Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень від 20.07.2018 року, просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 284/24-151 віл 09.06.2008 року, яка станом на 26.01.2017 року становить 33505,84 доларів США, та складається із заборгованості: сума заборгованості за кредитом - 14 338,33 доларів США; сума заборгованості за відсотками - 19 167.51 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру № 25 , яка складається з однієї житлової кімнати та службових приміщень, загальною площею 35.72 кв.м, житловою площею 18,8 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою діяльністю «Оціночно-консалтингова група «Експерт-Капітал» в розмірі 14145,00 доларів США , що в гривневому еквіваленті становить 368 904,00 грн. станом на 13.06.2018 року; судові витрати покласти на відповідача. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказав на те, що 09.06.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 284/24-151 за яким позивач зобов`язувалась погашати кредит щомісячно відповідно до графіка, Однак, свої зобов`язання позивач не виконала. Позивач звертався до відповідача з відповідною вимогою про усунення порушення у виконанні кредитного договору № 104292 від 19.01.2017, однак відповіді не було отримано, а заборгованість не була погашена. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір № 5124 від 09.06.2008 року, за яким передано в іпотеку квартиру № 25 загальною площею 35,72 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим та посилаючись на Закон України «Про іпотеку» позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 155, 156). 02.04.2019 року від представника позивача - адвоката Свинарчука А.С. надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі, позовні вимоги адвокат підтримав та просив задовольнити (а.с. 150). 24.06.2019 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про проведення розгляду справи без її участі, у задоволенні позовних вимоги просила відмовити (а.с. 157). Відзиву від відповідача не надходило. Враховуючи наявність заяв сторін про проведення розгляду справи без їх участі, те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст. 211 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 09.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 284/24-151 (далі - Договір). Згідно умов договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 17800,00 доларів США, зі сплатою 14% річних та комісій у розмірі та в порядку, визначеному у Додатку №1 до договору, що є його невід`ємною частиною, в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 17 800,00 доларів США. [PERSON] , зокрема, зобов`язалась сплачувати проценти за користування кредитом та сплачувати комісії, в порядку, визначеному Договором, своєчасно та у повному обсязі погашати транші кредиту із нарахованими процентами. Умовами Договору сторони погодили порядок надання кредиту та сплати процентів і комісій, права та обв`язки сторін, відповідальність та випадки звільнення від відповідальності сторін, врегулювання спорів (а.с. 5-8) Зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачам, вбачається, що станом на 26.01.2017 року заборгованість [PERSON] , за Кредитним договором становить 44 832,90 доларів США, з яких - сума заборгованості за кредитом 14 338,33 доларів США, заборгованість за відсотками - 19 167,51 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 5 026,37 доларів США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 6 300,69 доларів США (а.с. 25). 09.06.2008 року між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір №5124 (далі - Іпотечний договір). За умовами указаного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором. Предметом іпотеки є квартира [ADDRESS] , яка складається з однієї житлової кімнати та службових приміщень, загальною площею 35.72 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м. (а.с. 17-18). Пунктом 4.1. Іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання фпотекодавцем основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як підтверджується Інформаційною довідкою №80042646 від 10.02.2017 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 19). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частина перша ст. 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У ст. 1 Закону України «Про іпотеку» міститься поняття іпотеки, що є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Частина шоста ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється, зокрема, за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем. В Іпотечному договорі сторони визначили вартість предмета іпотеки у розмірі 35 000,00 доларів США (а.с. 17). Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Слід зазначити, що 19.01.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» направило [PERSON] письмову вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, в якій, зокрема, банком було попереджено відповдіача про примусове стягнення заборгованості за Кредитним договором в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 21). Між сторонами не було укладено договору з приводу задоволення вимог іпотекодержателя. У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору судового захисту, передбаченого Законом або договором, належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самими договором кредиту разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена (п. 9). Резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам статті 39 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (п. 42). Щодо початкової ціни предмета іпотеки. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодателем та іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Положення статті 43 Закону України «Про іпотеку» визначають, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку про доцільність встановлення у рішенні суду початкової ціни предмету іпотеки встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, з огляду на те, що позивач посилається на інший розмір початкової ціни, ніж встановлений в Іпотечному договорі, а відповідач не визнає позовні вимоги і в частині вартості відповідної квартири. Частина перша ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ухилення [PERSON] від виконання Кредитного договору є порушенням майнових прав банку, який зі своєї сторони виконав умови Кредитного договору у повному обсязі та належним чином. Оскільки виконання зобов`язань за Кредитним договором було забезпечене Іпотечний договором, суд вважає законним право банку звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому заявлені вимоги підлягають до задоволення. Поряд з цим, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 № 1304-VII, визначено, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не регулює спірні правовідносини, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Даний закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. З огляду на те, що загальна площа нерухомого майна (предмету іпотеки) - квартири [ADDRESS] , становить 35,72 кв.м., наявна умова, передбачена Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що унеможливлює звернути стягнення на указане майно протягом дії даного Закону. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відподіача на користь позивача судовий збір у розмірі 13474,45 грн.

Outcome: partial