Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що він є спадкоємцем після смерті [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Предметом спадкування є квартира [ADDRESS], загальною площею 27,4 кв.м, яка складається з двох ізольованих кімнат, яку за своє життя померла [PERSON] отримала через обмінний ордер на житлове приміщення 12 квітня 1994 року № 1860. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, для отримання свідоцтва про право на спадщину він звернувся до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, утім, постановою державного нотаріуса [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на зазначене спадкове майно. Померла [PERSON] після вступу в 1994 р. до членів ЖБК №386 можливо не оформлювала технічний паспорт на квартиру і не отримала свідоцтва про право власності. Єдиний документ, якій позивач отримав від відповідача, є виписка про те що [PERSON] дійсно була членом ЖСК № 386 відповідно обмінного ордеру №1860, виданого 12.04.1994 р. та протоколу засідання комісії з обміну №14 від 06.04.1994 року. Інших документів що підтверджували право власності на спадкову квартиру отримати від відповідача не вдалося. Позовні вимоги підтверджуються копією обмінного ордеру № 1860 на спадкову квартиру, паспортом позивача з відміткою про реєстрацію місця проживання відповідача у спадковій квартирі, свідоцтвом про смерть [PERSON], випискою ЖСК № 386, та постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Предмет позову становить вимога про визнання за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, та про визнання [PERSON] членом житлово-будівельного кооперативу № 386. У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача не заперечував проти задоволення позову. Третя особа не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного (сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні, в якому ухвалено судове рішення, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності). Як встановлено судом на підставі свідоцтва про народження позивач народився [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] є матір'ю [PERSON], що також підтверджується відповідним свідоцтвом; [PERSON] померла [INFO]. Померла за життя проживала та її місце проживання було зареєстровано за адресою: [ADDRESS], та була членом Житлово-будівельного кооперативу №386 відповідно до обмінного ордеру №1860, виданого 12.04.1994 р., та протоколу засідання комісії з обміну №14 від 06.04.1994 р. Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 10.05.1994 року, що підтверджується відомостями його паспорта. Постановою нотаріуса четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори від 02.08.2014 р. [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, заповідати, обмінювати, задавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Судом встановлено, що спадкоємцем померлої є її онук - позивач, суду не було надано доказів на підтвердження наявності інших спадкоємців померлої [PERSON] та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини [PERSON] вчинив дії, що свідчать про прийняття ним спадщини. Пунктами 5-1 постанови Пленуму Верховного суду України N 9 від 18.09.87 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз'яснено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. У зв'язку із тим, що померла [PERSON] стала власником зазначеної вище в силу закону, то дана кватира складає спадкову масу, право на яку відкрилось після її смерті. Про це ж саме йдеться і у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику справах про спадкування", відповідно до якої у разі смерті члена житлово-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Таке не суперечить приписам Закону України "Про кооперацію" стосовно права члена кооперативу на розпорядження майном за згодою кооперативу, оскільки така згода необхідна лише у разі, якщо член кооперативу не повністю вніс пайовий внесок. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Таким чином, померла набула право власності за зазначену квартиру та була за життя її власником внаслідок приписів закону; та суду не було надано доказів (ст.ст. 10, 60 ЦПК України) на підтвердження існування спору з приводу даного нерухомого майна. Водночас, оформлення спадкоємцем своїх прав в нотаріальному порядку унеможливлено, оскільки відповідно до п. 4.15.Розділу ІІ Глави 10 («видача свідоцтв про право на спадщину») Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, лише за умови подання спадкоємцем правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна нотаріус має право видавати свідоцтво про право на спадщину. Більш того, за відсутності в державних реєстрах відомостей про вищезазначений об'єкт нерухомого майна нотаріус позбавлена можливості здійснити перевірку відсутності заборони або арешту цього майна. Відтак, за даних обставин, для нотаріуса відсутні підстави для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, та права позивача потребують захисту судом. Таким чином, оскільки обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений законом (ст. 16 ЦК України), для суду з метою поновлення прав позивача вбачаються підстави для ухвалення рішення про визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті його бабусі - [PERSON], померлої [INFO]., права власності на зазначену вище квартиру. Що стосується вимоги позову про визнання позивача членом житлово - будівельного кооперативу, то умови і порядок вступу до кооперативу та виходу чи виключення з нього регулюються Законом України «про кооперацію) та Статутом кооперативу та лише за умови порушення прав позивача його права підлягають захисту судом у спосіб, визначений законом. Утім, суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження наявності спору між сторонами в даній справі з означеного питання, тому в задоволенні даної вимоги має бути відмовлено, що не перешкоджає зверненню до суду в подальшому за умови існування порушення прав позивача. Рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для державної реєстрації прав та їх обтяжень (ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Outcome: partial