Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з прибудовою і сходами, а також літню кухню, підвал, вхід в підвал, прибудову, стодолу, дашок, стайню -комору, гараж, комору, підвал, вбиральню, ворота з хвірткою, огорожу та вимощення в [ADDRESS], земельні ділянки площами 1,89га. та 0,86 га., загальною площею 2,75га., які розташовані на території Мильнівської сільської Ради Зборівського району, згідно Державного акта на право приватної власності на землю Р2№698251, грошові вклади у філії - Тернопільського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" №10019/023 на рахунках: №[NUMBER], №[NUMBER], посилаючись на те, що вона після смерті матері є спадкоємцем її майна. Однак свідоцтво про право на спадщину не видано. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала повністю та послалася на обставини, викладені у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причину своєї неявки, однак про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши представлені докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з такого. Частина 1 статті 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивачаки [PERSON] після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з прибудовою і сходами, а також літню кухню, підвал, вхід в підвал, прибудову, стодолу, дашок, стайню -комору, гараж, комору, підвал, вбиральню, ворота з хвірткою, огорожу та вимощення в [ADDRESS], земельних ділянок площами 1,89га. та 0,86 га., загальною площею 2,75га., які розташовані на території Мильнівської сільської Ради Зборівського району, згідно Державного акта на право приватної власності на землю Р2№698251, грошових вкладів у філії - Тернопільського обласного управління АТ "Державний ощадний банк України" №10019/023 на рахунках: №[NUMBER], №[NUMBER]. 28 квітня 1999 року [PERSON] в Мильнівській сільській Раді Зборівського району розпорядилась своїм майном склавши заповіт в користь позивачки. Син спадкодавця [PERSON] подав до суду заяву про те, що він не бажає спадкувати свою частку в спадковому майні відмовляючись від неї в користь позивачки. Чоловік спадкодавця [PERSON] помер [INFO] року. Спадкоємців обов'язкової частки немає. Звернувшись в Зборівську державно нотаріальну контору для оформлення спадщини, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок. Однак, як вбачається із копії технічного паспорта на садибний житловий будинок [ADDRESS], виданий 11.11.2013 року, вказаний житловий будинок належав [PERSON] Враховуючи вищенаведене, за позивачкою слід визнати право власності на спадкове майно, оскільки вона прийняла спадщину та вступила в управління спадковим майном і згідно заповіту є спадкоємцем даного майна. На підставі наведеного,

Outcome: approved