Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду та просить суд розірвати договір, стягнути з ФОП [PERSON] на її користь грошову суму у розмірі 5248,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 800,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 12.01.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №BZ-00349, відповідно до якого відповідач передає у власність позивачу ПВХ конструкції за розцінками відповідача. Позивачем у якості завдатку було передано 150 грн. Працівниками відповідача було здійснено заміри вікна, підвіконня та балконної двері в квартирі позивача. На виконання умов договору позивачем 12.01.2017 року було передано 1650 грн. завдатку. 30.01.2017 року сплачено ще 3500 грн. та 15.03.2017 року 98 грн. Однак, при виконанні монтажних робіт з встановлення металопластикових конструкцій та балконної двері, виявилося, що заміри було підраховано не вірно. Відповідачем було складено розписку про зобов'язання замінити металопластикові конструкції в трок з 26.05.2017 року по 09.06.2017 року, проте взяті на себе зобов'язання не виконала. Позивач вважає, що відповідачем грубо порушуються його майнові права та інтереси, а також норми чинного законодавства України, що надає підстав позивачу звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Третя особа - [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи без фіксації процесу технічними засобами, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач та представник третьої особи Головне управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, про день розгляду справи повідомлялися своєчасно, належним чином. Причини неявки суду невідомі. З огляду на викладене та згідно правил ч. 1ст. 76 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.01.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №BZ-00349. Предметом даного договору є передача у власність ПВХ конструкцій по розцінками відповідача за адресою: [ADDRESS]. Вартість робіт становить 5248 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивач передала грошову суму у розмірі 5 248,00 грн., що підтверджується відповідними доказами. У встановлений в Договорі строк, відповідачем було доставлено металопластикові конструкції, проте під час повторного заміряння виявилося, що металопластикові конструкції не відповідають розміру пройому вікна та балконної двері у квартирі позивача. 23.05.2017 року відповідачем власноручно було написано розписку про заміну неналежних металопластикових конструкцій на інші з вірними замірами. Проте, на теперішній час взятих на себе зобов'язань відповідачка не виконала, грошові кошти не повернула. З листа Головного управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області від 04.09.2017 року №8.2/11021 вбачається, що відповідачем було порушено вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1-3ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Положення п.22 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ч.1ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Ст. 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1ст. 207 ЦК України, правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно Ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п.1 ч.7 ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право визнати договір недійсним і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Відповідно д п.12 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року №5, у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Пунктами 1, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року визначено, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що моральна шкода з урахуванням характеру поведінки відповідача та фізичних, душевних і психічних страждань позивача підлягає задоволенню, та відшкодуванню у розмірі 800 грн., шляхом стягнення з відповідача. Згідност.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Аналізуючи зібрані по справі докази, оскільки відповідачем не спростовано порушення умов договору, укладеного між сторонами, зобов'язання має виконуватись належним чином, позовні вимоги підлягають до задоволення в розмірі визначеному позивачем. Відповідно дост.88 ЦПК України стягнути судовий збір з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved