Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивачем у жительниці с. Дмитрівка Великолепетиського району Херсонської області [PERSON] , 04.02.1998 року був куплений сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХС № 0105918, згідно якого останній належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені Кірова розміром 9,30 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). За договором купівлі-продажу права на земельну частку (пай) позивач передав [PERSON] грошові кошти, а вона передала йому сертифікат на право на земельну частку (пай). [INFO] [PERSON] померла. ЦК України в редакції 1963 року, ЗК України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ, Порядок посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затверджений наказом Мінюсту та Державного комітету України по земельних ресурсах № 14/5; 48 від 06.06.1996 року (надалі Порядок), які діяли на час виникнення цивільних правовідносин, не встановлювали нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв). Стаття 18 ЗК України та п.2.3 Порядку передбачали лише нотаріальне посвідчення договорів відчуження земельної ділянки. Наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах від 01.06.1998 року за № 31/5;59 до Порядку були внесені зміни, які хоч і не містили вказівки на нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв), але у зразку договору купівлі-продажу земельної частки (паю), посвідченого сертифікатом (додаток 2), містився пункт договору про нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв). Вказані зміни до Порядку набрали чинності 11.06.1998 року відповідно до ст. 3 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992 року № 493/92. Тому договір купівлі-продажу земельної частки (паю) був укладений позивачем відповідно до вимог цивільного та земельного законодавства, що діяв на час його укладення 04.02.1998 року, оскільки до 11.06.1998 року чинне законодавство не передбачало нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв). За вказаним договором позивач передав [PERSON] грошові кошти, а вона передала йому сертифікат на своє право на земельну частку (пай), а тому відбулося повне виконання вказаного договору купівлі-продажу земельної частки (паю). Відповідно до ч. 2 ст. 12 закону України «Про власність» № 697-ХІІ від 07.02.1991 р. (надалі Закон № 697-ХІІ), який діяв на час виникнення цивільних відносин, громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Таким чином, за договором купівлі-продажу до позивача перейшло право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХС № 0105918. Але коли позивач звернувся до Малолепетиської сільської ради Великолепетиського району Херсонської області, щоб отримати дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, то отримав відмову, де позивачу роз`яснили, що необхідно звернутись до суду для визнання права, таким чином відповідач не визнає його право на земельну частку (пай). Позивач просить суд визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені Кірова розміром 9,30 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХС № 0105918, виданого Великолепетиською районною державною адміністрацією Херсонської області 03.12.1997 року. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій позов підтримав та просить розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав на адресу суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі та просить розглядати справу у його відсутність. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. 04.02.1998 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого позивач купив у [PERSON] право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені Кірова розміром 9,30 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХС № 0105918, виданого Великолепетиською районною державною адміністрацією Херсонської області 03.12.1997 року. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, даний ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. З матеріалів справи вбачається, що дані правовідносини виникли 04.02.1998 року, тобто до набрання чинності ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, а тому до них потрібно застосовувати норми матеріального права, які діяли до набрання чинності цим кодексом, а саме ЦК України від 18.07.1963 року. 13.05.1998 року [PERSON] померла, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00026779709 від 23.06.2020 року. Згідно листа нотаріуса № 395/01-09 від 06.07.2020 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 60807103 від 06.07.2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не заводилась. ЦК України в редакції 1963 року, ЗК України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ, Порядок посвідчення договорів відчуження земельних ділянок, затверджений наказом Мінюсту та Державного комітету України по земельних ресурсах № 14/5; 48 від 06.06.1996 року (надалі Порядок), які діяли на час виникнення цивільних правовідносин, не встановлювали нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв). Стаття 18 ЗК України та п. 2.3 Порядку передбачали лише нотаріальне посвідчення договорів відчуження земельної ділянки. Наказом Міністерства юстиції України та Державного комітету України по земельних ресурсах від 01.06.1998 року за № 31/5;59 до Порядку були внесені зміни, які хоч і не містили вказівки на нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв), але у зразку договору купівлі-продажу земельної частки (паю), посвідченого сертифікатом (додаток 2), містився пункт договору про нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв). Вказані зміни до Порядку набрали чинності 11.06.1998 року відповідно до ст. 3 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» від 03.10.1992 року № 493/92. Тому договір купівлі-продажу земельної частки (паю) був укладений позивачем відповідно до вимог цивільного та земельного законодавства, що діяв на час його укладення 04.02.1998 року, оскільки до 11.06.1998 року чинне законодавство не передбачало нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв). За вказаним договором позивач передав [PERSON] грошові кошти, а вона передала йому сертифікат на своє право на земельну частку (пай), а тому відбулося повне виконання вказаного договору купівлі-продажу земельної частки (паю). Відповідно до ч. 2 ст. 12 закону України «Про власність» № 697-ХІІ від 07.02.1991 р. (надалі Закон № 697-ХІІ), який діяв на час виникнення цивільних відносин, громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. [PERSON] булоавласником права на земельну частку (пай), а тому відповідно до ст. 225 ЦК України 1963 року мали право продажу свого права. Відповідно до ст. 224 ЦК України 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК України 1963 року право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі. У законодавстві під майном розуміють окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190 ЦК України). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, за договором купівлі-продажу до позивача перейшло право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХС № 0105918. Враховуючи, що до [PERSON] з 04.02.1998 року перейшло право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.02.1998 року та визнано представником відповідача, то суд відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 392 ЦК України, ст.ст. 128, 224, 225 ЦК України 1963 року, ст. закону України "Про власність", вважає можливим визнати за позивачем право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені Кірова розміром 9,30 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 392 ЦК України, ст.ст. 128, 224, 225 ЦК України 1963 року, ст. закону України "Про власність",

Outcome: approved