Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] , посилаючись на те, що з [PERSON] проживала з 20.08.2020 однією сім`єю без реєстрації у належній їй частині будинку по [ADDRESS] . Через два роки спільного проживання зареєстрували шлюб 28.07.2012. Працювали з відповідачем разом у майстерні по ремонту електрообладнання [ADDRESS] . У 2016 році придбали автомобіль «Жигулі-Лада» за 2000 доларів США шляхом оформлення продавцем генеральної довіреності на право користування та розпорядження цим автомобілем. Вказаний автомобіль оформили спочатку на позивачку, згодом на відповідача. Так як частина будинку по [ADDRESS] належала позивачці та її сестрі, вони разом з відповідачем [PERSON] вирішили придбати власне житло та почали його пошук. Згодом [PERSON] запропонував придбати земельну ділянку з недобудованим будинком за 7000 доларів США, але при цьому довелося продати автомобіль та вніс продавцю аванс у розмірі 500 доларів США. Потім було придбано земельну ділянку площею 0,0389 га та недобудований житловий будинок готовністю 6,0% по [ADDRESS] , фактично на ділянці знаходився фундамент житлового будинку, літня кухня, сарай, туалет. Почали реконструкцію, будівництво та ремонт будинку. Відповідач також перевіз обладнання майстерні. Після створення умов життя, 31.01.2019 позивачка переїхала у вказаний будинок, де разом вели спільне господарство, зокрема будівельні роботи в будинку. Також, за час шлюбу було ще придбано інше майно: в серпні 2012 мотоцикл «VIMANN» М150QT за 2235 грн, що знаходиться у відповідача; в 2012 році велосипед «Україна» за 1500 грн, який знаходиться у [PERSON] ; в 2014 році гараж в кооперативі «Лада» за 1000 доларів США, документи оформлені на [PERSON] . Також, для здійснення підприємницької діяльності були придбані станки по дереву, які також перебувають у [PERSON] 04.08.2019 відповідач повідомив позивачці про те, що він подав до суду позов про розірвання шлюбу та запропонував їй залишити будинок до 15.08.2019 року, так як вважає, що будинок не є спільною власністю подружжя, бо набутий хоча і у шлюбі, але по договору дарування. Позивачка вважає, що відповідач оформив договори купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку договорами дарування з метою приховати це майно у випадку можливого розірвання шлюбу, вважає вказані договори удаваними. Просить визнати удаваним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 6524712100:01:001:0926 по [ADDRESS] від 04.09.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Урсол Л.А., визнати удаваним договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку, розмір готовності 6%, по [ADDRESS] від 04.09.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Урсол Л.А, визнати автомобіль «Жигулі-Лада» об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , розділити спільне сумісне майно подружжя: виділити [PERSON] у власність ідеально по 1/2\~ частці у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер 6524712100:01:001:0926 по [ADDRESS] та житловий будинок за цією ж адресою, виділити у власність гараж в кооперативі «Лада» та мотоцикл «VIMANN» М150QT; виділити [PERSON] ідеально по 1/2\~ частці у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер 6524712100:01:001:0926 по [ADDRESS] та житловий будинок за цією ж адресою, велосипед «Україна», стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки грошову компенсацію за перевищення вартості частки в розмірі 14595, 00 грн. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 11.12.2019 провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 10.01.2020 [PERSON] до суду надано відзив на позовну заяву в якій він просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що він дійсно проживав з 20.08.2010 року з позивачкою, а 28.07.2012 року зареєстрував шлюб з нею. Шлюб розірвано рішенням Скадовського районного суду від 09.01.2020 року. Проживали у кімнаті площею 10 кв.м. квартири [ADDRESS] , яка була у занедбаному стані, тому кошти отримані ним від підприємницької діяльності витрачалися на облаштування майстерні за цією адресою та на ремонтні роботи, всього на суму 90000 грн., завіз належні йому речі, в тому числі меблі. Мотоцикл «VIMANN» М150QT та гараж придбав ще до шлюбу, автомобіль «ВАЗ-21061» придбав у [PERSON] за 500 доларів США, а не за 5000 грн. Крім того, земельна ділянка та житловий будинок подаровані [PERSON] , який у 2017 році займався оформленням спадщини\~ - недобудованого житлового будинку готовністю 6,0% по [ADDRESS] та повідомив, що планує виїхати на постійне місце проживання до Чехії в чому йому допоміг і він знаючи про складні відносини з позивачкою запропонував добудувати будинок і в подальшому [PERSON] подарував його та земельну ділянку за цією ж адресою уклавши договір 04.09.2018 у приватного нотаріуса [PERSON] . Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 05.03.2020 витребувано докази по справі. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 17.09.2020 [PERSON] залучено в якості співвідповідача по справі. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 02.02.2021 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 11.06.2021 [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила залишити без розгляду вимогу про поділ гаража в кооперативі «Лада», а також просила визнати удаваним договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку, розмір готовності 6%, що розташований по [ADDRESS] від 04.09.2018 посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Урсол Л.А., визнати удаваним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 6524712100:01:001:0926, що розташована по [ADDRESS] від 04.09.2018 посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Урсол Ларисою Анатоліївною, визнати автомобіль «Жигулі-Лада» об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Розділити спільне майно подружжя: виділити [PERSON] у власність ідеально по 1/2 частці у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер 6524712100:01:001:0926 по [ADDRESS] та житловий будинок за цією ж адресою на суму 170808 грн, та мотоцикл «VIMANN» М150QT вартістю 2235,00 грн., разом на загальну суму 173043, 00 грн., виділити [PERSON] у власність ідеально по 1/2 частці у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер 6524712100:01:001:0926 по [ADDRESS] та житловий будинок за цією ж адресою на суму 170808 грн та велосипед «Україна», вартістю 1500 грн., разом на суму 172308 грн. Стягнути з відповідача грошову компенсацію за перевищення вартості частки в розмірі 667, 50 грн. Позивачка та її представник адвокат Охлопков О.І. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову в частині визнання договорів купівлі-продажу удаваними та розподілу житлового будинку та земельної ділянки, так як відсутні докази на підтвердження удаваності договорів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, відповідача, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28.07.2012 року у виконавчому комітеті Антонівської сільської ради Скадовського району Херсонської області, актовий запис № 10, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 30.07.2019. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 09.12.2019 №663/2228/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало чинності 09.01.2020. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 05.09.2019 [PERSON] є власником недобудованого житлового будинку, розмір готовності 6% по [ADDRESS] та земельної ділянки кадастровий номер 6524712100:01:001:0926 по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 04.09.2018 посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Урсол Л.А. Згідно рахунку на оплату №122908 від 29.08.2012 мотоцикл «VIMANN» М150QT, ціна 2235 грн, покупець [PERSON] . Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 13.04.2009 №2-33/09 за [PERSON] та [PERSON] визнано право спільної часткової власності в рівних частках на 47/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу 6546/2016/023207 від 20.08.2016 року [PERSON] продав [PERSON] , яка діяла на підставі доручення від імені [PERSON] ВАЗ 21061, 1999 року випуску, синього кольору, номерний знак [NUMBER] за 5000 грн. На підставі договору дарування від 04.09.2018 посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Урсол Л.А., [PERSON] подарував [PERSON] незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 6% із надвірними будівлями по [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1600864665247. На підставі договору дарування від 04.09.2018 посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Урсол Л.А., [PERSON] подарував [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 6524712100:01:001:0926 по [ADDRESS] . Згідно розписки, наданої [PERSON] , [PERSON] отримав 500 доларів США за ділянку по [ADDRESS] . На житловий будинок по [ADDRESS] виготовлено технічний паспорт. Свідок [PERSON] суду показала, що позивачка є її племінницею. Разом з позивачкою ходили до нотаріуса [PERSON] проконсультуватися як проходить розподіл будинку, який придбано у шлюбі, так як після розлучення відповідач повідомив, що її племінниця не має прав на будинок. Свідок [PERSON] показала суду, що раніше позивачка і відповідач проживали разом в [ADDRESS] і були її сусідами. Умов проживання там не було, але вони разом робили ремонт. Відповідач приймав клієнтів за цією ж адресою. Потім його не було і під час зустрічі запитала куди він пропав, на що він повідомив, що купив будинок, але прийшлось продати автомобіль. Подружжя часто їздило до нового будинку, вели спільне господарство. Потім [PERSON] переїхала до нового будинку, а в будинку по [ADDRESS] стала проживати її донька. Згодом подружжя [PERSON] розійшлися. Свідок [PERSON] показала суду, що є донькою позивачки. Позивачка і відповідач під час свого подружнього життя шукали житло, так як в [ADDRESS] це більше як гаражне приміщення, умов для проживання не було. Знайшли будинок та придбали його в [ADDRESS] . Разом робили там ремонт. Відповідач часто запитував коли переїде до [ADDRESS] , так як має двох дітей і було б зручніше їх водити до дитячого садочку та школи. