Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 червня 2008 року між нею та Акціонерним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1135685000, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в сумі 100 000 доларів США. Як стало відомо позивачу з листа відповідача ПАТ « УкрСиббанк» права вимоги за кредитним договором було відступлено ТОВ «Кей-Колект» - відповідачу-2. В підтвердження своїх вимог відповідач-2 надав копію договору факторингу №1 від 12.12.2011 року, укладеного між відповідачем -1 та відповідачем-2 На даний час відповідач-2 наполягає на виконанні фінансових зобов»язань позивальника на його користь. Позивачка вважає, що укладений між відповідачами договір суперечить умовам укладеного з нею кредитного договору та порушує її права, як споживача фінансових послуг. Відповідно до кредитного договору, банк зобов'язався надати кредитні кошти в іноземній валюті - доларах США, а позивач зобов'язалась виконати перед банком своє зобов'язання та повернути грошові кошти саме в іноземній валюті. Вважає, що для укладення договору факторингу банк повинен мати банківську ліцензію, видану НБУ, а для здійснення факторингових операцій, предметом яких є вимоги в іноземній валюті, і відповідний письмовий дозвіл НБУ, який є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93. Також ТОВ «Кей-Колект» відповідних ліцензій на ведення рахунків клієнтів в іноземній валюті не має, а отже не має права вимоги на отримання іноземних коштів для погашення кредиту, та не мав права укладати договір факторингу з банком, незважаючи на те, що у договорі засвідчив, що має необхідний обсяг дієздатності. Крім того, договори факторингу стосуються лише юридичних осіб або осіб- суб»єктів господарювання, підприємців. Позивач не займається підприємницькою діяльністю, не є та не був суб»єктом господарювання, і кредитний договір було укладено позивачем як з фізичною особою. Просить визнати недійсним договір факторингу №1 від 12.12.2011 року, укладений між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив позов задовольнити. Представник ПАТ «УкрСиббанк» у судовому засіданні заперечувала проти позову. Представник ТОВ «Кей-Колект» у судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні 06 червня 2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним іноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1135685000, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в сумі 100 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 06.06.2018 року ( а.с.5-12). Листом за № 12-22/26983 від 15.12.2011 року АТ «Укрсиббанк» ( а.с.13) було повідомлено позивача про відступлення АТ «УкрСиббанк» права вимоги, заміну кредитора у зобов'язанні та факторинг за договором факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року (а.с. 13). 12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передав у власність ТОВ «Кей-Колект» права вимоги в обсязі, визначеному Додатком № 1 до договору (а.с. 82 - 87). Обґрунтовуючи позов про визнання недійсним договору факторингу від 12.12.2011 р., позивач зазначає, що підставами для визнання недійсним договору є невідповідність договору факторингу вимогам законодавства України, оскільки у ТОВ «Кей-Колект» відсутня генеральна та індивідуальна ліцензія НБУ на право здійснення валютних операцій, відсутня реєстрація ТОВ «Кей-Колект» як фінансової установи. З такими обґрунтуваннями суд не погоджується з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 517 ЦК України говорить про те, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, отримання первісним кредитором згоди боржника на укладення договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, передачу документів, які підтверджують дійсність, виникнення і наявність прав грошової вимоги, нормами ст. ст. 516 - 517 ЦК України не передбачено. Особливості укладення договору факторингу регулюється главою 73 ЦК України. У відповідності з нормою ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Умови кредитного договору, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем, не містять будь-яких застережень чи/або обмежень щодо відступлення права вимоги за кредитним договором. Крім того, норми ст. ст. 512, 516 - 517 ЦК України не передбачають укладення договору про зміни до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі. Цивільний кодекс України не пов'язує можливість визнання договору недійсним, у зв'язку з не укладенням додаткової угоди до договору, права кредитора за яким передаються іншій особі. Таким чином, висновок позивача про недійсність договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, суперечить нормам матеріального права, зокрема ст. 516 ЦК України, та умовам кредитного договору. Щодо відсутності у ТОВ «Кей-Колект» індивідуальної валютної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, на що вказує позивач, як на підставу для визнання кредитного договору недійсним, то слід зазначити слідуюче. Відповідно до положень Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" валютною операцією є операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності. У судовому засіданні встановлено, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір про обслуговування платежів від 12.12.2011 року, відповідно до умов якого Банк зобов'язується приймати від платників готівкові та безготівкові платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, право вимоги за яким належать ТОВ «Кей-Колект», у національній валюті та/або в іноземній валюті із наступним перерахуванням коштів на рахунок ТОВ «Кей-Колект» у національній валюті. Про те, що рахунки для здійснення платежів за кредитними договорами не змінилися, позивач повідомлялася листом від 15.12.2011 року (а.с. 13). Таким чином, грошові кошти в іноземній валюті, які підлягають сплаті позивачем, спрямовуються на рахунок АТ «Укрсиббанк» з подальшим перерахуванням коштів у національній валюті України на рахунок ТОВ «Кей Колект». Отже, отримувачем валютного платежу за валютною операцією по погашенню позивачем заборгованості за кредитним договором є не ТОВ «Кей Колект», а АТ «Укрсиббанк», який має банківську ліцензію НБУ № 75 від 05.10.2011 року на право надання банківських послуг( а.с.67) та генеральну ліцензію НБУ № 75 від 05.10. 2011 року про здійснення валютних операцій ( а.с.68). Аналіз положень ст. ст. 47, 49 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» дозволяє зробити висновок, що наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій є достатньою підставою для здійснення Банком операцій з валютними цінностями, в тому числі операцій з використання іноземної валюти як засобу платежу. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою НБУ від 14.11.2004 р. № 483 використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). Таким чином, Національний банк України у своєму нормативно - правовому акті підтвердив позицію, закріплену в Декреті, та встановив, що операції з використання іноземної валюти як засобу платежу на території України дозволяється без отримання індивідуальної ліцензії, якщо однією стороною операції є банк, який має генеральну ліцензією. Зазначена правова позиція також буда підтримана Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, який у своїй Постанові від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначив, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Крім того, ТОВ «Кей-Колект» зареєстроване як фінансова установа (а.с.72). Таким чином, позовні вимоги щодо визнання недійсним договору факторингу є безпідставними та такими, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а відтак, задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed