Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визначити порядок користування квартирою між співвласниками, зобов`язати відповідача видати дублікат ключей від квартири, не чинити перешкод у користуванні квартирою та стягнути з відповідача на його користь судові витрати у повному обсязі. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що позивач є власником ј частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого, 05.07.2018 року приватним нотаріусом ХМУЮ Горільчаник І.М. реєстраційний номер № 675, спадкова справа №7/2017. Зазначає, що малолітня донька позивача [PERSON] , також є власником ј частки вказаної квартири на підставі свідоцтво про право на спадщину за законом реєстровий № 677, виданого 05.07.2018 року приватним нотаріусом ХМУЮ Горільчаник І.М. спадкова справа 7/2017. Відповідач є власником 1/2 частки вказаної квартири, яка також прийняла спадщину після смерті своєї матері, на теперішній час проживає у вказаній квартирі, де зареєстроване її місце проживання. Квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю позивача у розмірі ј частки, малолітньої дитини у розмірі ј частки та відповідача у розмірі Ѕ частки. Вказана квартира загальною площею 65 кв.м., житловою площею 44 кв.м. Позивач та відповідач не дійшли згоди щодо користування спільною квартирою. Відповідачка замінила у дверях квартири ключі, ключі від спільної квартири позивачу не дає, до квартири позивача не пускає. Відповідачка повністю сама користується квартирою, яка належить на праві спільної часткової власності також позивачу та його малолітній доньці. Звернення до правоохоронних органів належного результату не дали. Враховуючи, що відповідачка є власником Ѕ частки квартиру, вважає справедливим виділити їй у користування найбільшу другу кімнату (з лоджею) площею 16,2 кв. м. Також позивач запропонував виділити йому в користування третю кімнату (з балконом) площею 14,8 кв.м., а малолітній доньці позивача - [PERSON] виділити четверту кімнату площею 13,0 кв.м., інші приміщення - кухню, вбиральню, ванну кімнату залишити у загальному користуванні. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.05.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, в обґрунтування зазначає, що співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності та відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном виділяється майно згідно з розмірами належних їм часток. Зазначила, що згідно із технічним паспортом, кімнати, які вимагає позивач залишити за собою, мають інші розміри (17,2 кв.м. та 20,2 кв.м.) ніж зазначені позивачем. Позивач має ј частки житла, [PERSON] , сестра (дочка позивача) також має ј, відповідач є власником Ѕ квартири, однак позивач вимагає дві кімнати, розмірами 17,2 кв. м. (кімната номер 3 та 20,2 кв.м. (кімната номер 4) для себе та сестри, які у сумі складають 37,4 кв. м, за нею позивач вимагає залишити кімнату розміром 16,2 кв.м., що є значно меншим від розмірів площі, яку просить позивача для себе і [PERSON] , у той час, коли відповідач є власником Ѕ квартири. Відповідач зазначає, що сестрі, як і позивачу, належить на праві власності по 1/4 частки квартири, проте площа кімнат, яку він просить виділити у користування перевищує ідеальну частку житлової площі, що є значним перевищенням належної їм частки у житлі та не ґрунтується на положеннях статті 358 ЦК України. Такі вимоги порушують майнові права відповідача. До того ж, позивач не надав висновки експерта, спеціаліста із зазначенням чи порушені права інших співвласників при такому розподіленні користування, чи є можливість встановити окремий вхід, як краще для співвласників було б розподілити користування спірною квартирою. Зазначає, що кімната номер 4, площею 20,2 кв.м. наразі є приходною кімнатою, враховуючи, що у спірній квартирі мають намір проживати троє осіб, а кімнат для проживання дві (кімната номер 3 та номер 2), визначення порядку користування квартирою призведе до погіршення житлових умов цих осіб. Позивач, у період проживання із матір`ю, і до сьогодні, не приймає участь у поліпшенні квартири, догляді, оплаті комунальних послуг, борг за квартиру на даний момент складає близько 30 000, 00 грн. Відповідач не здійснюю жодних перешкод у користуванні спірною квартиро. Ключі від квартири позивач має. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.07.2019 року за клопотанням представника позивача - адвоката Горло М.В. з метою ознайомлення з відзивом, підготовки відповіді на відзив продовжено підготовче провадження до 01.08.2019 року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.08.2019 року за клопотанням представника позивача - адвоката Горло М.В. з метою надання можливості відповідачу скористатися процесуальними правами, встановленими ЦПК України продовжено підготовче провадження до 21.08.2019 року. 11.09.2019 року через канцелярію суду відповідачем [PERSON] подано клопотання про призначення у цивільній справі № 640/9275/19 судової будівельно-технічної експертизи на вирішення якої поставити питання щодо технічної можливості з урахуванням будівельно-технічних нормативних актів визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] , а також запропонувати можливі варіанти користання вказаною квартирою. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення судової будівельно-технічної експертизи, в підготовчому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення заявленого клопотання посилаючись на те, що зазначені в клопотанні запитання не потребують спеціальних знань та не мають значення для з`ясування обставин цивільної справи. За відстуністю будь-яких клопотань, передбачених ч.1 статті 197 ЦПК України, які суд вирішує під час підготовчого провадження, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судом закрито підготовче засідання, призначене судовий розгляду у справі. В судове засіданні сторони не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за його відстуністю, позовні вимоги підтримав, просить позовні вимог задовольнити в повному обсязі на підставах, викладених в позовній заяві. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Оганова В.В., яка діє на підставі перевірених судом повноважень надала до суду заяву про розгляду цивільної справи за відстуністю представника третьої особи у відповідності до ч.3 статті 211 ЦПК України, рішення у справі прийняти на розсуд суду з урахуванням інтересів дитини. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечення викладені у відзиві відповідача, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] (після одруження [PERSON] ), зареєстрованому 17.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 ХМУЮ. Під час шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла дружина позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого 05.07.2018 року приватним нотаріусом ХМУЮ Горільчаник І.М. за реєстраційним номером № 675 та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ј квартири [ADDRESS] ; [PERSON] на праві спільної часткової власності належить ј квартири [ADDRESS] ; [PERSON] на праві спільної часткової власності належить Ѕ квартири [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , який виготовлений ТОВ "СІТІТЕХГРУП" за замовленням [PERSON] 03.06.2019 року зі змісту якого вбачається, що загальна площа вказаної квартири - 67,9 кв.м., житлова площа - 53,6 кв.м., площа житлової кімнати № 2 становить 16,2 кв.м., площа житлової кімнати № 3 становить 17,2 кв.м., площа житлової кімнати № 4 становить 20,2 кв.м., площа кухні - 7,2 кв.м., площа санвузла - 4,5 кв.м. Зі змісту копії заяви [PERSON] звертався до Київському ВП ГУНП у Харківській області про забезпечення безперешкодного вселення його з неповнолітньої донькою до квартири [ADDRESS] та притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом частин першої та другої статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Принцип непорушності права власності закріплено і статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та практикою Європейського суду з прав людини, які за змістом ч.4 ст. 10 ЦПК України є джерелом права в Україні і підлягають застосуванню судами. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 Цивільного кодексу України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У цьому випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. З огляду на вищезазначене, з урахуванням встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що встановити запропонований позивачем порядок користування квартирою, а саме: виділивши відповідачу [PERSON] другу кімнату з лоджею площею 16,2 кв.м., виділити у користування [PERSON] четверту кімнату площею 13,0 кв.м. та виділити [PERSON] у користування третю кімнату площею 14,8 кв.м., залишив кухню, вбиральню та коридор у спільному користуванні не буде відповідати фактичним розмірам кімнат та враховувати баланс інтересів як кожного зі співвласників, оскільки площа кімнат в квартирі [ADDRESS] не відповідає запропонованим позивачем розмірам та площі, що вбачається з копії технічного паспорту на вказану квартиру, виготовленого ТОВ "СІТІТЕХГРУП" за замовленням [PERSON] 03.06.2019 року, згідно якого друга кімната з лоджею має площу 16.,2 кв.м., третя кімната має площу 17,2 кв.м., четверта кімната має площу 20,2 кв.м. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч.1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 103 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Відповідно до ч.1 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Згідно статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За таких обставин, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, та зважаючи на те, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, відсутність в матеріалах справи письмових доказів, зокрема висновків експерта, з приводу наявності технічної можливості з урахуванням будівельно-технічних нормативних актів з метою визначення варіантів користування квартирою [ADDRESS] з урахуванням розміру часток у сторін на вказану квартиру, в тому числі запропонованих можливих варіантів користування цією квартирою з урахуванням існуючих технічних змін в розмірах кімнат вищезазначеної квартири, які б відповідали фактичним обставинам справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим в задоволенні позовної заяви [PERSON] про визнання порядку користування квартирою та усунення перешкод у здійсненні права власності слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed