Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що [PERSON] звернувся до ПАТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву № б/н від 03.02.2014 року відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов вищезазначеного договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.01.2018 року виникла заборгованість в сумі 20296,10 грн. Тому, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надала клопотання про слухання справи у її відсутність, просила задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про застосування строку позовної давності, зазначив, що починаючи з лютого 2017 року строк позовної давності, щодо кредитного договору №б/н від 03.02.2014 року сплив, а банк звернувся до суду лише в березні 2018 року, а також застосувати позовну давність строком в один рік, щодо стягнення неустойки (пені, штрафу), просив у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 03.02.2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписав Заяву № б/н від 03.02.2014 року, відповідно до умов якої отримав кредит у розмірі 500,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та позивачем Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов укладеного договору позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, щомісячно до 25 числа. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.01.2018 року виникла заборгованість в сумі 20296,10 грн., яка складається з наступного: - 7961,53 грн. - тіло кредиту; - 3713,74 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; - 7178,16 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 942,67 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. ст. 627-629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору, зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє клієнтів про внесенні зміни шляхом використання різних каналів зв'язку. Згідно п.2.1.1.5.5 Договору, клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Згідно п.2.1.1.12.4 Договору, в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця що слідує, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначених тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України - боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Так, статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст. 546, ст. 549 ЦК виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Так, кредитним договором від 03.02.2014 року передбачено і пеню і штрафи за порушення строків всіх видів платежів передбачених договором, тобто, за одне і те ж порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду (неустойка). При цьому в ст. 61 Конституції України встановлена конституційна заборона, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, зазначено, що пеня і штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і теж порушення. Позивачем заявлено вимогу про стягнення пені в сумі 7178,16 грн., що відповідає умовам договору та наданому банком розрахунку заборгованості, з якого встановлено, що банк нараховував позичальнику два види пені, а саме за прострочене зобов'язання та за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Зокрема, з розрахунку за період з 01 березня 2016 року по 31 січня 2018 року вбачається, що сума нарахованої пені за прострочене зобов'язання протягом цього періоду становить 6278,16 грн., а пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. становить 900,00 грн. Згідно зі статтею 258 ч.2 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №б/н від 03.02.2014 року, позивачем нараховано пеню за прострочене зобов'язання починаючи з 01.08.2017 року, а пеню за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., починаючи з 01.04.2017 року, тобто в межах року, що передував зверненню ПАТ КБ "ПриватБанк" до суду. Таким чином, оскільки банком одночасно нараховано два види пені, а також штраф за одне й те саме порушення зобов'язань за договором, їх одночасне стягнення є неприпустимим, за такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача лише пеня. Відповідачем, відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України, подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З графіку заборгованості, наданим позивачем, вбачається, що останній платіж, на погашення заборгованості за кредитом №б/н від 03.02.2014 року, здійснений [PERSON].18.04.2017 року на суму 411,60 грн., тобто за 10 місяців та 10 днів до звернення позивача до суду, тобто у межах строку, протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тому слід відмовити у задоволенні заяви відповідача, щодо застосування строку позовної давності. Встановивши, що відповідач, як позичальник, не виконав зобов'язання за кредитним договором і, як наслідок, допустив заборгованість по кредиту, врахувавши вищеназвані норми закону та умови договору, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме: стягується з відповідача на користь банку-позивача: 18853,43 грн., з них: - 7961,53 грн. - тіло кредиту; - 3713,74 грн. - нараховано відсотків за користування кредитом; - 7178,16 грн. - заборгованість за пенею. Таким чином, зважаючи на викладене суд вважає що, оскільки, строк погашення процентів за користування кредитом та кредиту, передбачений умовами кредитного договору, настав і відповідачем кошти не повернуті, тому з нього на користь позивача підлягає часткове стягнення заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial