Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом зазначивши, що працює в Генічеській центральній районній лікарні лікарем інтерном за спеціальністю «Інфекційні хвороби». Вказує, що за час роботи в період з 01 вересня 2015 троку по 30 вересня 2015 року, з 01 лютого 2016 року по 30 червня 2016 року та з 01 жовтня 2016 року по 01 лютого 2017 року перебував у відрядженні в м. Одеса в Одеському національному медичному інституті для проходження очної інтернатури. Після кожного перебування у відрядженні ним до бухгалтерії Генічеської ЦРЛ було надано відповідні звіти про виплату коштів по відрядженню з документами що підтверджували видатки на проїзд та проживання. На підставі наданих документів бухгалтерією підприємства було нараховано кошти за відрядження, що підтверджено відповідними звітами про відрядження. Так відповідно до звітів про нарахування коштів за відрядження сума нарахованих коштів [PERSON] становить 2340 грн., 6291 грн. та 9360 грн. відповідно. Вказана сума тривалий час не виплачується позивачу через відсутність коштів на підприємстві. Просив суд стягнути витрати за службові відрядження відповідно до звітів про нарахування коштів за відрядження. Крім того вказує, що відповідно до Постанови КПУ від 22.08.1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників ВНЗ, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» наказом головного лікаря Генічеської ЦРЛ від 22.07.2015 року №158-к позивачу було нараховано допомогу у розмірі академічної стипендії в розмірі 730 грн., яка до теперішнього часу також не виплачена, через що просив суд також стягнути з відповідача на свою користь нараховану але не виплачену допомогу в розмірі 730 грн. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що кошти на службові відрядження входять до структури заробітної плати та відповідно до ст.. 233 КЗпП в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення заробітної плати. Усі витрати позивача на службові відрядження були документально підтвердженні та відповідно до звітів про нарахування коштів за відрядження, прийняті бухгалтерією підприємства. На неодноразові звернення до підприємства з приводу виплати цих коштів, позивач повідомлявся про відсутність цих коштів. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подавши заяву про визнання вимог позивача та розгляд справи без представника КЗ Генічеська ЦРЛ. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 60 ч.1 ЦПК України,\~кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до Положення про спеціалізацію ( інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III - 1V рівня акредитації, медичних факультетів університетів, затвердженого наказом МОЗ від 19.09.1996 № 291 витрати на відрядження лікарів - інтернів у вищі навчальні заклади здійснюються базовою установою у такому ж порядку, як і при направлені спеціалістів на підвищення кваліфікації. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.06.1997 № 695 "Про гарантії і компенсації для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, підготовки, перепідготовки, навчання інших професій з відривом від виробництва" установлюються такі мінімальні гарантії: а) збереження середньої заробітної плати за основним місцем роботи за час навчання; б)оплата вартості проїзду працівника до місця навчання і назад; в)виплата добових за кожний день перебування в дорозі у розмірі, встановленому законодавством для службових відряджень. Іногороднім працівникам протягом першого місяця навчання добові виплачуються в розмірі, встановленому законодавством для службових відряджень, а в наступні місяці, до закінчення терміну навчання, тим, хто одержує заробітну плату у розмірі менше 6 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, виплачується стипендія в розмірі 20 відсотків добових. На час навчання працівники забезпечуються гуртожитком готельного типу. Оплата проїзду працівників, які направляються на навчання з відривом від виробництва, до місця навчання і назад, виплата добових за час перебування в дорозі і за час навчання, стипендії, відшкодування витрат, пов'язаних з наймом житлового приміщення, провадяться за місцем основної роботи.» Відповідно до статті 121 КЗпП України, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у звязку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Відповідач не заперечує факт знаходження [PERSON] у відрядженні період з 01 вересня 2015 троку по 30 вересня 2015 року /копія посвідчення про відрядження №б/н, Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №б/н від 01.10.2015 року/, з 01 лютого 2016 року по 30 червня 2016 року /копія посвідчення про відрядження №6, Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №6 від 01.07.2016 року/ та з 01 жовтня 2016 року по 01 лютого 2017 року /копія посвідчення про відрядження №85, Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №85 від 02.02.2017 року/ в Одеському національному медичному. Позивач здав до бухгалтерії посвідчення про відрядження, що не заперечується Відповідачем. Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13.03.98р. зі змінами і доповненнями, окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (видатки на харчування та фінансування інших особистих потреб фізичної особи), норми яких встановлені відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 23.04.99 р №663 „Про норми відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон" Відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства Фінансів України 13 березня 1998 року №59, з наступними змінами та доповненнями, після повернення з відрядження працівник зобов'язаний подати авансовий звіт про витрачені у відрядженні кошти. Відповідно до Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №б/н від 01.10.2015 року, засвідченого головним бухгалтером Генічеської ЦРЛ за час перебування [PERSON] у відрядженні в період з 01.09.2015 по 30.09.2015 року позивачу має бути сплачено витрати на проїзд, проживання та виплачені добові у загальному розмірі 2340 гривень. Відповідно до Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №6 від 01.07.2016 року, засвідченого головним бухгалтером Генічеської ЦРЛ за час перебування [PERSON] у відрядженні в період з 01.02.2016 по 30.06.2016 року позивачу має бути сплачено витрати на проїзд, проживання та виплачені добові у загальному розмірі 6291 гривень. У свою чергу відповідно до Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт №85 від 02.02.2017 року, засвідченого головним бухгалтером Генічеської ЦРЛ за час перебування [PERSON] у відрядженні в період з 01.10.2016 по 01.02.2017 року позивачу має бути сплачено витрати на проїзд, проживання та виплачені добові у загальному розмірі 9360 гривень. Крім того як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, наказом головного лікаря Генічеської ЦРЛ від 22.07.2015 року №158-к у відповідності до Постанови КПУ від 22.08.1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників ВНЗ, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» позивачу було нараховано допомогу у розмірі академічної стипендії в розмірі 730 грн., яка на даний час також не виплачена та підлягає примусовому стягненню. Відповідно до ст.238 КЗпП при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Таким чином, суд, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення витрат на відрядження підлягають задоволенню. Згідно з пунктом 1 частини першої ст.. 5 Закону України «Про судовий збір»\~\~позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових відносин. Відповідно до частини третьої ст.. 88 ЦПК України,\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з тим, що позов підлягає задоволенню, з відповідача в дохід держави відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої\~ст.. 4 Закону України «Про судовий збір»\~необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн..

Outcome: approved