Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаною позовною заявою 19.02.2016 року, в обґрунтування якого зазначив, що 07.02.2012 року по вул. Світлогірській в м. Кривому Розі [PERSON], порушуючи п.п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з транспортним засобом «Шкода» держномер АН 0763 ВН, якому заподіяв механічні пошкодження, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, що підтверджено постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.03.2012 року. Пошкоджений з вини відповідача автомобіль «Шкода» держномер АН 0763 ВН застрахований позивачем у відповідності з договором страхування транспортних засобів № 2984976 від 27.11.2011 року. Випадок було визнано страховим та на виконання умов договору позивач відшкодував Страхувальнику суму у розмірі 53 013,12 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АА/3372163 була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», яке на підставі ст. 29 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувало позивачу суму збитку за вищевказаним страховим випадком у розмірі 32 944, 74 грн. Отже, невідшкодованою позивачу залишилась сума сплаченого страхового відшкодування в розмірі 20 068,38 грн., яку відповідач в добровільному порядку сплатити не бажає. ПрАТ «УАСК АСКА» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь сплачене страхове відшкодування у розмірі 20 068,38 грн. та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. Представник позивача правом на участь в судому засіданні не скористався, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 67,68). Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи, на підставі ст.. 74,76 ЦПК України, був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчать поштові повідомлення про виклик до суду на 13.06.2016 року, на 14.07.2016 року, які повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 63,81), але жодного разу він не зявився. Представник третьої особи ПрАТ «Страхова Група «ТАС» також в судове засідання не зявився, надіслав суду заперечення на позовну заяву, в якому вказав, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду оскільки подія дорожньо-транспортної пригоди, яка є підставою для виплати страхового відшкодування, мала місце 07.02.2012 року. Також вказав, що ПрАТ «СГ «ТАС» виплачене позивачу страхове відшкодування в порядку регресу на підставі ст. 22, 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сума якого склала 32 944,74 грн. Просив розгляд справи провести за його відсутності (а.с.70-72). Зі згоди представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За правилами ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим випадком визнається подія, яка передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Судом встановлено, що 07.02.2012 року о 08.30 год по вул. Світлогірській в м. Кривому Розі мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON],. Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження (а.с. 5). Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.03.2012 року, яка набрала законної сили 19.03.2012 року та не оскаржена, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП, тобто у вчиненні даної ДТП (а.с.5). 27.12.2011 року між позивачем ПрАТ «УАСК «АСКА», як страховиком, та ТОВ «Метінвест Холдинг», як страхувальником, укладений договір страхування транспортного засобу СТД №2984976 (а.с. 6-11), за умовами якого предметом договору є майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем [NUMBER] (п. 1.1). У пункті 2.6 Договору страхування наведений перелік страхових ризиків, серед яких дорожньо-транспортна пригода (п. 2.6.1). Пунктом 4.2.2 Договору страхування визначено, що розмір матеріального збитку розраховується, виходячи з вартості відновлювального ремонту на фірмовій (гарантійній) СТО чи СТО Страхувальника, але не більше вартості збитку, розрахованої у відповідності до Методики та збільшеної на 30%. В п.4.2.1 Договору страхування вказано, що при розрахунку суми матеріального збитку не враховується знос належних заміні частин транспортного засобу. Згідно з додатком №1 до Договору страхування розмір страхової суми за застрахованим автомобілем [NUMBER] становить 120750 грн., умовна франшиза 500,00 грн. 19.03.2012 року [PERSON] від імені страхувальника ТОВ «Метівест Холдінг» звернувся до ПрАТ «УАСК «АСКА» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 28). Відповідно до звіту №Д11/03/12 від 07.03.2012 року та калькуляції вартості матеріального збитку (відновлювального ремонту), завданого власнику транспортного засобу марки Skoda Super B д/н [NUMBER] складає 58 997,04 грн. (а.с.12-23). Згідно з рахунком № 0413/1 від 13.04.2012 року вартість виконаних робіт з відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 53 013,12 грн. (а.с. 24-25). Відповідно до страхового акту №2321 від 07.05.2012 року позивач визнав ДТП, яка сталася 07.02.2012 року страховим випадком (а.с. 27) та здійснив виплату страхового відшкодування у загальній сумі 53 013,12 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4095 від 08.05.2012 року, №4049 від 10.05.2012 року, № 4022 від 11.05.2012 року (а.с. 31-33). Частиною 1 ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справ, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Постановою Вищого господарського суду України від 29.05.2015 року по справі №910/22832/14 відмовлено в задоволені позову ПрАТ «УАСК «АСКА» до ПрАТ «СГ «ТАС» про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 17 055,26 грн. (а.с. 36-40). Вказаним судовим рішенням встановлено, що цивільно-правова відповідальність у частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації транспортного засобу ГАЗ 3302 д/н [NUMBER] на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АА/3372163) застрахована в ПрАТ «СГ «ТАС», яке здійснило виплату страхового відшкодування в порядку регресу частково, повернувши позивачу 32 944, 74 грн. При цьому, визначаючи суму збитку, яка підлягає поверненню, ПрАТ «ТАС» правомірно керувався ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством. До такого висновку дійшов Вищий господарський суд України у вказаній постанові від 28.05.2015 року, при цьому зазначивши, що обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не позбавляє право особу, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, звернутися із позовом до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині, яку у відповідності до законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобовязаний. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Оскільки шкода була завдана транспортним засобом, що відноситься до джерел підвищеної небезпеки, то відшкодування шкоди регламентується ст. 1187 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право) володіє транспортним засобом, використання, збереження або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суд, вважає, що в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують той факт, що позивач має обґрунтоване право на регресне відшкодування матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування в розмірі 53 013,12 грн., враховуючи, що третьою особою ПрАТ «СГ «ТАС» в регресному порядку компенсовано частину вказаного відшкодування в сумі 32 944,74 грн. (а.с.34,70,72), тому залишкова частина страхового відшкодування в сумі 20 068,38 грн. (53013,12 грн. 32944,74 грн.) підлягає стягненню в примусовому порядку з відповідача [PERSON], як з особи винної у заподіянні шкоди, яка на відповідній правовій підставі використовувала джерелом підвищеної небезпеки. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ПрАТ «СГ «ТАС» в своїх запереченнях заявив про застосування строку позовної давності при розгляді вказаного спору. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. ПрАТ «СГ «ТАС» не є стороною у спорі, відповідно до ст.. 30 ЦПК України, отже у представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відсутні правові підстави для подання заяви про застосування позовної давності згідно ст. 267 ЦК України. Оскільки рішення постановляється на користь позивача, то згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1378,00 грн. (а.с. 41).

Outcome: approved