Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом 02.04.2014 року та просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КІС0GK00830059 від 14.06.2007 року в розмірі 14690,11 Долар США: що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2014 року складає 117373,96 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 34.60 кв.м., житловою площею 17.20 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № КІС0GK00830059 від 14.06.2007 року) Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приват Банк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити Відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач свої зобовязання за вищезазначеним кредитним договором не виконав та має заборгованість. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що 14.06.2007 року було укладено кредитний договір між «Приватбанк» та [PERSON] відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 10 000 доларів США на термін до 14.06.2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.06.2027 року, а відповідач в свою чергу зобовязався повернути кредит відповідно до умов договору. Кредит було видано на придбання квартири. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобовязання, кредит не повертає. Відповідач до відділення банку із заявами, про зміну матеріального становища не звертався. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов до суду не надав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обовязків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 14.06.2007 року між «Приватбанк» та [PERSON], був укладений кредитний договір № КІС0GK00830059 про видачу кредитних коштів. Відповідно до п. 7.1 договору, банк взяв на себе зобовязання надати «позичальнику» кредитні кошти на строк з 14.06.2007 року по 14.04.2027 року включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 12 600,00 доларів США на наступні цілі: купівлю квартири у розмірі 10 000 доларів США, а також у розмірі 2 600,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору з сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, і комісією за розрахункове касове обслуговування у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3. 11, даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п. 6.2 даного договору, періодом сплати вважати період з «20» по «27» число кожного місяця. Даний договір був підписаний позивачем та відповідачем, що підтверджується копією договору (а.с. 12-14) та не заперечується сторонами. Позивач виконав умови договору та надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, даний факт не заперечується сторонами, тому доказуванню не підлягає. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 14.06.2007 року уклали договір іпотеки № KIC0GK00830059. Згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 34.60 кв.м., житловою площею 17.20 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки, ціна предмету іпотеки, дорівнює 101 000 грн. 00 коп., що підтверджується копію договору іпотеки (а.с. 16-18). Відповідач в свою чергу підписавши кредитний договір взяв на себе обовязок вчасно та в повному обсязі погашати Банку суму боргових зобовязань, але не менше суми мінімального платежу з урахуванням розміру фіксованого платежу. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором ( а.с.4-8). Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. В зв'язку з неналежним виконанням умов договору про надання кредиту відповідач допустив заборгованість у розмірі 14 690,11 доларів США, що за курсом НБУ становить 117 373,96 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 159,65 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 2 872,81 доларів США, 479,50 доларів США заборгованості зі сплати комісії, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 1 448,82 доларів США, 31,29 доларів США штрафу (фіксована частина), 698,04 доларів США штрафу (процентної складової). Відповідно до ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. П. 24, п.25 Договору іпотеки від 14.06.2007 року ( а.с.16-18), який зареєстрований 20.06.2007 року в Державному реєстрі іпотек, в звязку з чим внесено заборону на відчуження обєкту нерухомого майна: квартири [ADDRESS] ( а.с. 53-55), зазначено, що у випадку порушення Кредитного договору позичальником або цього договору Іпотекодавцем Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцю і Позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом 30 денного строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п. 18 цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України. Відповідно до п.29 Договору Іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет Іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку» або продажу предмету іпотеки будь якій особі та будь яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі продажу у порядку ст.38 Закону України «про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною і на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Отже, Договором Іпотеки визначено, що позивач має право в рахунок задоволення вимог за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на укладання від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приват Банк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки лише при вирішенні даного питання у позасудовому порядку, тому, в даній частині позов не підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. (Частина друга статті 39 в редакції Закону N 3795-VI ( 3795-17 ) від 22.09.2011 ). Згідно відомостей адресно довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України ( а.с.33), інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с.53 -55), довідок КПБМР ЖЕК №6 ( а.с 146-148), право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем [PERSON], який зареєстрований у вказаній квартирі з 26.02.2013 року по теперішній час. На нього відкрито особовий рахунок, інших осіб зареєстрованих за вказаною адресою не має. Згідно із листом від 27.09.2013року ( а.с.9) відповідачу було направлено вимогу повернення суми кредиту в повному обсязі, процентів, комісії та штрафних санкцій протягом 30 днів з дня отримання цієї вимоги та повідомлення про те, що ПАТ КБ «Приват Банк» прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і вразі невиконання або неналежного виконання зобовязання у визначений строк вимагають звільнити приміщення квартири. Однак до суду не надано доказів в підтвердження отримання відповідачем зазначеної вимоги, а наданий реєстр ( а.с.10) підтверджує лише, що вказаний лист було направлено відповідачу 02.10.2013 року. Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Позивачем не надано до суду доказів щодо наміру укласти договір купівлі продажу предмета іпотеки та повідомлення про це іпотекодавця, крім того, право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки в даний спосіб визначено умовами договору іпотеки у позасудовому порядку, про що зазначено вище в рішенні. Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. П.7.1 Кредитного договору передбачено, що Банк надає кредитні кошти у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на купівлю квартири, а договором іпотеки передбачено надання даної квартири в іпотеку в забезпечення виконання зобовязань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем. Отже, враховуючи, що квартира [ADDRESS], яка передана в іпотеку, була придбана за рахунок отриманих відповідачем кредитних коштів, суд прийшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідача із зазначеної квартири з наданням йому іншого постійного житла. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KIC0GK00830059 від 14.06.2007 року укладеного між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], в розмірі 14690,11 доларів США, що за курсом 7,99, відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.01.2014 року, складає 117373,96 грн. ( сто сімнадцять тисяч триста сімдесят три гривні девяносто шість копійок), шляхом продажу з прилюдних торгів, за початковою ціною - 101 000 грн. ( сто одна тисяча гривень) та виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], оскільки зазначений спосіб реалізації майна відповідає вимогам закону та забезпечує в процесі реалізації майна інтереси обох сторін. Також слід зазначити, що згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, отже є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду ( а.с.24-29), тому, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі 1539,14 грн.

Outcome: partial