Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала з огляду на таке. 21 жовтня 2-13 року померла її, [PERSON], мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим за життя спадкодавця 09.11.2005 року, відповідно до якого вона заповіла земельну ділянку згідно державного акта серія ВН №06168 «МислІцькій Тамілі Михайлівні», у той час як згідно паспортних документів її прізвище правильно значиться як «Мислицька Таміла Михайлівна». В установлений законодавцем строк позивачем спадщину прийнято шляхом звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою відповідного змісту. Проте при зверненні до нотаріуса було наголошено на неправильність написання її прізвища у заповіті. Крім цього, постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку (пай) згідно Державного акта серія ВН №06168 після смерті [PERSON], так як заявником не було предявлено нотаріусу оригінала правовстановлюючого документа, по скільки ще за життя спадкодавця його було втрачено. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту її відкриття, однак позивач позбавлена можливості її прийняти з причин, що не залежать від її волі, що вказує на порушення її прав, тому позивач просила суд здійснити їх захист шляхом визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та встановити факт належності їй правовстановлюючого документа - заповіту. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідач представник Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області в судове засідання також не з'явився, в заяві, яку сільський голова адресував суду зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову в заявленому обсязі щодо визнання права власності за позивачем на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері та встановлення юридичного факту. Прийнявши до уваги те, що сторони скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних доказів у відсутності сторін в загальному порядку. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами дійшов висновку про наступне. 21.10.2013 року в місті Вінниця померла [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія І-АМ №282432. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом вчиненим спадкодавцем 09.11.2005 року, який був посвідчений секретарем Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області 09.11.2005 року та зареєстрований в реєстрі за №20. Як убачається із запису вчиненого 10.04.2014 року секретарем Сиваковецької сільської ради на зворотній стороні заповіту, по відомостях сільської ради спадкодавцем заповіт не змінювався та не скасовувався. Згідно заповідального розпорядження спадкодавець розпорядилась належною їй згідно Державного акта серія ВН №06168 земельною ділянкою, площею 1,8970 га заповівши її на користь [PERSON]. В підтвердження обставин щодо належності їй, [PERSON], заповіту вчиненого 09.11.2005 року секретарем Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, надано наступні докази: свідоцтво про народження серія ІІІ-УР №623506, згідно якого матірю [PERSON], [INFO], є [PERSON], тобто спадкодавець; свідоцтво про укладення шлюбу серія І-АМ №284823, згідно якого [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]; довідка видана 03.06.2015 року виконавчим комітетом Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області №297, згідно якої констатовано, що [PERSON] є дочкою [PERSON] та входила до складу її сімї відповідно до записів вчинених у по господарських книгах. На виконання розяснень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судом було витребувано у приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу [PERSON] матеріали Спадкової справи до майна померлої [PERSON] №16/2014, відповідно до яких встановлено, що своїм правом на прийняття спадщини скористалась позивач [PERSON] подавши заяву про прийняття спадщини за заповітом у шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини. Матеріали Спадкової справи свідчать, що у померлого є й інші спадкоємці онука спадкодавця [PERSON], яка надала нотаріусу заяву про відмову від належної їй частки спадщини як за законом так і за заповітом. Інших спадкоємців, визначених ст.1241 ЦК України, які б мали обовязкову частку у спадщині не має. Отже позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно [PERSON]. Наведене підтверджено довідкою виданою 10.04.2014 року виконкомом Сиваковецької сільської ради Липовецького району. 02.06.2015 року приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та видачі на імя позивачка свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 1,8970 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Сиваковецької сільської ради Липовецького району Вінницької області після смерті 21 жовтня 2013 року [PERSON], оскільки заявником нотаріусу не було предявлено оригіналу Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Статтею 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Відповідно до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК України). Зі змісту ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи здобуті у справі докази судом зясовано, що спадкодавець за життя розпорядився належним йому майном висловивши свою волю у заповіті, позивач спадщину прийняв, інші спадкоємці відсутні. Проте успадкувати майно в нотаріальному порядку позивач позбавлений можливості, так як відсутній правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця, на таке майно, оскільки ще за його життя був втрачений. Факт належності земельної ділянки [PERSON] підтверджується архівною копією Державного акта на право приватної власності на землю серія ВН №06168, а також Витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки від 22.12.2014 року; Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформованого 23.12.2014 року. Згідно оголошення надрукованого в газеті «Липовецькі вісті» від 05 червня 2015 року №41 (1527), Державний акт на право приватної власності на землю серія ВН №06168 виданий на імя [PERSON] було втрачено, у звязку із чим слід вважати його недійсним. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивач довів обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, відтак вимоги обґрунтовані, а тому підлягають до задоволення задля відновлення порушеного та невизнаного права позивача на спадкове майно за заповітом. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1235, 1268 -1270 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування",

Outcome: approved