Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

Позивач, кредитна спілка «Союз-Дніпро» звернулася до суду з цивільним позовом, яким просила стягнути на користь позивача солідарно з відповідачів [PERSON] і [PERSON] заборгованість за кредитним договором №88/19 від 17 січня 2019 року, укладеним між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» і [PERSON] в сумі 65983,40 грн., з яких 30000,00 грн. - залишок по кредиту, 35983,40 грн. - проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів; стягнути з відповідачів солідарно судовий збір у розмірі 2102, 00 грн. Позов мотивований тим, що 17 січня 2019 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» як кредитором та [PERSON] як Позичальником, укладений кредитний договір №88/19. Згідно договору позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 30000,00 грн. строком на 18 місяців, починаючи з 17 січня 2019 року по 16 липня 2020 року. [PERSON] зобов`язувався повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Кредит отриманий [PERSON] 17 січня 2019 року в сумі 30000,00 гривень. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язувався погашати заборгованість по договору щомісячно, у період з 10 по 16 число кожного місяця, згідно з графіком погашення заборгованості. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачу у строк до 16 липня 2020 року. Оскільки відповідача [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов`язання за договором, несвоєчасно сплачував заборгованість по кредиту, тому нарахування процентів розраховувалося відповідно до п. 4.5. договору за кожен день простроченого платежу. Станом на 16 червня 2020 сума кредиту не повернута, залишок за кредитом складає 30 000,00 гривень, а проценти, нараховані за користування кредитом з урахуванням простроченого платежу - 35 983,40 грн., разом 65983,40 грн. Позивач також зазначає, що в якості забезпечення виконання зобов`язань відповідачем [PERSON] перед позивачем укладений договір поруки №88/19 від 17 січня 2019 року між позивачем, відповідачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] . Відповідно до договору поруки [PERSON] прийняла на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням [PERSON] за кредитним договором. Позивач посилається на статті 526, 543, 553, 554, 1054 ЦК України. Ухвалою суду від 28.07.2020 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Відповідач [PERSON] надав суду письмове заперечення на позов, у задоволенні позову просив відмовити, посилався на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц згідно яких якщо банк використав своє право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії кредитного договору, періодичності платежів, сплати процентів і втрачає право нараховувати проценти за користування договором. Відповідач [PERSON] стверджує, що позивач використав своє право вимоги дострокового повернення кредиту і встановив строк до 16.07.2020. Також посилається на ст. ст. 10, 11 Закону України «Про кредитні спілки» і стверджує, що він не є членом кредитної спілки «Союз-Дніпро», отже не міг отримати кредит. Також посилається на те, що розрахунок заборгованості не може бути доказом у справі, а первинні бухгалтерські документи позивач суду не надав (а. с. 65-66). Позивач надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що надані відповідачем заперечення не є належним процесуальним документом, по суті зазначив, що у листах, надісланих відповідачу, не зазначена вимога дострокового повернення всієї суми кредиту разом з нарахованими процентами, а лише встановлюється факт поточної заборгованості і прохання погасити її. При цьому зазначає, що на дату направлення вимоги про погашення поточної заборгованості за кредитом 06.04.2020, виходячи з розрахунку заборгованості, наданого до позову, залишок заборгованості за тілом кредиту складав 30000,00 гривень, за нарахованими і несплаченим процентами - 11252,00 грн., тобто загальна сума заборгованості складала 41252 грн., а вимогою передбачалася сплата 39000,00 гривень (а. с. 79). На думку позивача, внаслідок своїх дій позивач жодним чином не змінював строків виконання зобов`язань і не використала право дострокового повернення кредиту. Також відхиляє твердження [PERSON] , що він не є членом кредитної спілки, посилаючись на наявну заяву від 16 січня 2019 року [PERSON] з проханням його в члени КС «Союз-Дніпро», [PERSON] був прийнятий в члени КС «Союз-Дніпро», сплатив вступний внесок, отже кредит був йому виданий саме як члену кредитної спілки відповідно до чинного законодавства. Також зазначив, що розмір нарахованих процентів чітко визначений у договорі, підписаний сторонами (а. с. 81). Від представника відповідача [PERSON] також надійшло клопотання представника [PERSON] , в якому представник просить відхилити позов, мотивуючи свою позицію тим, що вимогами №851/20, 852/20, надісланими відповідачам, позивач встановив новий термін погашення заборгованості по договору з посиланням на правові позицію ВС. Також зазначає, що згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо штрафні санкції перевищують 50% від суми заборгованості, а також зазначає, що суд з власної ініціативи може застосувати ст. 551 ЦК України і зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків (а. с. 88-89). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов з підстав, зазначених у ньому, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 04.03.2021 року визнав позов частково, в частині тіла кредиту у розмірі 30000,00 гривень, нараховані проценти вважає несправедливими і такими, що не підлягають сплаті. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснивши, що цих грошей не отримувала, що відповідач і представник позивача ввели її в оману, поясняючи, що договір поруки це формальність, також пояснила, що з умовами кредитного договору не ознайомлена, умови і порядок сплати кредиту їй невідомий, обсяг її відповідальності їй невідомий. Також пояснила, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки її заробітна плата невелика. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив наступні фактичні обставин у справі та відповідні їм правовідносини. 17 січня 2019 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] укладений кредитний договір №88/19 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого кредитодавець (позивач) надає позичальнику (відповідачу [PERSON] ) грошові кошти у кредит, розмір яких складає 30000,00 гривень, строком на 18 місяців, з 17.01.2019 року по 16 липня 2020 року на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, нараховані згідно розділу 4 договору (а. с. 4). Строк дії договору - 18 місяців, з 17 січня 2019 року до 16 липня 2020 року (п. 1.7. договору). Відповідно до п. 4.2. договору встановлений наступний порядок обчислення процентів за користування кредитом: щомісяця на залишок заборгованості за кредитом з розрахунку 5,65%. Тип процентної ставки є фіксованим. Загальна вартість кредиту складає 48633,40 грн. Договір містить графік розрахунків (п.4.3 договору), згідно якого встановлена помісячна сплата кредиту, при цьому, як убачається з цього графіку, перші сім місяців строку дії договору (лютий - серпень 2019) сплачуються самі відсотки за кредитом у розмірі 2693,00 грн. щомісячно, тіло кредиту при цьому не гаситься. З серпня 2019 року до 16 липня 2019 року сплачуються проценти за користування кредитом і тіло кредиту (217 грн. у серпні 2019 року, 2693,00 грн. - у подальші місяці, до липня 2020 (а. с. 5). Згідно п. 4.4. договору при порушенні строків сплати кредиту, вказаних в п. 4.3. договору більше ніж на 15 календарних днів, з 16-го дня кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із рахунку 0,5% на день від суми залишку за кредитом за кожний день простроченої заборгованості за кредитом до повного погашення. Відповідно до п. 6.1. договору для забезпечення виконання зобов`язань Позичальника перед Кредитодавцем за цим Договором сторони укладають договір поруки (а. с. 5, зворот). 17 січня 2019 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» (кредитодавець), [PERSON] (Позичальник) і [PERSON] (Поручитель) укладений договір поруки №88/19 (а. с. 7). Згідно п. 1.1. договору поруки предметом договору є те, що: «Поручитель добровільно бере на себе обов`язки перед Кредитодавцем відповідати по зобов`язанням Позичальника, котрі виникають з умов кредитного договору №88/19 від 17.01.2019 року в повному обсязі цих зобов`язань: на суму основного боргу та інших зобов`язань Позичальника (штрафів, пеней та ін.)» (а. с. 7). Згідно п. 2.1. договору поруки відповідальність поручителя настає у випадку, коли Позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання за кредитним договором з будь-якої причини, в тому числі смерті. Поручитель і Позичальник несуть солідарну відповідальність перед Кредитодавцем. Поручитель відповідає по обов`язкам Позичальника в повному обсязі, тобто за повернення кредиту, сплату процентів за його використання, за сплату додаткових процентів, а також відшкодування збитків, завданих Кредитодавцю невиконанням чи неналежним виконанням Позичальником умов кредитного договору (п. 2.2. договору поруки). Строк дії договору встановлений з 17 січня 2019 року по 16 липня 2030 року (п. 4.1.) Згідно копії видаткового касового ордеру від 17.01.2019 [PERSON] отримав 30000,00 грн. (а. с. 8), факт отримання коштів у вказаній сумі не заперечував і в судовому засіданні. Згідно вимоги про погашення поточної заборгованості за кредитом від 06.04.2020 №851/20, адресованої [PERSON] , станом на 16.04.2020 поточна заборгованість [PERSON] за кредитним договором №88/19 перевищує 39000,00 гривень, з урахуванням процентів, нарахованих на прострочену заборгованість згідно п. 4.5. кредитного договору. У цій вимозі кредитна спілка «Союз-Дніпро» пропонує [PERSON] погасити поточну заборгованість у найближчий термін, для чого його потрібно терміново звернутися та сплатити поточну заборгованість (адреса і реквізити рахунку зазначені) (а. с. 9). Аналогічна за змістом вимога про погашення поточної заборгованості за кредитом від 06.04.2020 №852/20 направлена і [PERSON] (а. с.10). Матеріали справи містять копії реєстру поштових відправлень на адресу відповідачів (а. с. 30), в судовому засіданні відповідачі не заперечували, що отримали дані вимоги. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №88/19 від 17.01.2019 даний кредит ним був частково сплачений, зокрема, 01.03.2019, 01.04.2019, 19.04.2019, 03.06.2019 сплачені грошові кошти платежами в сумі 2700,00 грн., усього сплачено 10800,00 гривень (а. с. 3). Як вбачається з умов кредитного договору цими платежами оплачені відсотки за користування кредитом за 4 місяці, тіло кредиту не погашене і не зменшилося, внаслідок чого виникла поточна заборгованість, яка станом на 07.10.2019 складала 9437,00 грн. 07.10.2019 [PERSON] сплачений платіж у розмірі 4000,00 грн., які згідно умов договору також пішли на погашення відсотків і тіло кредиту не зменшилося. 27.12.2019 [PERSON] сплатив грошові кошти у розмірі 2200,00 грн., які згідно умов договору також пішли на погашення відсотків і тіло кредиту не зменшилося. Після 27.12.2019 [PERSON] кредит не сплачував, станом на 16 березня 2020 заборгованість за кредитом (тіло і підвищені відсотки, які нараховувалися згідно умов договору за прострочення платежу) склала 41252,00 гривень (а. с. 3, графа розрахунку «Заборгованість за кредитом»). Як вбачається з умов договору і наданого розрахунку, при цьому несплачене тіло кредиту залишилося у розмірі 30000,00 гривень. У позові позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язувався погашати заборгованість по договору щомісячно, у період з 10 по 16 число кожного місяця, згідно з графіком погашення заборгованості. Як вбачається з графіку платежів повернення кредиту, викладеного у п.4.3. кредитного договору, дата щомісячного платежу є до 16 числа кожного місяця (а. с. 5). Отже, з 17 числа кожного місця починається наступний платіжний період і нараховуються проценти за користування кредитом. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Як вже зазначалося, строк дії договору - 18 місяців, з 17 січня 2019 року до 16 липня 2020 року (п. 1.7. договору). Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 16 числа кожного місяця кошти у сумі 2693,00 грн (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. За ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналізуючи наявні письмові докази по справі, суд виходить не з назви документів, а з їх змісту і суті. Так, згідно вимоги про погашення поточної заборгованості за кредитом від 06.04.2020 №851/20, адресованої [PERSON] , станом на 16.04.2020 поточна заборгованість [PERSON] за кредитним договором №88/19 перевищує 39000,00 гривень, з урахуванням процентів, нарахованих на прострочену заборгованість згідно п. 4.5. кредитного договору (а. с. 9). Позивач у даній вимозі вимагає від [PERSON] погашення поточної заборгованості, при цьому, як вбачається з графіку погашення платежів, розрахунку заборгованості за кредитом, станом на день надання такої вимоги (06.04.20) заборгованість за кредитом (тіло і підвищені відсотки, які нараховувалися згідно умов договору за прострочення платежу) склала 41252,00 гривень, тобто, дійсно перевищила 39000,00 гривень (а. с. 3, графа розрахунку «Заборгованість за кредитом»). Якщо проаналізувати з чого складається ця заборгованість, то вбачається, що вона складається з тіла кредиту у розмірі 30000,00 гривень і нарахованих підвищених відсотків у розмірі 11252,00 грн., які розраховані станом на 16 березня 2020 року (оскільки кожний щомісячний платіж розраховується з 16 числа місяця). Виходячи з цього, суд встановив, що позивач фактично надав відповідачу [PERSON] вимогу про дострокове погашення кредиту, оскільки вимагав повернення всієї суми кредиту 30000,00 гривень (тіла кредиту) до закінчення строку кредиту (16 липня 2020) і нарахованих підвищених відсотків станом на день надання такої вимоги у розмірі 11252,00 грн. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Отже за загальним правилом, позивач змінив строки повернення кредиту і відповідач в силу ст. 530 ЦК України повинен був повернути кредиту у повному розмірі - тіло та нараховані на той час відсотки за його користування. Як випливає із наведеної вище правової позиції Верховного Суду позивач не мав право надалі, після дострокової вимоги про повернення кредиту, нараховувати відповідачу відсотки за його користування. Отже, станом на день надання відповідачу [PERSON] такої вимоги, борг [PERSON] становив 41252,00 гривень, саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому суд відхиляє твердження представника відповідача, що згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо штрафні санкції перевищують 50% від суми заборгованості і не має підстав для застосування з власної ініціативи ст. 551 ЦК України і зменшити розмір штрафних санкцій за умови, що розмір нарахованої пені значно перевищує розмір збитків. Як вбачається з умов кредитного договору, за прострочення виконання зобов`язання займодавцю нараховуються підвищені відсотки, їх розмір і порядок нарахування детально зазначені у договорі, і такі відсотки за своєю правовою природою не є ані штрафом, ані пенею. Суд також відхиляє твердження [PERSON] , що він не є членом кредитної спілки, оскільки матеріали справи містять копію заяви [PERSON] від 16 січня 2019 року з проханням прийняти його в члени КС «Союз-Дніпро» (а. с. 82) і копію протоколу №9В Зборів спостережної ради КС «Союз-Дніпро» від 17 січня 2019 згідно якого прийняті нові члени кредитної спілки КС «Союз-Дніпро», у тому числі [PERSON] (а. с. 84). Щодо стягнення боргу з поручителя [PERSON] солідарно з займодавцем [PERSON] за договором поруки, укладеним між сторонами, суд зробив наступні висновки. Згідно ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК). ЦК не визначає перелік істотних умов, які повинен містити договір поруки. Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розд.І та II кн.5 ЦК). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов`язання), до істотних умов договору поруки слід віднести: визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання, обсяг відповідальності поручителя, строк дії договору тощо. Як випливає з п. 6.1. кредитного договору №88/19 від 17.01.2019, для забезпечення виконання зобов`язань Позичальника перед Кредитодавцем за цим Договором сторони укладають договір поруки (а. с. 5, зворот). При цьому у кредитному договорі відсутнє посилання на номер договору поруки, дату його укладення, будь-які реквізити договору поруки. 17 січня 2019 року між кредитною спілкою «Союз-Дніпро» (кредитодавець), [PERSON] (Позичальник) і [PERSON] (Поручитель) укладений договір поруки №88/19 (а. с. 7). Згідно п. 1.1. договору поруки предметом договору є те, що: «Поручитель добровільно бере на себе обов`язки перед Кредитодавцем відповідати по зобов`язанням Позичальника, котрі виникають з умов кредитного договору №88/19 від 17.01.2019 року в повному обсязі цих зобов`язань: на суму основного боргу та інших зобов`язань Позичальника (штрафів, пеней та ін.)» (а. с. 7). Із пункту 1.1. цього договору поруки випливає те, що поручитель ( [PERSON] ) бере на себе обов`язки за кредитним договором №88/19 від 17.01.2019 року, при цьому у договорі поруки відсутні будь-які істотні умови договору поруки. Так, із зазначеного пункту договору неможливо встановити за яким саме кредитним договором бере на себе обов`язки поручитель, оскільки у договорі поруки зазначений лише номер кредитного договору (№88/19), при тому, що і договір поруки має такий саме номер - 88/19, отже, ідентифікувати кредитний договір за одним лише самим номером, при тому, що нумерацію договорів робить сам позивач у вільним спосіб, неможливо. Так, зокрема, строк дії кредитного договору №88/19 від 17.01.2019 - 18 місяців, з 17 січня 2019 року до 16 липня 2020 року (п. 1.7. договору), а строк дії договору поруки №88/19 від 17.01.2019 встановлений з 17 січня 2019 року по 16 липня 2030 року (п. 4.1. договору). Оскільки договір поруки є похідним, строк його дії не може перевищувати строк дії основного договору, що також не дає можливості суду визначитися похідним від якого саме кредитного договору є цей договір поруки. З аналізу тексту договору поруки №88/19 від 17.01.2019, укладеного між позивачем і відповідачами, не вбачається наявності у цьому договорі будь-яких істотних умов, а саме, з договору не вбачається ані визначення зобов`язання, яке забезпечується порукою, ані його зміст та розмір, строк виконання не відповідає зазначеному у кредитному договорі тощо. З наведеного суд робить висновок, що поручитель [PERSON] жодним чином не була обізнана про умови кредитного договору і обсяг зобов`язань за ним. У відповідності до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу з поручителя [PERSON] слід відхилити за його недоведеністю. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме, позов є обґрунтованим в частині стягнення боргу за кредитним договором з відповідача (займодавця) [PERSON] у розмірі 41252,00 гривень. Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1314,14 гривень, який у зв`язку з частковим задоволенням позову розраховується наступним чином: 41252,00 /65983,40 х 2102,00 = 1314,14 гривень.

Outcome: partial