Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обгрунтовує тим, що він є батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. Матір»ю [PERSON] була [PERSON], яка померла [INFO]. Він та [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі, хоча і проживали однією сім»єю та мали спільну дитину- [PERSON], 1995 року народження. Його батьківство над [PERSON] було встановлене за згодою Опікунської ради Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації. У зв»язку зі смертю [PERSON] він опинився в складних життєвих умовах. Втратив людину, з якою фактично проживав однією сім»єю та з якою виховували іншу спільну дитину- малолітню на той час [PERSON], 1995 року народження. На його утриманні залишалось двоє дітей. Внаслідок втрати матері дітей він перебував у тяжкому морально- психологічному стані, мав складнощі на роботі. Необхідно було утримувати та виховувати першу дитину, мати для цього кошти, заробляти їх. Все це забирало в нього час, який він тоді об»єктивно не міг приділяти новонародженій [PERSON], оскільки був сам. Самотужки на той час здійснювати догляд та забезпечувати новонароджену [PERSON] він не мав ні фізичної, ні матеріальної, ні психологічної можливості. Тож між ним та родичами померлої [PERSON] було на той час досягнуто згоди про те, що новонароджена [PERSON] тимчасово буде знаходитись у батьків померлої ( діда та баби), або буде усиновлена сестрою померлої [PERSON] -[PERSON], яка не мала дітей та мешкала на той час у Словаччині. В подальшому йому стало відомо, що сестра померлої відмовилась від намірів усиновити його доньку, [PERSON], а тому донька продовжила знаходитись у діда з бабою, які за його згодою доглядали за дитиною. Відповідачка [PERSON] та [PERSON] були призначені опікунами його доньки. Пізніше, опікуни з дитиною переїхали на постійне місце проживання до м.Києва. Погоджуючись з тим, щоб його донька знаходилась у свого діда та баби, він виходив з того, що знаходження його спільної з померлою дитини у діда та баби полегшить останнім втрату їх доньки, [PERSON], відволіче їх від думок про це, а через деякий час вони повернуть йому доньку. Він вважав, що вільно зможе спілкуватись із донькою, перебування її у діда з бабою буде тимчасовим, поки донька не підросте, а дід з бабою не будуть чинити перешкод в цьому. Певний час так і було. Він та його старша донька, сестра малолітньої, відвідували [PERSON] та могли спілкуватись з нею, проводили час окремо від опікунів та за його місцем проживання, разом гуляли та їздили на відпочинок. На той час він уже одружився та мріяв щоб діти проживати разом в одній сім»ї. Тому запропонував відповідачці передати йому доньку. Однак, після цього [PERSON] стала створювати йому перешкоди в спілкуванні з донькою, обмежувати таке спілкування або взагалі його забороняти, приховувати від нього дитину. Він звертався до органу опіки зі скаргою та рішенням органу опіки та піклування Подільської районної у м.Києві державної адміністрації від 17.02.2009 року йому була визначена участь у вихованні доньки у вихідні дні терміном до травня місяця по домовленості з [PERSON]. Такий строк був визначений для того, щоб малолітня поступово звикла до проживання з ним, а по закінченні строку- проживала постійно з ним та його сім»єю. Певний час після цього [PERSON] не створювала перешкод у спілкуванні з донькою та її вихованні. Однак, в подальшому все знову повторилось. Відповідачка знову стала обмежувати його в спілкуванні з донькою, не дає йому бачитись з нею, проводити час, виховувати. Забороняє відвідувати навчальний заклад, де навчається [PERSON] та створює інші перешкоди. Він бажає, щоб донька проживала з ним та він особисто її виховував. Однак, з боку відповідача йому чиняться всілякі перешкоди. Відповідачка обмежує та не дозволяє йому бачитись та спілкуватись з донькою, не дозволяє її відвідувати, проводити з нею час, не дозволяє доньці відвідувати його місце проживання, приймати участь у вихованні дитини, відвідувати місце її навчання тощо. Відповідачка також вчиняє дії, які направлені на те, щоб дитина не знала його та не виховувалась у повазі до нього, як до батька. Зазначає, що він має необхідні умови для проживання доньки з ним. Так, йому належить трикімнатна квартира в Києві, а також приватний будинок в Київській області. Він має можливість забезпечити утримання дитини за власні кошти. З ним проживає старша сестра малолітньої- [PERSON]. Інтересам дитини відповідає проживати в сім»ї, з рідним батьком та сестрою. Просив зобов»язати [PERSON] не створювати йому перешкод у вихованні та спілкуванні з [PERSON], [INFO], визначити, що місцем проживання [PERSON] є місце проживання її батька- [PERSON], відібрати малолітню [PERSON], [INFO] від її опікуна та баби- [PERSON] та передати йому, [PERSON]. В ході розгляду справи позивач просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини - [PERSON]. Ухвалою суду від 09.10.2015 року позов [PERSON] в цій частині було залишено без розгляду. Відповідачка звернулась до суду з зустрічним позовом, свої вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] народилася її онука, [PERSON]. Батько дитини, [PERSON], відмовився від своєї дитини, та [PERSON] залишилась на утриманні держави. У березні 2003 року вона була призначена опікуном над неповнолітньою. З 2003 року дитина постійно проживає з нею. За весь час вона належним чином виконує свої обов»язки опікуна, прикладає всіх зусиль для належного утримання та виховання дитини. На даний час [PERSON] навчається в гімназії №34 м.Києва з поглибленим вивченням англійської мови, вона відвідує різноманітні гуртки, має багато грамот та дипломів і все це тільки завдяки належному виконанню своїх обов»язків нею, опікуном неповнолітньої онуки. Так як батько дитини не виконує свої батьківські обов»язки, у 2013 році служба у справах дітей Подільської районної в м.Києві державної адміністрації зверталась до Подільського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, але рішення по справі ухвалено не було. [PERSON] з моменту народження своєї дитини, та по теперішній час жодного разу не надав матеріальної допомоги своїй дитині, не сплачував жодного разу аліментів, не брав участі у її вихованні, та жодного разу не намагався цього зробити, так як фактично неповнолітня [PERSON] йому була не потрібна ні раніше, ні зараз. На даний час неповнолітня мешкає з нею та забезпечена усім необхідним з її боку. Вважає, що відповідач за зустрічним позовом, [PERSON] , навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню дитини, не цікавився її життям, жодного разу не був у дитячому дошкільному закладі, у гімназії, де навчається дитина. Це свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов»язків. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач за основним позовом та його представник позов підтримали з тих же підстав, просили його задовольнити, в задоволені зустрічного позову просили відмовити. Відповідачка та її представник позов не визнали, в його задоволенні просили відмовити та задовольнити зустрічний позов. Представник третьої особи- органу опіки та піклування Подільської районної в м.Києві державної адміністрації підтримав позовні вимоги позивача [PERSON] та не підтримав зустрічні позовні вимоги [PERSON] Представник прокуратури не підтримав позовні вимоги позивача [PERSON] та підтримав зустрічні позовні вимоги [PERSON], просив позбавити [PERSON] батьківських прав. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Матір»ю [PERSON] була [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.17, т.1- копія свідоцтва про народження). [PERSON] померла [INFO] від пологів, що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.20, т.1). [PERSON] та [PERSON] не перебували в зареєстрованому шлюбі, хоча і проживали однією сім»єю та мали спільну дитину- [PERSON], [INFO] ( а.с.18,т.1), яка проживає разом з позивачем. Батьківство позивача над [PERSON] було встановлене за згодою опікунської ради Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації, що підтверджується листом від 05.07.2002 року ( а.с. 21,т.1). 19.08.2002 року позивачем [PERSON] була написана заява ( а.с.50-51,т.1) про позбавлення його батьківських прав за сімейними обставинами на користь рідної сестри померлої [PERSON], тобто усиновлення, [PERSON]. Відповідно до розпорядження № 997 від 03.09.2002 року Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації [PERSON], [INFO] було направлено до дитячого закладу на повне державне утримання у зв»язку з тим, що її мати померла, а батько відмовився, відповідно до ст. 131, 135 Кодексу про шлюб та сім»ю України ( а.с.57,т.1). Дитина [PERSON], [INFO], знаходилась на вихованні в будинку дитини «Берізка» з 28.08.2002 року по 26.06.2003 року на повному державному забезпеченні, про що свідчить довідка Київського міського будинку дитини «Берізка» №257 від 27.06.2003 року ( а.с.53,т.1), З довідки № 71 від 20.02.2003 року Київського міського будинку дитини «Берізка» вбачається, що за час передування дитини у даному закладі її батько [PERSON] ні разу не відвідав дівчинку і не поцікавився станом її здоров»я ( а.с.54,т.1). Відповідно до рішення виконавчого комітету Берегометської селищної Ради Чернівецької області № 22 від 05 березня 2003 року було встановлено опіку над неповнолітньою [PERSON], яка залишилась без батьківської опіки і призначено опікуном [PERSON] ( а.с.22,т.1). Рішенням № 45 від 13 травня 2005 року виконавчого комітету Берегометської селищної Ради Чернівецької області опікуном [PERSON] було також призначено [PERSON] ( а.с.23,т.1). З 2003 року по теперішній час неповнолітня [PERSON] знаходиться на вихованні та утриманні відповідачки. З довідки форми № 3, виданої КП «Лісове Подільської районної у м.Києві ради» від 08.10.2012 року ( а.с.24,т.1) вбачається, що відповідачка за основним позовом та неповнолітня [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою - [ADDRESS]. За увесь час відповідачка належним чином виконує свої обов»язки опікуна, та прикладає усі зусилля належного утримання та виховання неповнолітньої, про що свідчить акт обстеження матеріально- побутових умов сім»ї від 27.02.2014 року ( а.с.129,т.1). В акті зазначено, що родина благодійна, дитині приділяється значна увага, взаємовідносини між відповідачкою та неповнолітньою [PERSON] побудовані на любові, доброзичливості та взаємоповазі. На даний час [PERSON] навчається у гімназії № 34 м.Києва з поглибленим вивченням іноземної мови. Згідно характеристики з гімназії ( а.с.66, 67,т.1), [PERSON] дисциплінована, добросовісно готує домашнє завдання. Бабуся ( відповідачка) має позитивний вплив на дитину та приділяє велику увагу вихованню, навчанню та стану здоров»я дитини. Усе це свідчить про те, що відповідачка самостійно вже тривалий час ( з 2003 року по теперішній час) виховує належним чином неповнолітню [PERSON]. При цьому в характеристиці зазначено, що протягом навчання тато в гімназію не приходив. Слід також зазначити, що [PERSON] відвідує різноманітні гуртки, має багато грамот та дипломів ( а.с. 58-63,132,133, т.1). Все це лише завдяки належному виконанню опікуном своїх обов»язків. Позивач зазначає, що відповідачка створює йому перешкоди у спілкуванні з донькою та в її вихованні, однак, як стверджує відповідачка та підтверджується матеріалами справи ( докази було зазначено вище), позивач відмовився від своєї дитини і жодного разу не намагався її побачити або поспілкуватись з нею аж до того часу, коли працівники служби в справах дітей Подільської районної в м.Києві державної адміністрації в 2009 році не знайшли його і не почали з»ясовувати чому він не приймає ніякої участі у вихованні доньки, він навіть не знав, що його донька не була усиновлена. 17.02.2009 року було винесено рішення органу опіки та піклування Подільської районної у м.Києві державної адміністрації, яким визначили участь у вихованні малолітньої доньки [PERSON], її батьку , [PERSON] у вихідні дні терміном до травня місяця по домовленості з [PERSON] в інтересах малолітньої ( а.с.26). На протязі деякого часу батько періодично бачився з [PERSON], навіть брав її на відпочинок, про що стверджують надані суду копії фотокарток, а також допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], не заперечує сама відповідачка. Свідок [PERSON] у судовому засіданні також підтвердила, що вона особисто спілкувалась з [PERSON], приходила до неї та бабусі в гості, а також [PERSON] бувала у них в приватному будинку. Однак, як зазначає відповідачка, через деякий час позивач знову забув про свою доньку аж до 2013 року, коли Служба в справах дітей Подільської районної в м.Києві державної адміністрації подала позов в інтересах малолітньої [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Пред»явлення даного позову змусило позивача звертатися в різні інстанції з приводу передачі йому доньки [PERSON]. Будь- яких доказів того, що відповідачка чинила позивачу перешкоди в спілкуванні з дитиною, не виконувала своїх обов»язків опікуна до пред»явлення позову про відібрання дитини, позивачем не надано. Як вбачається з матеріалів справи, на даний час позивач цікавиться дитиною, рішенням органу опіки та піклування Подільської районної у м.Києві державної адміністрації від 07.07.2015 року № 432 «Про вирішення питання щодо участі батька у вихованні малолітньої [PERSON] , [INFO]» йому було встановлено час спілкування зі своєю неповнолітньою донькою, ним було сплачено за навчання доньки в ППНЗ «Британська Рада (Україна)» 6500 грн. ( а.с.41), він купує дитині подарунки. З листа Подільського районного в м.Києві центру соціальних служб та сім»ї, дітей та молоді Подільської районного в м.Києві державної адміністрації від 27.02.2014 року ( а.с.167,т.1) вбачається, що спеціалістами центру проведено інспектування житлових умов за місцем фактичного проживання дівчинки, а також інспектування оселі батька , [PERSON]. Протягом жовтня та листопада 2013 року психологами проводилась робота, спрямована на з»ясування потреб дитини на даний час та пошуку варіантів розв»язання конфліктної ситуації в інтересах дитини, а саме: з кожним дорослим родичем [PERSON] в ході консультування проведено роз»яснювальну роботу щодо інтересів дитини, з»ясовано їх бажання і можливість брати участь у житті дівчинки на даний час. Спеціалісти спілкувалися з [PERSON] в присутності опікуна і без неї з метою діагностики ставлення до дорослих і до ситуації загалом. Відбулося дві спільні зустрічі опікуна, дитини та батька, старшої сестри дівчинки в присутності психологів, проте досягнути домовленостей щодо участі батька в житті дитини не вдалося. За спостереженнями під час консультування і результатами бесід констатували наступне: психологічний стан дитини тривожний, дівчинка невпевнена у собі, має занижену самооцінку. Не може сформулювати чітко свої бажання та думки, довіряє опікуну рішення життєвих ситуацій. До батька її ставлення неоднозначне: є образа за себе і за покійну маму, але і є позитивне ставлення до його спроб налагодити контакт з нею і з опікуном. Дівчина страждає від ситуації, коли треба вибирати одного з дорослих; їй потрібні увага і допомога і бабусі, і сестри, і батька. Допитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що вона хоче проживати з бабусею та не хотіла б проживати з сім»єю батька в заміському будинку. У ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку від 10 жовтня 2014 року № 106-5436 орган опіки та піклування Подільської РДА в м. Києві вважає за доцільне повернення на виховання [PERSON] його малолітньої доньки [PERSON], 2002 року народження та заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] (а.с. 170-171, т.1). Згідно роз'яснень у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав [PERSON], судом прийнято до уваги, що позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Аналізуючи встановлені судом взаємовідносини сторін і вимоги закону, що регулюють дані правовідносини, суд, приходить до висновку, що між позивачем (батьком дитини) та відповідачкою (опікуном дитини) склалися складні стосунки, які відповідно відображаються і на неповнолітній дитині. Батько майже тринадцять років не проживав з дитиною, не займався її вихованням, спілкувався з нею періодично та не тривалий час. Дитина з самого дитинства виховувалась бабусею, яка стала для неї найдорожчою людиною, яка все її життя була поруч. Аналізуючи всі зібрані по справі докази, суд вважає, що основний позов не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні та з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини суд прийшов до висновку про відмову в його задоволенні. Що стосується зустрічного позову, то враховуючи всі обставини справи, інтереси дитини, ставлення [PERSON] до дитини, бажання позивача виконувати батьківські обов'язки, бажання приймати таку участь у вихованні та утриманні, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні зустрічного позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON].

Outcome: dismissed