Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон неповнолітньої дитини на навчанная посилаючись на те, що вона [PERSON] , 1971 р. народження, з 2000 до 2007 року перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем [PERSON] , 1968 р. народження. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею. Дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Участі у житті доньки свідомо не приймає з 2008 року. Весною 2019 р. дитина закінчує навчання в Чернівецькому ліцеї №3 медичного профілю. Восени 2019 р. вона має намір і можливість відправити дитину на підготовчі курси, які організовує вищий навчальний заклад імені Масарика ЧУВТ в м. Празі, Чехія, на які доньку було прийнято. Вона вже передплатила курси. Дозвіл відповідача [PERSON] на виїзд дитини за кордон отримати не може, оскільки зв`язок із ним не підтримує, де він проживає в даний момент не знає. Останнє відоме місце проживання відповідача - [ADDRESS] . Вважає, що бідь-які дії батьків мають здійснюватися тільки в інтересах дитини. Виїзд за кордон для навчання повністю відповідає інтересам дитини. Дитині необхідно виїхати за кордон, оскільки курси дають змогу підготуватись до вступу на медичний факультет одного із ВУЗів Чехії та отримати європейську освіту. А тому просила суд надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] , 2002 року народження за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] в Чехію на один навчальний рік з 15 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року. Надати дозвіл на отримання візи та на тимчасову поїздку за кордон до Чеської Республіки з 15 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року. Позивач, в судове засідання не з`явилася, звернулася з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явилася, звернулася з не заперечує проти задоволення позову. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували в фактичних шлюбних відносинах з 2000 р. по 2007 р. і у них [INFO] народилася донька [PERSON] , батьком якої є відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та довідками з міськвідділу РАГС Чернівецького обласного управління юстиції (а.с.8, 9). Донька [PERSON] зареєстрована та проживає разом з позивачем, що підтверджується Довідкою №44/3593 про реєстрацію місця проживання особи, довідкою з КЖРЕП №4 м. Чернівці (а.с.7, 12). Згідно довідки Чернівецького ліцею № 3 медичного профілю Чернівецької міської ради № 05-02/81 [PERSON] навчається у 11-Б класі вказаного ліцею з вересня 2016 р., батько [PERSON] не брав участі у вихованні дитини, батьківські збори не відвідував. Це робила лише позивач (а.с.13). Позивач має намір надати дитині можливість, після закінчення ліцею навчатися закордоном - у Республіці Чехії, з цією метою позивач подала заявку на підготовчі курси, які організовує вищий навчальний заклад імені Масарика ЧУВТ в м. Празі, Чехія, на які доньку було прийнято. Позивач вже передплатила курси. Вказана обставина підтверджується Договором № 24/2018 про надання послуг, квитанцією про оплату, довідкою про прийняття на навчання (а.с.15,16-26, 29-31). Однак дитина не має змоги без дозволу батька перетинати кордон, що суперечить інтересам дитини, однак батько такого дозволу надати не може. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1,ч.2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абзацу 3 ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до ст. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р.- держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини. Крім цього ст. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Підпунктом 3, пункт 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. передбачено, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред`явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, який не досяг 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Пункту 5 вказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, які уповноважені особа батьками здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави (держав) прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Абзацами 1, 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до абз. 9 п.п. 2, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. З врахуванням обставин справи та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, на підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, з тих підстав, що позивач просить надати їй дозвіл на виїзд неповнолітньої [PERSON] за межі України на період навчання без згоди та супроводу батька, оскільки неповнолітній [PERSON] , [INFO] виповниться 18 років, вона буде мати право самостійного виїзду за межі України, а тому, позивачу слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON] за межі України до Чешської Республіки, до виповнення їй 18 років, що дозволить їй навчатись в навчальному закладі, що не позбавить батька права брати належну участь у вихованні дитини, тобто з моменту набрання вказаним рішенням законної сили до 27.07.2020р. відповідно підстав для надання дозволу на виїзд на період з 28.07.2020 р. до 31.08.2020 р. немає. На підставі викладеного та

Outcome: partial