Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] пред`явили до суду позов до відповідача Почапинської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільська районна державна нотаріальна контора, у якому просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема на 1/3 частину житлового будинку, загальною площею 76,6 кв.м, житлов площею 40,9 кв.м з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] проживав у [ADDRESS] , разом із ним за вказаною адресою були зареєстровані та проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] . Відтак, належну [PERSON] 1/3 частину житлового будинку, що знаходиться адресою: [ADDRESS] прийняли в рівних частках дружина померлого - [PERSON] та син померлого - [PERSON] , тобто, кожен по 1/6 частці. З метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, позивач [PERSON] звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, проте Державним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , оскільки державна реєстрація частки будинковолодіння [ADDRESS] за спадкодавцем не проведена. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 76,6 кв.м, житловою площею 40,9 кв.м з відповідної частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з яких: 1/3 частина вказаного будинковолодіння належала їй як члену колгоспного двору та 1/6 частина будинковолодіння, успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] . Згідно заповіту від 21 лютого 2013 року [PERSON] заповіла [PERSON] усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і все те, що буде належатиме їй на день смерті і на що вона згідно закону матиме право. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, проте державним нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки державна реєстрація частки будинковолодіння [ADDRESS] за спадкодавицею не проведена. З цих підстав, позивачі позбавлені можливості у нотаріальному порядку реалізувати свої спадкові права, тому змушені звернутися до суду із позовом. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляд по суті. Позивачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, однак, їх представник - адвокат Оскоріп Я.М. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача Почапинської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, згідно із якою сільська рала не заперечує проти позовних вимог. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Тернопільської районної державної нотаріальної контори надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Судом установлено: Згідно Інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна №750 виданої 23 червня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №18 Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 08 грудня 1992 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно довідки №576 виданої 25 серпня 2020 року Почапинською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, на день смерті [PERSON] , разом із ним у житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] - дружина померлого, [PERSON] - син померлого. Як убачається із довідки №705, виданої 07 жовтня 2020 року Почапинською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, будинковолодіння, яке знаходиться по [ADDRESS] станом на 01 липня 1990 року - двір колгоспника, головою якого був [PERSON] та членами були: [PERSON] - дружина померлого, [PERSON] - син померлого. Відповідно до довідки №722 виданої 24 червня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, станом на 01 січня 2013 житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №03 виконавчого комітету Почапинської сільської ради, Тернопільського району Тернопільської області, яким 27 січня 2020 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно із довідкою №578, виданою 25 серпня 2020 року, на день смерті [PERSON] , разом із нею в житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] - син, [PERSON] - невістка, [PERSON] - онука, [PERSON] - онук, [PERSON] - правнучка. Згідно заповіту, складеного 21 лютого 2013 року у с. Почапинці, [PERSON] на випадок своє смерті заповіла [PERSON] усе своє майном, де б воно не було та з чого б не складалось, і все те, що належатиме їй на день смерті, та, на що вона згідно закону матиме право. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Почапинської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Мудрою Г.С. зареєстрований в реєстрі за №18. Як убачається із матеріалів спадкової справи №220/2020, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого [INFO] [PERSON] , позивач [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого батька [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1410/02-31 від 01 вересня 2020 року, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] , у зв`язку із відсутністю державної реєстрації частки будинковолодіння за [PERSON] . У вказаній постанові нотаріуса зазначено, що спадкоємцями, які прийняли спадщину після померлого [PERSON] є дружина померлого - [PERSON] , яка померла [INFO] та син померлого - [PERSON] . Факт прийняття спадщини перевірено по спільному проживанню зі спадкодавцем. Як убачається із матеріалів спадкової справи №100/2020, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлої [INFO] [PERSON] , позивачка [PERSON] 26 травня 2020 року звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1180/02-31 від 31 липня 2020 року, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку із відсутністю державної реєстрації частки будинковолодіння за [PERSON] . Як убачається із характеристики житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що є додатком до технічного паспорту, виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , вказане будинковолодіння складається із: А - житловий будинок, 1965 року побудови; а1 - прибудова, 1989 року побудови; а2 - прибудова 1991 року побудови; сх - сходи; Б - господарська будівля, 1969 року побудови; Пд(б) підвал 1969 року побудови; Г-гараж, 1969 року побудови; Д - хлів, 1969 року побудови; Е - вбиральня 1990 року побудови; 3 - огорожа; 4 - ворота; 5-хвіртка; 6- септик; 7- підпірна стіна. Згідно експлікації приміщень до плану житлового будинку [ADDRESS] , загальна площа житлового будинку становить 76,6 кв.м., житлова площа - 40,9 кв.м. Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] та померлої [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 14 червня 1962 року Забойківською сільською радою, Козлівського району, Тернопільської області. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відкриття спадщини після померлого [PERSON] відбулося 07 грудня 1992 року, до вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом Української PCP від 18 липня 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відтак, спадщину після [PERSON] прийняли дружина померлого - [PERSON] та син померлого - [PERSON] , що стверджується Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1410/02-31 від 01 вересня 2020 року Разом із цим, судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться адресою: [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір», який рахувався за трьома членами: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності`судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Таким чином, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/3 частині житлового будинку. Таким чином, після смерті [PERSON] позивач [PERSON] та дружина [PERSON] набули права на спадкування по 1/6 частині житлового будинку, що знаходиться адресою: [ADDRESS] , з відповідними частками надвірних будівель та споруд. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 76,6 кв.м, житловою площею 40,9 кв.м з відповідної частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з яких: 1/3 частина вказаного будинковолодіння належала їй як члену колгоспного двору та 1/6 частина будинковолодіння, успадкована нею після смерті чоловіка [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Оскільки за життя [PERSON] не склав заповітного розпорядження у даному випадку має місце спадкування за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] та визнання за [PERSON] право власності на 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved