Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 60971.48 грн. заборгованості за кредитним договором, а також понесених судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.05.2011 року відповідач став клієнтом банку та отримав картку «Універсальна», а 27.03.2013 року переоформив вказану картку на картку «Універсальна Gold», відповідно до тарифів якої отримав кредит у розмірі 1700.00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки; відповідач власним підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, проте, свої зобов»язання належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 28.02.2017 року, утворилась заборгованість в розмірі 60971.48 грн., яка складається із 3367.99 грн. - заборгованості за кредитом; 49936.05 грн. - заборгованості за процентами за користування кредитом; 4287.85 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500.00 грн. - штрафу (фіксованої частини); 2879.59 грн. - штрафу (процентної складової), яку позивач разом із судовими витратами просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання на неодноразові виклики не з»явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити і ухвалити рішення за наявними у справі доказами (а.с.36). Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні з огляду на пропуск позивачем строків звернення до суду, оскільки останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідач вніс на рахунок банку ще до видачі на його ім»я картки «Універсальна Gold», а позов поданий до суду в квітні 2017 року; що стосується автоматичного списання банком коштів з рахунку позивача в червні 2014 року, то [PERSON] про це не було відомо, він згоди та відповідних розпоряджень на таке списання не давав і раніше подібні операції банком не здійснювались. Окрім того, представник відповідача запевнив, що [PERSON] картки «Універсальна Gold» 27.03.2013 року взагалі не отримував і грошових коштів з неї не знімав; хто від його імені скористався вищевказаною карткою і витратив весь кредитний ліміт не відомо; з даного питання [PERSON] до правоохоронних органів не звертався; до того ж він ставить під сумнів розрахунок боргу, наданий позивачем в підтвердження позовних вимог, однак власного розрахунку суду надати не має можливості. Заслухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступного висновку. На підставі ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; докази подаються сторонами; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що [PERSON] з 11.05.2011 року є клієнтом банку «Приватбанк» і 27.03.2013 року отримав кредитну картку «Універсальна Gold», з кредитним лімітом у розмірі 1700.00 грн. за користування яким були встановлені відсотки в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з інформацією, викладеною позивачем в листі від 19.05.2017 року № 20.1.0.0/7-20170518/1510, довідці від 24.05.2017 року, довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] та довідці про видачу [PERSON] кредитних карток, які видавалися відповідно до договору б/н від 11.05.2011 року, термін дії картки, виданої [PERSON] 27.03.2013 року встановлений до 31.12.2016 року (а.с.73 - зворотня сторона, 79, 83,92). Підписана відповідачем заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування банківською карткою та Тарифами банку складає між [PERSON] та банком договір і згода на це засвідчена підписом відповідача в анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» (а.с.4). Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід»ємною частиною договору, відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання перед позивачем погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту та комісії (а.с.24 зворотній бік). Згідно з п.1.1.7.14 Умов і правил надання банківських послуг, відповідач зобов»язаний сплачувати комісію та інші платежі, встановлені банком за банківське обслуговування клієнта, згідно з тарифами (а.с.17). У відповідності до положень п.1.1.5.20 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань, передбачених договором більше, ніж на 30 днів, клієнт зобов»язаний сплатити банку штраф у розмірі 500.00 грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій (а.с.15 зворотній бік). Згідно з п.1.1.5.25 Умов і правил надання банківських послуг, за несвоєчасну оплату послуг, клієнт вносить банку по кожному випадку порушення пеню у розмірі 0.1% від суми заборгованості, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який платиться пеня, за кожний день прострочення (а.с.16). В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ст.ст.1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно із правовою позицією Верховного Суду України про застосування ст.257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеною у постановах від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 17 вересня 2014 року № 6-95цс14, від 24 вересня 2014 року № 6-103цс14, від 01 жовтня 2014 року № 6-134цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Так, відповідно до ст.ст.257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. У відповідності до п.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки строк дії картки "Універсальна Gold", яка видана на ім'я [PERSON], закінчився у грудні 2016 року, тому банк, звернувшись з позовом до суду у квітні 2017 року не пропустив строк звернення до суду щодо стягнення заборгованості по кредиту в сумі 3367.99 грн., а відтак підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності суд не вбачає. Щодо визначення розміру заборгованості по відсотках, то суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності до чергових платежів, за наявності заяви про його застосування, та стягнути з відповідача на користь банку суму заборгованості по відсотках в розмірі 48944.15 грн. за період з 01.04.2014 року по 28.02.2017 року. Разом з тим, звертаючись до суду ПАТ КБ „Приватбанк" в позовній заяві зазначав, що кредитна заборгованість [PERSON] перед банком складає 60971.48 грн., з них заборгованість за пенею та комісією становить 4287.85 грн. Вищевказані вимоги заявленого позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4287.85 грн. заборгованості за пенею та комісією, на думку суду, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. При вирішенні вимог заявленого позову у вказаній частині суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 21.10.2015 року у справі № 6-2003 цс 15, обов'язковість якої регламентована приписами статті 360-7 ЦПК України і згідно з якою цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Окрім того, положення пунктів 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України дають підставу дійти висновку, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач повинен сплатити комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок відповідача, що є незаконним, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Окрім того, звертаючись до суду з позовом, банк просив, також стягнути з відповідача штрафи - 500.00 грн. (фіксована частина), 2879.59 грн. (процентна складова), нарахування яких передбачено при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов»язань передбачених договором більше, ніж на 30 днів, не надавши при цьому доказів нарахування штрафів в межах строків позовної давності, тому, за наявності заяви про застосування строків позовної давності, в задоволенні позовних вимог банку, щодо стягнення вищевказаних штрафів також слід відмовити в зв'язку з пропуском строків звернення до суду. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову і з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 52312.14 грн., в тому числі - 3367.99 грн. заборгованості за кредитом та 48944.15 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1376.00 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 526,530, 610, 611, 1046, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial