Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Товарна біржа "Українська" про визнання угоди дійсною. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 10 червня 2000 року уклала договір купівлі-продажу нерухомості, а саме: жилого будинку [ADDRESS] , за технічним паспортом та договором: А-1 - жилий будинок, Б-1 - сарай, Г-1 -сарай, В-1 - погріб, Д-1 - вбиральня, №1, 3, 4 - паркан, №2 - басейна. Договір зареєстрований відповідно до ст. 15 Закону України «Про Товарну Біржу» на товарній біржі «Українська», реєстраційний № 101893 від 10.06.2000 р. Продавцем нерухомості за вказаним договором була відповідачка [PERSON] . На даний момент у позивачки виникла необхідність розпорядитись вищевказаним домоволодінням, а так як договір купівлі-продажу нерухомості від 10 червня 2000 року, не посвідчений нотаріально, його дійсність необхідно підтвердити в судовому порядку. Її вини при укладенні вищевказаного договору купівлі-продажу немає, порушень умов даного договору також немає. Відповідачка ніяких претензій до неї у питанні виконання договору не має. Договір сторонами був виконаний повністю. У зв`язку з чим просить позов задовольнити та просить віднести судові витрати за її рахунок. У судове засідання представник позивачки [PERSON] - [PERSON] не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Третя особа - Товарна біржа "Українська" в судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Так, відповідно до п.п. 1,3 частини 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1). чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5). чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6). як розподілити між сторонами судові витрати; 7). чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8). чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 10 червня 2000 року було укладено договір купівлі-продажу нерухомості, а саме жилого будинку [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці, площею 1500 кв.м. На даній земельній ділянці знаходяться: А-1 - жилий будинок, Б-1 - сарай, Г-1 - сарай, В-1 - погріб, Д-1 - вбиральня, № 1, 3, 4 - паркан, № 2 - басейна. Сторонами по даному договору виступали: позивачка [PERSON] , яка виступала в якості Покупця, та відповідачка [PERSON] , яка виступала в якості Продавця. За вказаним договором, а саме п. 3 житловий будинок проданий за 6308 грн. (а.с 20). Зазначений договір купівлі-продажу нерухомості укладений на виконання біржової угоди, зареєстрований на товарній біржі «Українська» відповідно до ст. 15 Закону України «Про Товарну Біржу», реєстраційний № 101893 від 10.06.2000 р.(а.с. 20). Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , власником є [PERSON] (а.с.21 - 23). З копії Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходження ТБ «Українська»: 69063, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вулиця Комсомольська, будинок 30, кімната 201 (а.с. 24-26). Суд вважає, що оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 2000 році, відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Статтею 153 ЦК УРСР1963 року визначено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі ;якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня (ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» у редакції від 16.02.1997 року). Отже, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами досягнуто згоди по всім істотним його умовам, які сторони повністю виконали, а саме, продавець отримав грошові кошти, а покупцю передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на житловий будинок. За положеннями ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно з ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» редакцією від 16.02.1993, в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Також, відповідно до ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» від 28.04.1978 № 3, визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи те, що угода купівлі-продажу нерухомого майна від 10.06.2000 року фактично відбулася, сторони всі свої зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомості виконали, нерухоме майно належним чином зареєстровано на час укладання угоди, але в наступному нотаріальне посвідчення угоди не відбулося, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. Судові витрати віднести за рахунок позивачки. Враховуючи наведене,

Outcome: approved