Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з останньої на свою користь заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 44456,31 грн., пеню в розмірі 250,82 грн., 7% штрафу в розмірі 372,67 грн., інфляційні втрати в розмірі 2284,28 грн., 3% річних в сумі 1269,72 грн., судовий збір в розмірі 2102,00 грн. В обгрунтування позову зазначено, що за договором №1276 про постачання теплової енергії від 01.07.2013 р. [PERSON] користувалася нежитловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка умови договору не виконує, не вносить плату за використану теплову енергію, внаслідок чого змушені звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19 січня 2021 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08 квітня 2021 року розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, постановивши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 01 липня 2013 року між Міським комунальним підприємством "Херсонтеплоенерго" та [PERSON] укладено договір №1276 про постачання теплової енергії, за п. 1.1.якого виробник приймає на себе зобов`язання виробити та поставити споживачеві теплову енергію в обумовлених договором обсягах, а споживач зобов`язується приймати теплову енергію і оплачувати її за встановленими тарифами у строки, передбачені цим Договором (арк. справи 7-9). Розділом 6 договору передбачено порядок оплати, за яким, зокрема п. 6.1 оплата за спожиту теплову енергію здійснюється в грошовій формі за тарифами, затвердженими в установленому законодавством порядку. На момент укладення договору тариф на теплову енергію становить 908,772 грн./Гкал з урахуванням ПДВ у розмірі 20% (п. 6.2 договору). Оплата за теплову енергію здійснюється споживачем згідно з умовами договору не пізніше 25 числа місяця, що наступає за розрахунковим (п. 6.6). Згідно п. 7.3.1 та 7.3.2 договору, за несвоєчасну оплату за спожиту теплову енергію у встановлений договором термін, згідно ст. 231 ГК України від 16.01.2003 р. нараховується пеня в розмірі 0,1 вдсотка від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. У разі несплати, або несвоєчасної оплати споживач на вимогу виробника зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а такою 3 відсотка річних від простроченої суми. 15 вересня 2015 року між Міським комунальним підприємством "Херсонтеплоенерго" та [PERSON] укладено додаткову угоду №16 до договору про постачання теплової енергії №1276 від 01.07.2013 р., яким виклали п. 6.2 та 6.6 в новій редакції (арк. справи 12). Постачання теплової енергії та вартість вказаних послуг підтверджено актами здачі-приймання робіт, та рахунками на оплату послуг (арк. справи 29-40). За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачена ст.625 ЦК України, полягає в тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом. Послуги з теплопостачання надавалися належним чином (докази іншого в матеріалах справи відсутні), враховуючи вимоги ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», положень Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 525, 526, 628, 630 ЦК України, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості, що утворилась. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 20 Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, зі змінами та доповненнями, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст.901, ч. 1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідачка не виконує належним чином покладені на неї зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Судом перевірено розрахунок позивача інфляційних збитків, пені, 3% річних, штрафу, з яким суд погоджується в повному обсязі, оскільки відповідачкою доказів на його спростування суду не надано. З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку. що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2102 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 09 серпня 2021 року.

Outcome: approved