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 123/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплюються і у національному законодавстві України. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно Цивільного кодексу України підставами виникнення права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема, також і в порядку спадкування після смерті громадянина. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Судом визнається доведеною належність квартири [ADDRESS] померлій особі на момент смерті. Позивач вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved