Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про визнання права власності на частку житлового домоволодіння, виділ в натурі та визнання права приватної власності на частину домоволодіння як цілого. В обґрунтування заявлених позовних вимог, посилалась на те, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначене домоволодіння придбано нею на підставі договору купівлі-продажу № 962 від 28.02.1984 р., де вона мешкає по сьогоднішній час протягом 37 років. Відповідно до договору купівлі-продажу її частка у власності становить 8/25. Вона та відповідачка володіють нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] , форма власності приватна, спільна часткова. В жовтні 2019 року нею було замовлено технічну інвентаризацію та отримано технічний паспорт на будинок від 12.10.2020 року, відповідно до якого розмір її частки власності становить 13\\25. Оскільки право власності не зареєстровано у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.10.2010р. за нею, вона подала заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності, форма власності приватна, спільна часткова, розмір частки 13\\25 на домоволодіння, що розташовано за адресою: [ADDRESS] . Рішенням про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 54772200 від 26.10.2020 року було зупинено розгляд заяви у зв`язку з відсутністю в повному обсязі документів, необхідних для проведення державної реєстрації та надано 30-денний строк для подання необхідних документів через невідповідність розміру часток, так як у договорі купівлі-продажу зазначено 8/25 частки, а в технічному паспорті 13/25 частки. З метою отримання будь-яких відомостей яким чином частка була змінена і в які строки, їй стало відомо про існування рішення виконкому № 30\\10 від 11.02.1998 року, відповідно до якого іншими співвласниками ще у 1998 році було введено в експлуатацію житлову прибудову, гараж та затверджено ідеальні долі на домоволодіння за співвласником [PERSON] на 12/25 частки та за нею 13/25 частки. Тобто долі було змінено, але правовстановлюючі документи було видано [PERSON] як заявнику по цій справі, а їй про ці дії відомо не було. За вказаним рішенням виконкому Маріупольської міської ради було затверджено акт приймання в експлуатацію житлової прибудови площею 11.0 кв.м., загальною площею 29.6 кв.м., включено до складу домоволодіння гараж та затверджено ідеальні долі на домоволодіння [PERSON] 12\\25 частки та за [PERSON] 13/25 частки. Відповідно до пункту 4 зазначеного Рішення Бюро технічної інвентаризації [PERSON] було видано свідоцтво про право власності взамін правовстановлюючих документів на частку 12/25, а 13/25 частки, які було виділено [PERSON] залишилось без відповідного оформлення. До державного реєстратора було надано зазначений документ, але Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 55521861 від 04 грудня 2020р. державним реєстратором було відмовлено у державній реєстрації права власності на підставі відсутності документу, який би підтверджував набуття права власності на змінену частку з 8/25 на 13/25, а рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 30\\10 від 11.02.1998 року не визнано підставою для проведення державної реєстрації. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 09.10.2020 року: дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 05.08.2009 р., форма власності - приватна спільна часткова, частка - 12/25. Тобто власником іншої частки будинку зареєстровано право власності на частку 12/25 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] у відповідних державних реєстрах. Частка 13/25, яка фактично належить їй на праві власності не зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на змінену частку. Просить визнати за нею право власності на 13/25 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Виділити в натурі, як окремий об`єкт нерухомого майна, що належитьїй 13/25 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 30.04.2021р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя від 30.06.2021р. витребувано у ККП "Міське бюро технічної інвентаризації-Маріупольська нерухомість" інвентаризаційну та правову справи щодо спірного житлового будинку. 28.07.2021р.ККП "Міське бюро технічної інвентаризації-Маріупольська нерухомість" надіслало до суду інвентаризаційну та правову справи щодо спірного житлового будинку. Позивачка [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, позов просила задовольнити, проти постановлення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідачка [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, до суду не з`явилася причини поважності суду не повідомила, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивачки, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. За відсутності згоди співвласників про поділ спільного майна це питання вирішується судом. Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Тому визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється і при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу. Згідно роз`яснень, наданих судам у п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Судом встановлено, що згідно з довідкою, виданої ФОП [PERSON] , домоволодіння [ADDRESS] , належить двом співвласникам. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок літ А-1, житлова прибудова літ а 1 -1, нежитлові прибудови літ а-1, літ а2-1, тамбури літ а4-1, літ. а5-1, ганок літ а3, сарай літ Б-1, вбиральня літ В-1, гараж літ Г -1, вимощення І, огорожа ворота № 3,2. Загальна площа домоволодіння 106,7 м2, житлова площа 64,8 м2. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого Другою держнотконторою від 28.02.1984 року за р-р № 962 , зареєстрованого МБТІ. 12.03.1984 року за р-р 1265 належить 13/25 частин, а саме: з житлового будинку літ А-1 житлові кімнати 1-4, 1-5, 1-6, нежитлові прибудови літ а-1, літ а2-1, ганок літ а3, вимощення І, огорожа-ворота № 3,2. Загальна площа цієї частини 68,7м2 житлова площа 43,3 м2 (а.с. 12). Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з погосподарськими будівлями та спорудами інвентарізаційна справа №34779, складеногоий ФОП [PERSON] , [PERSON] належить 13/25 частки домоволодіння (а.с.7). Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] у розмірі 12/25 часток відповідно до договору купівлі-продажу №1162 від 04.08.2009р. (а.с.13). Відповідно до рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54772200 від 26 жовтня 2020 року документи [PERSON] надано не в повному обсязі (а.с.15-16). Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №55521861 від 04 грудня 2020р. державним реєстратором було відмовлено [PERSON] у державній реєстрації права власності на підставі відсутності документу, який би підтверджував набуття права власності на змінену частку з 8/25 на 13/25, а рішення Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 30\\10 від 11.02.1998 року не визнано підставою для проведення державної реєстрації (а.с. 17). Згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 20.02.1984р., позивачка придбала житловий будинок [ADDRESS] , у розмірі 8/25 частки (а.с.18-19). Відповідно до рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 11.02.1998р №30/10 затверджено ідеальні частки на домогосподарство за [PERSON] 12/25 частки домоволодіння, за [PERSON] 13/25 частки домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Згідно з договором купівлі-продажу частини будинку, якій міститься у матеріалах правової справи, укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 04.08.2009р., відповідачка придбала 12/25 частин житлового будинку [ADDRESS] . Аналізуючи в сукупності встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням того, що частка, яка належить позивачці є окремо виділеним будинком, і визнання за [PERSON] права власності на 13\\25 житлового будинку ніяким чином не порушить право спільної сумісної власності відповідачки, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved