Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, обгрунтовуючи підставність позову тим, що [INFO] померла його, [PERSON], мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом. До кола спадкоємців за законом першої черги увійшли діти спадкодавця, а саме: він, [PERSON], та донька [PERSON], яка відмовилась від своєї частки у спадщині, подавши до органів нотаріату заяву відповідного змісту, отож він є єдиним спадкоємцем на майно померлої матері. До складу спадкової маси, поміж іншого майна, увійшов житловий будинок із погосподарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS]. Позивач протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця прийняв спадщину шляхом подачі заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус відмовив, мотивуючи відмову тим, що даний будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, тому встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю нотаріусу не представляється можливим. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а таке його право оспорюється, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно. В судове засідання представник позивач не з'явився, проте надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити, а розгляд справи здійснювати у його відсутності. Представник відповідача сільський голова Росошанської сільської ради Липовецького району в судове засідання також не з'явився, в заяві, яку адресував суду вказав про визнання позову, не заперечував проти його задоволення, просив справу розглянути без його участі. У відповідності до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому здійснює його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, дійшов висновку про таке. [INFO] в с. Росоша, Липовецького району померла [PERSON], на підтвердження чого суду було надано свідоцтво про смерть серія [NUMBER], а.с. 4. Після її смерті відкрилась спадщина. З матеріалів спадкової справи судом встановлено, що спадщина відкрилась за законом, оскільки за життя, [PERSON], на випадок своєї смерті, заповідального розпорядження не вчинила. До кола спадкоємців за законом першої черги увійшли діти спадкодавця, а саме: син, позивач у справі, [PERSON], та донька [PERSON]. Своїм правом на спадкування скористався позивач, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту. Спадкоємець, [PERSON], відмовилась від своєї частки у спадщині, подавши до органів нотаріату заяву відповідного змісту, отож позивач, є єдиним спадкоємцем на майно померлої матері. Наведене свідчить, що позивач є єдиним спадкоємцем на майно померлої матері. Факт родинних стосунків, тобто те, що позивач є сином спадкодавця [PERSON] підтверджується його свідоцтвом про народження (а.с. 6). 15.12.2016 року постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори Вінницької області позивачу було відмовлено у видачі на його ім'я Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок із погосподарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS]. Відмова нотаріуса була мотивована тим, що даний будинок належить до суспільної групи колгоспний двір, а тому належить його членам на праві спільної сумісної власності, отож встановити, яка частка зазначеного будинку належить покійному спадкодавцю не представляється нотаріусу можливим. У п.23 постанови ПВС України від 30.05.2008 року за №7, зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20.11.1987 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належить до суспільної групи колгоспний двір, головою якого вказано [PERSON] (а.с.14). Згідно рішення №18 виконавчого комітету Росошанської сільської ради Липовецького району від 28.03.2016 року було проведено впорядкування нумерації житлових будинків на території [ADDRESS]. Відповідно до довідок виданих виконавчим комітетом Росошанської сільської ради Липовецького району №99, №98 від 25.01.2017 року, вказаний житловий будинок, який розташований за вище вказаною адресою, мав статус колгоспного двору, головою якого станом на 15.04.1991 року був лише [PERSON], членом колгоспного двору була його дружина [PERSON] (а.с. 7, 8). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER], який приходився батьком позивачеві, на що вказує свідоцтво про народження серія [NUMBER] (а.с. 5, 6). Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки за життя спадкодавець заповіту не зробив. Як слідує із довідки виданої виконавчим комітетом Росошанської сільської ради від 06.02.2017 року за №128 (а.с.13), [PERSON] спадщину фактично прийняла після смерті свого чоловіка [PERSON] шляхом спільного проживання та реєстрації із ним на момент смерті спадкодавця. За правилами ст.548, 549 ЦК УРСР, в редакції, яка була чинна на момент виникнення даних правовідносин, [PERSON] є такою, що спадщину прийняла, отож вона її належить з моменту відкриття спадщини, однак своїх спадкових прав щодо об'єкта нерухомості остання не оформила. За правилами ст.ст. 120, 121, 123 ЦК УРСР у редакції, чинній до 16 грудня 1993 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2005 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Аналізуючи здобуті у справі докази судом встановлено, що членами колгоспного двору в житловому будинку [ADDRESS], станом на 15.04.1991 року були лише [PERSON] та [PERSON], які не втратили права в майні. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла дружина [PERSON], а після її смерті спадщину успадкував позивач в порядку визначеному законодавцем, що доведено матеріалами справи, однак таке його право не визнається. За правилами ст.1268 ч.5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами в контексті правових норм предмета регулювання спору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Крім цього, відповідач позов визнав. На підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved