Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивачка 07 грудня 2018 року звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі ј частини від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання заяви і до досягнення дитиною 23 років або закінчення навчання, тобто до 30 червня 2022 року. 19 грудня 2019 року позовна заява була залишена без руху, оскільки не відповідала вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України. 08 січня 2019 року від представника позивачки надійшла заява про виправлення недоліків та позовна заява в новій редакції. 16 та 24 січня 2019 року судом отримано відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 06 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та (або) відзив на позовну заяву, до якого додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. У задоволенні клопотання позивачки про витребування доказів у відповідача відмовлено, так як позивачкою у порушення вимог ч.2 ст.84 ЦПК України не зазначено підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа, та вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Позивачка у встановлений судом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не надала. Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами отримав 27 лютого 2019 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву до суду не надав. У зв'язку з чим на підставі ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Між сторонами склалися сімейні відносини, які регулюються СК України. З матеріалів справи судом встановлено, що сторони, шлюб між якими розірвано 09 серпня 2007 року, є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджено копіями відповідних свідоцтв. Згідно з договором про надання освітніх послуг №2410 від 08 серпня 2018 року, [PERSON] навчається в Миколаївському національному університеті імені В.О.Сухомлинського на контрактній основі денної форми навчання, загальна вартість освітньої послуги становить 36000,00 грн.. Довідкою Миколаївського національного університету імені В.О.Сухомлинського підтверджено, що [PERSON] навчається на 1 курсі факультету педагогіки та психології Миколаївського національного університету імені В.О.Сухомлинського IV рівня акредитації з 01 вересня 2018 року за денною формою навчання за кошти фізичних та юридичних осіб за спеціальністю 016 "Спеціальна освіта" за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр. Строк закінчення навчання 30 червня 2022 року. З довідки Березанської селищної ради вбачається, що [PERSON] знаходиться на утриманні [PERSON]. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) можливість батьків надавати таку матеріальну допомогу. Стаття 200 СК України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Разом з тим, наявність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, зокрема, його працездатності, наявності роботи, хороших заробітків та відсутності утриманців, на що посилалась у позовній заяві позивачка, неюне доведено, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу зазначених обставин. Перебування відповідача у працездатному віці, за відсутності інших даних щодо його доходів та способу життя, є недостатнім для висновку про можливість сплати ним аліментів на утримання повнолітньої дитини. За таких обставин підстави для задоволення позову відсутні. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України). Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed