Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі Львівського державного університету внутрішніх справ в сумі 16757 гривень 27 копійок, посилаючись на те, що вказане право передбачено відповідно до договору без дати про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі оскільки відповідача було звільнено з ОВС за порушення дисципліни. В процесі розгляду справи відповідач подав зустрічну позовну заяву до Львівського державного університету внутрішніх справ, Головного управління національної поліції в Чернівецькій області, ліквідаційної комісії УМВС України в Чернівецькій області, в якій просив визнати договір укладений між ним та Львівським державним університетом внутрішніх справ, УМВС України в Чернівецькій області недійсним, оскільки його було укладено ним в неповнолітньому віці без згоди батьків. В судове засідання представник Львівського державного університету внутрішніх справ не зявився, однак до позовної заяви додав письмову заяву, в якій позов підтримує, просить справу розглядати без його участі, не заперечує щодо винесення заочного розгляду справи, заперечує щодо задоволення зустрічного позову. Представник ліквідаційної комісії УМВС України в Чернівецькій області в судове засідання також не зявився, однак від нього надійшло заперечення на зустрічну позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності. Представник головного управління національної поліції в Чернівецькій області в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання та не повідомив про причини неявки. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав зустрічну позовну заяву та просив її задовольнити, заперечував щодо задоволення первісного позову. Пояснив, що його довіритель дійсно навчався у позивача, однак звільнений був за порушення дисципліни, що не передбачено договором як підстава для стягнення коштів. Крім того, [PERSON] укладав договір у неповнолітньому віці, що потребує згоди його батьків, якої не було, а тому вказаний договір слід визнати недійсним. Суд вислухавши думку представника відповідача та позивача за зустрічним позовом, дослідивши письмові докази, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічної позовної заяви слід відмовити. Судом встановлено, що наказом Прикарпатського юридичного інституту Львівського державного університету внутрішніх справ від 12.08.2010 року [PERSON] було зараховано на навчання на перший курс факультету громадської безпеки та соціальної роботи денної форми навчання за напрямом «Правознавство» за державним замовленням з 15.08.2010 року, що підтверджується витягом з наказу. Відповідно до наказу ПУЮ Львівського ДУВС від 30.08.2011 №109о/с курсанта другого курсу факультету громадської безпеки та соціальної роботи [PERSON] було відряджено на навчання до Львівського державного університету внутрішніх справ. Після цього між Львівським ДУВС УМВС України та відповідачем було повторно укладено договір без номеру та дати про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Наказом УМВС України в Чернівецькій області від 14.08.2014 року від №236 о/с лейтенанта міліції [PERSON]І було звільнено з органів внутрішніх справ згідно п.64«є» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ за порушення дисципліни. Згідно підпункту 2.3.6. Договору у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відповідач зобов'язався відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі із затвердженим розрахунком. Відповідача було звільнено із займаної посади за порушення дисципліни, а така підстава не передбачена згідно п.3 договору. В свою чергу згідно ч.6 ст.18 Закону України "Про міліцію", в редакції, що діяв на момент звільнення [PERSON]І курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Таким чином, на підставі вищевказаної норми Закону відповідач зобовязаний сплатити за його навчання у передбаченому порядку документально підтверджені витрати. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313, визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС (далі - особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, в тому числі і у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни. Відповідно до п. 2 вищевказаного Порядку відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом з Мінфіном. Конкретний порядок визначення сум витрат передбачений спільним наказом Міноборони України,Мінфіну України, МВС України, Мінтрансу України, Адміністрацією ДПС України, СБ України від 16.07.2007 N 419/831/240/605/537/219/534, та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 року за N863/14130 Про затвердження Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах. Зокрема щодо грошового утримання, то факт отримання коштів був визнаний представником відповідача під час попереднього судового засідання та підтверджений довідками позивача №4/511-879 від 29.01.2013 року та №4/17 від 24.02.2014 року, згідно яких в період навчання грошове утримання [PERSON] становило 7167,9 гривень, а тому підлягає стягненню. В частині стягнення витрат на продовольче забезпечення, то відповідно до довідки завідувача відділення продовольчого забезпечення Львівського ДУВС від 22.03.2014 року на харчування [PERSON] було витрачено впродовж вересня 2011року лютого 2014 року 2766,68 гривень, а тому також підлягає стягненню судом. В іншій частині позовних вимог слід відмовити за недоведеністю. В підтвердження витрат на речове забезпечення позивачем було надано довідку-розрахунок №74 від 16.10.2014 року провідного економіста відділення речового забезпечення позивача, в якій відсутній підпис [PERSON] в графі «кількість предметів, час видачі та сума до утримання вказані правильно», а в судовому засіданні представник відповідача заперечував факт отримання зазначених в розрахунку речей його довірителем та пояснив, що останній їх придбав за власні кошти. Таким чином, оскільки згідно п.2.1.3.1 Порядку №419/831/240/605/537/219/534 вартість витрат розраховується на підставі довідки-розрахунку складеної начальником речової служби, то відповідно зазначена вище довідка є недопустимим доказом, оскільки вона складена неуповноваженою особою, та в ній відсутній підпис відповідача. Крім того, в підтвердження витрат на спожиті комунальні послуги позивачем було надано копію довідки без дати та числа за підписом заступника начальника ВФЗБО про те, що за період вересня 2011 року лютого 2014 року середні витрати на одного курсанта згідно фактичних витрат, в тому числі [PERSON] становлять 4049,05 гривень. В свою чергу згідно п.2.1.6 Порядку №419/831/240/605/537/219/534 вищевказаний розрахунок здійснюється не на підставі фактичного споживання, а згідно встановлених в даному пункті обсягів споживання на добу помножених на тарифи, що встановлені для бюджетних установ у відповідній місцевості у конкретний період часу. Таким чином, позивачем не було надано суду допустимого доказу в підтвердження вищевказаних витрат, а тому в цій частині вимог слід відмовити. Відповідно до п. 1.1 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14.02.2008 року № 62 вищі навчальні заклади Міністерства внутрішніх справ України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС. Фінансування\~\~ВНЗ\~\~здійснюється\~\~за\~\~рахунок коштів державного бюджету, призначених для фінансування МВС, та інших джерел фінансування, не заборонених чинним законодавством (п. 9.1 положення). Бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не\~\~підлягають вилученню\~\~та\~\~використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства (п. 9.9 положення). ВНЗ самостійно використовують кошти загального\~\~та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС (п. 9.10 положення), а тому посилання представника відповідача на те, що кошти повинні стягуватися на рахунок державного бюджету, а не на рахунок позивача є безпідставними. Щодо зустрічного позову, то судом встановлено, що дійсно між позивачем, відповідачем та головним управлінням МВС України в Чернівецькій області 30.06.2011 року було підписано договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України без дати та номера, що визнали сторони. В свою чергу відповідачі по даному позову не підтвердили документально згоди батьків на його підписання [PERSON], оскільки станом на дату підписання договору йому ще не виповнилося 18 років. Оскільки представник УМВС України в Чернівецькій області подав заяву про застосування позовної давності до вказаної вимоги, а тому відповідно до ст.267 ЦК України це є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Суд вважає, що за даним позовом сплив строк давності, оскільки згідно ч.4 ст.261 ЦК України такий строк починає рахуватися з дня виповнення особою повноліття, що в даному випадку настало 09.07.2011 року, та не просить про його поновлення. На підставі викладеного у задоволенні зустрічного позову слід відмовити у звязку із спливом позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог, а тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача частину судового збору в розмірі 813,02 гривень. На підставі ст.ст.509, 525, 526, 611 ЦК України, Закону України "Про міліцію", наказу Міноборони України, Мінфіну України, МВС України, Мінтрансу України, Адміністрації ДПС України, СБ України від 16.07.2007 N419/831/240/605/537/219/534, Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14.02.2008 року №62, Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313,

Outcome: partial