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Отже, оскільки згідно до ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягав встановленню судом є дійсна спрямованість волі всіх сторін при укладенні договору дарування та з`ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме. В судовому засіданні відповідач [PERSON] надав пояснення в яких зазначив, що бажав придбати земельну ділянку з недобудованим житловим будинком, готовністю 6% за 6000 доларів США та з якихось причин вирішили оформити договором дарування. Позивачка була повідомлена про укладення договору. Вказані пояснення відповідача узгоджуються з показами свідків по справі та підтверджують позицію [PERSON] . Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено судам, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. В даному випадку позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. При цьому зі статті 235 ЦК України вбачається, що при укладенні удаваного правочину сторони мають намір своїми діями досягнути такого правового результату, який не є за законом наслідком даного волевиявлення, а намагаються досягнути іншого правового результату, про який вони фактично домовились. Тобто, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину, удаваний правочин може бути вчинено його сторонами для приховування іншого правочину між цими ж сторонами. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на настання інших цивільно-правових наслідків, ніж ті, що передбачені правочином. Для кваліфікації удаваного правочину важливо, щоб частина умов удаваного та прихованого правочину збіглася. Тобто воля усіх сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідностатті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що стороною позивача надано суду усі допустимі докази, того що складаючи договір дарування земельної ділянки та незавершеного будівництвом житлового будинку відповідачі [PERSON] та [PERSON] , бажали приховати договори купівлі-продажу, які вони насправді вчинили. Тобто, сторона позивача надала належні і допустимі докази на підтвердження того, що між всіма сторонами правочину, виникли інші правовідносини, ніж передбачені договорами дарування, та, що воля усіх без виключення сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені складеними договорами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер 6524712100:01:001:0926 по [ADDRESS] від 04.09.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Урсол Л.А. та договір дарування незавершеного будівництвом житлового будинку, розмір готовності 6% по [ADDRESS] від 04.09.2018 року посвідчений приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Урсол Л.А, слід визнати удаваними правочинами з метою приховання договорів купівлі-продажу укладених між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Стаття 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1ст.70 СК України). Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно дост. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] не заперечується той факт, що легковий автомобіль ВАЗ-21061, 1999 року випуску, номерний знак [NUMBER] придбано під час зареєстрованого шлюбу з позивачкою 20.08.2016 та згодом відчужено [PERSON] 28.04.2018, суд вважає, що вказане майно належало подружжю на праві спільної сумісної власності. З огляду на викладене, суд вважає, що спільне сумісне майно подружжя підлягає полілу в рівних частках між сторонами. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 11.12.2019 [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідачів у разі задоволення позову на підставі ст. 137, ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, а саме: судовий збір у розмірі 1% ціни позову майнового характеру, що становить 1723,00 грн. підлягає стягненню на користь держави з [PERSON] , [PERSON] по 861,50 грн. з кожного та витрати на юридичну допомогу в розмірі 10000,00 підлягають стягненню з відповідачів по 5000,00 грн з кожного на користь [PERSON] .

Outcome: approved