Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначив, що 03.07.2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір за № 50005097, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 61 165,74 грн., що еквівалентно на дату укладання договору 7 555,99 доларів США, строком на 36 місяців зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля. Крім того, відповідно до зазначеного кредитного договору за № 50005097 від 03.07.2012 року відповідачу [PERSON]. був наданий додатковий кредит у сумі 15 739,87 грн. що еквівалентно на дату укладання договору 1 926,78 доларів США, з цільовим призначенням на оплату страхових платежів, згідно із Договором страхування, укладеного на виконання умов кредитного договору Договору поруки між сторонами не укладалось. В позові зазначено, що за умовами укладеного договору, ( а саме положень п.1.3.1 загальних умов кредитування, що становлять невід»ємну частину зазначеного договору) - розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку. В позові зазначено, що відповідач, починаючи з березня 2014 року став порушувати свої зобов`язання щодо термінів сплати щомісячних платежів за зазначеним кредитним договором, а з липня 2014 року взагалі припинив виконувати свої обов»язки за кредитним договором і тому, на виконання умов договору ( а саме п.3.3 щодо дострокового повернення позивачу в повному обсязі суми кредиту, суми додаткового кредиту, плати за кредит, штрафних санкцій ), позивач повідомив відповідача про необхідність повернення відповідних сум , розмістив відповідну вимогу в газеті «Урядовий кур»єр» 25 грудня 2015 року (за № 242), тому що в цей час на території Попаснянського району здійснювалась антитерористична операція і підприємство «Укрпошта» не здійснювало обслуговування населених пунктів на території Луганської області. Представник позивач, в поданому позові(з урахуванням додаткових письмових пояснень) посилається на те, що станом на 26 січня 2016 р. відповідач, в зв»язку із невиконанням зобов»язань зі сплати щомісячних платежів за кредитним договором має заборгованість у сумі 70 991,51грн., складову цієї суми у позові не зазначено. Також в поданому позову зазначено, що позивач поніс витрати, пов»язані зі зверненням до спеціалізованої організації для підготовки процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді, в зв»язку із чим позивач звернувся до ТОВ «Юридична фірма Вернер», вартість послуг яких склала 5000,00 грн. А оскільки позивач являється платником ПДВ, то його збитки пов»язані із цими послугами склали 6000,00 грн.(станом на момент подання позову). До цього ж, в позові зазначено, що відповідач має сплатити позивачу суму інфляційних втрат за період прострочення у сумі 22 695,21грн. За викладених обставин, в поданому позові, представник позивача просить суд стягнути із Відповідача загальну суму 99 686,72 грн. Також представник позивача, у поданому позову просить стягнути із відповідачів в солідарному порядку суму судових витрат (складову судових витрат та суму судових витрат не зазначено). При цім, відповідач [PERSON] в межах даного позовного провадження звернулась із зустрічною позовною заявою до ТОВ «Порше Мобіліті». Свої зустрічні позовні вимоги вона обґрунтувала наступним . 03.07.2012 р. ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 50005097, додатками до якого є Загальні умови кредитування та графік погашення кредиту. Згідно з цим договором ТОВ «Порше Мобіліті» надало [PERSON] кредит на 36 місяців у сумі 61 165 грн. 74 коп., що є еквівалентом 7555 доларів 99 центів США. Вищевказана сума остаточного розрахунку - 61 165 грн. 74 коп. здійснюється шляхом перерахування на рахунок ТОВ «Фортуна-ЛТД» . 21.06.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено Договір про внесення змін/Додаткова угода № 1 до Кредитного договору № 50005097 від 03.07.2012р. , відповідно до якої [PERSON] наданий Додатковий кредит у розмірі 15739грн.87 коп. Цільове призначення цього Додаткового кредиту : сплата страхових платежів компанії ПрАТ «СК «УНІКА». Додатковий кредит надається рівними частинами щомісячно /п.1.10.2./. 21.06.2013 року складений новий графік погашення кредиту з урахуванням Додаткового кредиту. Таким чином, укладений Кредитний договір складається з кредитного договору, графіків платежів до нього та загальних умов кредитування. Відповідно до графіку усі платежі вказані у доларах США. Згідно з п. 1.3.1 Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у рахунок повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору та сплачуються у рахунок повернення кредиту та додаткового кредиту до встановлених товариством рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку вказаного у кредитному договорі, до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту та використовується обмінний курс дійсний на робочий день, що передував дню розрахунку. Відповідачка (позивачка за зустрічним позовом) вважає, що умови даного кредитного договору щодо нарахування платежів за кредитом у доларах США та проведення розрахунку погашення кредиту на основі обмінного курсу валюти є незаконними, і просить суд визнати недійсним кредитний договір №50005097, укладений між сторонами 03.07.2012 року, в частині обов'язку [PERSON] здійснювати платежі на його виконання у сумі, розрахованій за відповідним обмінним курсом гривні, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування, які є додатком до цього договору; визнати недійсними пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 2.4 Загальних умов кредитування, які є додатком до цього договору. Визнати недійсним Графік погашення кредиту за Кредитним договором № 50005097. До участі у розгляді дійсної цивільної справи , ухвалою суду від 01.07.2016року, було залучено приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» у якості третьої особи без самостійних вимог. При цьому, відповідачка [PERSON]. просить стягнути із позивача суму судових витрат на правову допомогу у розмірі 2200,00 грн., яку було надано [PERSON] при розгляді даної цивільної справи адвокатом, про що [PERSON] надала суду підтверджуючи документи. Представник позивача до судового засідання не з»являвся, надав суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити, справу розглянути без його участі. Відповідачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, за участю свого представника, позовні вимоги не визнала, провила відмовити в задоволенні позову, свій зустрічний позов підтримала, просила задовольнити свої вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні не визнав позовні вимоги, надав заперечення на позов, підтримав зустрічний позов відповідачки, просив його задовольнити, надав пояснення на заперечення позивача щодо зустрічного позову, а також надав заяву про закінчення розгляду справи без його участі. Третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» були повідомлені про розгляд даної справи належним чином, але до судового засідання представник третьої особи не з»влявся, про причини неявки не повідомляв, ніяких документів або заяв з боку третьої особи щодо дійсного спору - до суду не надходило. Суд, вивчивши письмові матеріали в даній цивільній справі , зазначає наступне щодо первісного позову: Предметом даного позову являються договірні правовідносини, а саме дострокове повернення кредиту у сумі, яка розраховується компанією, що надала позичальнику кредит і про що повідомляється позивальнику у порядку, передбаченому договором між сторонами, а також вирашенн питання, пов»язані зі відшкодуванням збитків та судових витрат, що регулюється Цивільним Кодексом України та спеціальними законами. Згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що 03.07. 2012 року між сторонами , а саме ТОВ «Порше МобілітІ» («Компанія»)- позивач , яка уповноважена надавати фінансові послуги та [PERSON] (позичальник) - відповідач , був укладений договір, згідно якого компанія - позивач зобов»язалась надати позичальнику - відповідачу кредит у сумі 61 165,74грн. та додатковий кредит у сумі 15 739,87 грн. строком на 36 місяців. (а.с.8,16) За умовами зазначеного кредитного договору, договір між сторонами також складають загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди, інші документи, які підписані сторонами та поручителем у відношення кредиту. Представник позивача в обґрунтування позову посилається на те, що відповідач з березня 2014 року став порушувати терміни сплати щомісячних платежів, а з липня 2014 року взагалі припинив свої зобов»язання щодо виплати кредиту за Договором і тому, представник позивача посилається на п.3.3 умов Договору, як на підставу звернення до суду із дійсними вимогами до відповідача (а.с.2) Тобто, позивач зазначає, що він ініціює припинення зобов»язання на його вимогу, а підстави і порядок припинення зобов»язання регулюється ст.598 Цивільного Кодексу України , ч.2 якої встановлено, що припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. При цьому ст.599 Цивільного Кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Враховуючи наведені законодавчі норми, суд зазначає: Так, з п.3.3. загальних умов кредитування, що є додатком до вищезазначеного кредитного договору між сторонами, що встановлює умови дострокового повернення кредиту - вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути Компанії у повному обсязі Суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню. При цьому сума до повернення Позичальником розраховується Компанією і вказується у повідомленні Компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу Позичальником (для фізичних осіб). Однак, позивач зазначає, що він не направляв відповідачу відповідну вимогу, посилаючись на те, що він не мав такої можливості, тому населенні пункти Попаснянського району Луганської області відносяться до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому ДППЗ «Укрпошта» не здійснює пересилання пошти на територію окремих населених пунктів Луганської області в зв»язку із соціально-економічною ситуацією в Донецькій та Луганській областях і тому така Вимога була опублікована у газеті «Урядовий кур»єр» 25.12.2015 року. Аналізуючи зазначені відомості щодо обґрунтувань представником позивача підстав для звернення до суду із вимогами в частині дострокового повернення кредиту, суд зазначає, що ці вимоги необґрунтовані, тому що позивачем не виконані умови п.3.3. загальних умов кредитування, що укладені між сторонами і відповідачу не направлялось відповідне повідомлення про дострокове повернення кредиту і така вимога на думку суду є порушенням положень ст.599 Цивільного Кодексу України щодо дотримання належного проведення припинення зобов»язання на вимогу позивача. Посилання ж представника на те, що це було неможливо за підстав викладених вище, не відповідає дійсності, тому, що: По перше: Згідно із «Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р- населених пунктів Попаснянського району, на території, на яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження не визначено, а навпаки визначено, що територія Попаснянського району збільшилась за рахунок приєднання території Перевальського району Луганської області. -по- друге: згідно листа ДППЗ «Укрпошта» від 08.04.2015 року (на який посилається сам представник позивача) послуги поштового зв»язку тимчасово не надаються в окремих населених пунктах Попаснянського району Луганської області, а саме таких : Гірське-1, Золоте-3,Золоте-4, Золоте-5, Комишуваха-1, Попасна-4, Попасна-5, Нижнє-1, Березівське, Голубівське, Голубівське-1, Катеринівка, Молодіжне, Новозванівка, Оріхове, Троїцьке, Калинове, Калинове-1, Попасна-1, Попасна-2, Новотошківське, Чорнохіне. А так, м.Попасна , де проживає відповідачка в зазначеному переліку не визначено, до цього ж представник позивача посилається на лист ДППЗ «Укрпошта» від 08.04.2015 року, а посилається про неможливість направити відповідачу поштове повідомлення у грудні місяці 2015 року. При цьому, суд звертає увагу на те, що процедура повідомлення позичальника про будь-що через засоби масової інформації - умовами договору між сторонами не передбачено. Також суд зазначає, що у вищезазначеному укладеному між сторонами договорі, п 3.2 передбачені випадки, які надають право компанії вимагати дострокового повернення кредиту від позивальника. Але у поданому позові немає обґрунтування щодо наявності таких випадків і підстав для вимог щодо дострокового повернення зазначеного кредиту в розумінні п.3.2 ( 3.2.5. - 3.2.9) укладеного між сторонами кредитного договору. А тому, з урахуванням аналізу умов договору між сторонами , суд вважає, що вимоги позивача про дострокове повернення кредиту відповідачем - необґрунтовані, тому, що такі підстави не передбачені укладеними між сторонами умовами договору, інші підстави в позові необґрунтовані , в зв»язку із чим ці вимоги не підлягають задоволенню. Щодо зазначення суми заборгованості, визначеної у позові, суд зазначає, що у доданій до позову копії графіку погашення кредиту всі суми визначені у доларовому еквіваленті, а сума заборгованості у поданому позові визначена у гривнях і тому немає ніяких підтверджень щодо визначення суми заборгованості, як зазначено у позові - 70 991,51 грн. При цьому, немає ніяких документів про сплату відповідачем будь-яких платежів з моменту укладання зазначеного кредитного договору, а посилання представника позивача на рахунок-фактуру, які додані в копіях до позову, суд вважає необґрунтованих, тому що в цих рахунках сума визначена у гривнях (проте як у графіку погашення кредиту зазначено тільки доларовий еквівалент -а.с.21) і немає ніяких підтверджень щодо отримання відповідачем цих рахунків (а.с.30-42). А так, сума, яка визначена в позові як основна заборгованість в поданому позові необґрунтована та нічим не підтверджена. Що стосується вимог про стягнення збитків у розмірі 6000 грн., суд зазначає, що не можна погодитись із ствердженням представника позивача про те, що позивачу спричинені збитки з боку відповідача, враховуючи наступне: Відповідно до ст.22 ч.2 п.1 Цивільного Кодексу передбачено, що втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); При цьому, суд звертає увагу на те, що , що у позові зазначено, що збитками, які позивач бажає відшкодувати, е витрати, пов»язані із оплатою юридичних послуг ТОВ «Юридичній фірмі «Вернер» щодо супроводження процесу підготовки дійсної позовної заяви та представництва інтересів позивача у суді, що є протиріччям поняттю реальних збитків для відновлення свого порушеного права в розумінні ст.22 ч.2 п.1 ЦК України і в позовній заяві взагалі відсутнє обґрунтування яке саме право позивача порушено в розумінні ст.22 ч.2 п.1 . Зазначення у позові того, що позивач поніс збитки, пов'язані із оплатою юридичних послуг, на думку суд є завуальованим бажанням стягнути із відповідача витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, що передбачено ст.84 Цивільно-процесуального Кодексу України і не може вважатися ніякими збитками. А так, суд зазначає, що в частині стягнення збитків у розмірі 6000 грн. необхідно відмовити а необґрунтованістю. Щодо вимог суми інфляційних втрат у розмірі 22 695,21 грн., яку позивач просить стягнути із відповідачів, суд також вважає недоведеною, тому що, як вже зазначено вище - сама сума заборгованості з боку позивача недоведена, тому і відповідно сума інфляційних вимог не може бути обґрунтованою в межах даного позову, в зв'язку із чим вимоги позивача про стягнення із відповідачів суми інфляційних втрат не підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає, що такі вимоги у позові необґрунтовані, а в прохальній частині позову взагалі не визначена ні із чого такі витрати складаються ні їх сума в розумінні ст.79 Цивільно-процесуального Кодексу України. До цього ж суд звертає увагу на те, що всі документи, які додані до позову, являються копіями (багато копій поганої якості, на деяких відсутні підписи). Копії доданих документів прошиті, але не завірені печаткою, тому суд, незважаючи на їх вивчення не визнає їх належними доказами. Таким чином, позовні вимоги в межах позову щодо стягнення, суд вважає, з боку позивача недоведеними, в зв»язку з чим необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» до [PERSON] в межах цього спору. Щодо зустрічного позову, суд зазначає наступне: Предметом зустрічного позову являється захист прав споживача, яким себе вважає відповідачка, в рамках укладеного кредитного договору, за яким відповідачкою був отриманий кредит на придбання автомобіля, тобто укладений між сторонами зазначений кредитний договір являється споживчим. Враховуюче зазначене, суд вважає, що для розгляду зустрічного позову [PERSON] необхідно застосувувати положення законодавства щодо регулює захист споживачів. Судом встановлено, що 03.07.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 50005097, додатками до якого є Загальні умови кредитування та графік погашення кредиту. Згідно з цим договором ТОВ «Порше Мобіліті» надало [PERSON] кредит на 36 місяців у сумі 61 165 грн. 74 коп., що є еквівалентом 7555 доларів 99 центів США. Вищевказана сума остаточного розрахунку - 61 165 грн. 74 коп. здійснюється шляхом перерахування на рахунок ТОВ «Фортуна-ЛТД» . 03.07.2012р. на виконання п.5.5., 5.6. Загальних умов кредитування за Кредитним договором № 50005097, [PERSON] укладає Договір страхування № 245002/4098/0000618 з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» /надалі ПрАТ «СК «УНІКА»/ строком на два роки. Строк дії Договору страхування (відповідно до п.5.1.) : 1-й рік - з 16.07.2012р. по 15.07.2013р.; 2-й рік - з 16.07.2013р. по 15.07.2014р. Страховий платіж - 963,39 дол.США. Сторонами Кредитного договору у п.1.6. також було узгоджено, що виконання зобов'язання за договором забезпечується заставою, а тому 12.07.2012 року між Сторонами був укладений Договір застави транспортного засобу №50005097 за яким для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором було передано у заставу: автомобіль марки Volkswagen, моделі Polo Sedan, кузов № [NUMBER], рік випуску 2012 року, заставною вартістю 152 914 грн.55 коп. 21.06.2013року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» укладено Договір про внесення змін/Додаткова угода № 1 до Кредитного договору № 50005097 від 03.07.2012р. , відповідно до якої [PERSON] наданий Додатковий кредит у розмірі 15739грн.87 коп. Цільове призначення цього Додаткового кредиту : сплата страхових платежів компанії ПрАТ «СК «УНІКА». Додатковий кредит надається рівними частинами щомісячно /п.1.10.2./. 21.06.2013 року складений новий графік погашення кредиту з урахуванням Додаткового кредиту. Таким чином, укладений Кредитний договір складається з кредитного договору, графіків платежів до нього та загальних умов кредитування. Відповідно до графіку усі платежі вказані у доларах США. Згідно з п. 1.3.1 Загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у рахунок повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору та сплачуються у рахунок повернення кредиту та додаткового кредиту до встановлених товариством рахунків у гривні. При цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку вказаного у кредитному договорі, до еквівалентів платежів в іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту та використовується обмінний курс дійсний на робочий день, що передував дню розрахунку. Оскільки кредит позивачем отримано на придбання автомобіля і на сплату страхових платежів, то в силу абз. 1 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» він є споживчим. Правомірність свого договору ТОВ «Порше Мобіліті» обґрунтовує ст. 524 і 533 Цивільного кодексу України, якими передбачена можливість поряд з визначенням зобов'язання у гривні визначити його еквівалент в іноземній валюті. З цим не можна погодитись, адже ці норми носять загальний характер і суперечать спеціальним нормам права , а саме нормам ЦК України, що регулює правовідносини за договорами кредиту, позики, і нормам Закону України «Про захист прав споживачів». Статті 524 і 533 ЦК України містяться у його главі 48 «Виконання зобов'язання» розділу І «Загальні положення про зобов'язання» книги п'ятої «Зобов'язальне право». Тобто ці статті є загальними нормами відносно спеціальних норм як статей 1046, 1049, 1054 і 1056-1 цього Кодексу, так і відносно Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки ці спеціальні норми спірні правовідносини між сторонами регулюють інакше, ніж ст.ст. 524 і 533 ЦК України, то для вирішення справи підлягають застосуванню саме спеціальні, а не загальні, норми. Отож посилання ТОВ «Порше Мобіліті» на ст.ст.524 і 533 ЦК України як на підставу для відмови у задоволенні позову є юридично неспроможним Спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про захист прав споживачів» та параграфом 2 «Кредит» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 цього параграфу, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У частині 2 цієї статті зазначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Іншого в контексті спору між сторонами параграфом 2 не встановлено і з суті укладеного ними кредитного договору не випливає, у зв'язку з чим до спірних правовідносин застосовується норми як цього параграфа, так і параграфа 1. Абзац 1 частини 1 ст. 1046 ЦК України приписує, що якщо за договором позики позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти, то позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частина 1 ст. 1049 цього ж Кодексу приписує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (у контексті спору між сторонами - грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тож виходячи з норм ст. 1054, абз. 1 ч. 1 ст. 1046 і ч. 1 ст. 1049 ЦК України у їх сукупності, та з факту отримання позивачем від відповідача кредиту в гривнях, позивач на виконання укладеного сторонами кредитного договору зобов'язаний повернути відповідачеві отриману ним суму кредиту у гривнях. Зі змісту ч. 1 ст. 1054 і ст. 1056-1 ЦК України у їх взаємозв'язку вбачається, що проценти за кредитним договором є похідною від основного зобов'язання кредиту. Тобто розмір процентів за користування кредитом залежить (походить) перш за все від розміру отриманих у кредит коштів. Оскільки [PERSON] отримала у ТОВ «Порше Мобіліті» кредит у гривнях, то й проценти за користування ним вона має сплачувати у гривнях. З викладеного випливає, що: - є такими, що суперечать ст. 1054, абз. 1 ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 і ст. 1056-1 ЦК України, положення укладеного між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» Кредитного договору № 50005097 від 03.07.2012р. в частині обов'язку позивача здійснювати платежі на його виконання у сумі, розрахованій за відповідним обмінним курсом гривні, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування, які є додатком до цього договору; - суперечать наведеним нормам права і пункти 1.3, 1.3.1, 1.3.2 цих умов, а також пункт 2.4 цих же умов в частині нарахування процентів за користування кредитом на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка повернення кредиту. Наведені у цьому абзаці положення кредитного договору порушують права позивача, т.я. згідно з ними всупереч ст. 1054, абз. 1 ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 і ст. 1056-1 ЦК України на позивача покладається обов'язок повернути відповідачеві кредит у більшому розмірі, ніж він отримав, і сплатити проценти за користування кредитом у більшому розмірі, ніж він має їх сплатити. Тобто ці положення кредитного договору створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача. Отже вони суперечать і ч.ч. 2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Тож ці положення підлягають визнанню судом недійсними відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України. З тим, згідно положень ч.ч.1,2,5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. З метою мінімізації фінансових ризиків споживачів за споживчими кредитами з 16.10.2011 року вступив у силу Закон України від 22.09.2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання(отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Банки чи інші фінансові установи у відповідності до положень ст.ст. 11,18,21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації повинні надавати споживачу повну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007р. №168, зареєстрованих у міністерстві юстиції України 25.05.2007р. №541/13808. У відповідності до ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вказаної Постанови НБУ №168 кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу. Графіком погашення кредиту до оспорюваного Кредитного договору встановлена сума щомісячного платежу в доларах США. Укладення графіку погашення заборгованості за кредитом із відображенням платежів лише в доларах США є незаконним, оскільки кредитор у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України надав кредитні кошти в національній валюті, а тому повернення кредиту та відсотків повинно відбуватись у валюті кредиту. Оспорюваний правочин, як і додаткова угода/договір до нього укладено за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечить ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зустрічному позові [PERSON] були заявлені вимоги щодо стягнення з ТОВ «Порше Мобіліті» судових витрат на її користь. Згідно зі ст..12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатом або іншим фахівцем у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Вона допускається до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Згідно із п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на правову допомогу належить до судових витрат. Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначив: «При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). [PERSON] надала суду документи на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу в розмірі 2200грн. розмір яких розрахований, виходячи з рекомендацій Постанови КМУ "Про граничні розміри компенсацій витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" від 27.04.2006 року за №590, а тому суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими, в зв»язку із чим необхідно стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у сумі 2 200 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved