Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

позивачі [PERSON] , [PERSON] 30 березня 2015 р. звернулись до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю . На обґрунтування своїх позовних вимог позивачі зазначили, що з 28 січня 1995 року по 22 січня 2010 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] 14 вересня 2005 року було придбано будинок [ADDRESS], який належить на праві власності позивачам. З часу розірвання шлюбу, відповідач у спірному будинку не проживає, а мешкає по [ADDRESS]. Позивачі не мають можливості розпорядитися належним їм майном, оскільки в будинку зареєстрований відповідач. Вони оплачують усі комунальні послуги по кількості осіб, зареєстрованих в будинку, тобто і за відповідача, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. Не мають можливості оформити субсидію. Просять усунути перешкоду в користуванні ними власності, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею в будинку [ADDRESS]. 16 березня 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду із зустрічним позовом до [PERSON],[PERSON] про визнання права власності на 1/3 частину будинку. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він з 28 січня 1995 року перебував у шлюбних відносинах з [PERSON] Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. 14 вересня 2005 року вони з [PERSON] за сумісні гроші придбали у спільну власність жилий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Нотаріально будинок був зареєстрований на [PERSON], але він, вважає, що будинок є спільною власністю подружжя и йому належить 1/3 частина будинку з надвірними будівлями. Розрахунки при купівлі будинку здійснювались за рахунок його коштів та [PERSON] При купівлі будинку він зареєструвався та мешкав в ньому разом з відповідачами. 22 січня 2010 року шлюб з відповідачкою було розірвано. При розірвані шлюбу вони домовились із [PERSON], що він не буде звертатися до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/3 частину будинку, вона зобов'язалась до 2015 року придбати йому у власність квартиру або надати гроші на придбання житла. Також вони домовились, що він не буде зніматися з реєстрації у спірному будинку та буде мешкати окремо від відповідачів, а в свою чергу [PERSON] буде самостійно оплачувати комунальні послуги за будинок. 11 квітня 2015 року він отримав судову повістку на засідання та позовну заяву, згідно якої зрозумів, що позивачка вважає власником будинку лише себе. [PERSON] просить визнати за ним право на 1/3 частину частину будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Стягнути з відповідачів судові витрати у вигляді судового збору у сумі 243,60 грн., та витрати на правову допомогу у сумі 500 гривень (а.с.25). В судовому засіданні позивач [PERSON] -повністю підтримала позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні власністю та пояснила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] з 28 січня 1995 року по 22 січня 2010 року. 14 вересня 2005 року було придбано будинок [ADDRESS] В наступний час будинок належить на праві власності їй та дочці [PERSON] З часу розірвання шлюбу, відповідач в спірному будинку не проживає, мешкає по [ADDRESS]. Оскільки в будинку зареєстрований відповідач, то вони з донькою не мають можливості розпорядитися належним їм майном . Вони оплачують усі комунальні послуги по кількості осіб, зареєстрованих в будинку, тобто і за відповідача, що ставить їх у скрутне матеріальне становище. Не мають можливості оформити субсидію. Просить усунути перешкоду в користуванні ними власності, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловою площею в будинку [ADDRESS]. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнала та пояснила, що будинок вони з відповідачем придбали за спільні гроші під час шлюбу. Вони продали квартиру, яка належала [PERSON] та [PERSON]. Зараз вона вважає, що в будинку не має його частини, оскільки він не приймав участі у виховані дитини, не сплачує комунальні послуги. Просить у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги позивачів, заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог, вважає, що відповідач пропустив строк позовної давності для звернення за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] з'явився у судове засідання. Позовні вимоги [PERSON], [PERSON] не визнав та пояснив , що він з 28 січня 1995 року перебував у шлюбних відносинах з [PERSON] Від шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Він з донькою 15 листопаду 2002 року придбав у власність квартиру [ADDRESS]. У серпні-вересні 2005 року він з відповідачками домовився придбати у спільну власність будинок [ADDRESS] та продати квартиру [ADDRESS]. 14 вересня 2005 року вони з відповідачкою за сумісні гроші придбали у спільну власність жилий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS]. Нотаріально будинок був зареєстрований на відповідачів, але він, вважає, що будинок є спільною власністю подружжя и йому належить 1/3 частина будинку з надвірними будівлями. Розрахунки при купівлі будинку здійснювались за рахунок його коштів та відповідачів. При купівлі будинку він зареєструвався та мешкав в ньому разом з відповідачами. 22 січня 2010 року шлюб з відповідачкою було розірвано. При розірвані шлюбу вони домовились із [PERSON], що він не буде звертатися до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/3 частину будинку, вона зобовязалась до 2015 року придбати йому у власність квартиру або надати гроші на придбання житла. Також вони домовились, що він не буде зніматися з реєстрації у спірному будинку та буде мешкати окремо від відповідачів, а в свою чергу [PERSON] буде самостійно оплачувати комунальні послуги за будинок. 11 квітня 2015 року він отримав судову повістку на засідання та позовну заяву, згідно якої зрозумів, що позивачка вважає власником будинку лише себе. [PERSON] просить визнати за ним право на 1/3 частину частину будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Стягнути з відповідачів судові витрати у вигляді судового збору у сумі 243,60 грн., та витрати на правову допомогу у сумі 500 гривень . В задоволені позовних вимог позивачів просить відмовити. Представник відповідача [PERSON] з'явився у судове засідання, підтримав зустрічні позовні вимоги про визнання права власності на 1/3 частину будинку за [PERSON] та просив відмовити у задоволені позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в будинку № 9 по вул. Грибоєдова. Вважає, що строк позовної давності не сплинув, оскільки про порушення своїх прав [PERSON] довідався лише в 2015 році, коли позивачкою було йому запропоновано продати належну йому частину будинку їй. Суд, вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,, вважає що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право користування житлом задоволенню не підлягають, зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частину будинку підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 28 січня 1995 року по 22 січня 2010 року перебувала у шлюбних відносинах з [PERSON] 14 березня 1997 року у них народилась дитина - [PERSON]. Рішення Дружківського міського суду від 22 січня 2010 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8) Зі справи вбачається, що згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 14 вересня 2005 року [PERSON] придбала будинок [ADDRESS] (а.с.9). Сторони зареєстрували шлюб 28 січня 1995 року, розірвали шлюб 22 січня 2010 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечувала проти того факту, що будинок придбано під час шлюбу та за спільні гроші її та відповідача [PERSON] Заперечуючи проти позову [PERSON] та наполягаючи на задоволені своїх позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, [PERSON] вказувала, що відповідач [PERSON] втратив свою частину будинку, оскільки не приймав участі у вихованні дитини , не мешкає в будинку та не сплачує комунальні послуги. Суд не може погодитися з даними доводами [PERSON] Згідно ч. 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об"єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту ( стаття 61 СК України). Положеннями статей 68, 69 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Стосовно ст. 365 ЦК України п раво особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином, з огляду на вимоги ст. 365 ЦК України підстав для припинення права власності відповідача [PERSON] на спірний будинок не має, тому суд вважає можливим визнати за відповідачем права власності на 1/3 частину спірного будинку. Крім того, позивачі [PERSON], [PERSON] не зверталися до суду з позовом про припинення права власності відповідача на його частку в будинку. Визначаючи розмір частки будинку, суд врахував позовні вимоги [PERSON], який просив визнати за ним право власності на 1/3 частину будинку та фактичні обставині, згідно яких на будинок, крім [PERSON] право власності має [PERSON] Водночас, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житлом у будинку [ADDRESS], необхідним відмовити в зв"язку з наступним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком (квартирою) та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на цей будинок (квартиру), а відтак - припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою). Разом з тим, судом встановлено, що відповідач [PERSON], також є власником будинку, право власності його не припинено. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, у суда немає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON] про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування спірним житлом Суд не може погодитися з доводами представника позивач [PERSON] про пропущення строку позовної давності [PERSON], оскільки шлюб було розірвано 22 січня 2010 року, а [PERSON] звернувся до суду 16 березня 2015 року, тобто за межами трирічного строку . Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України з агальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила що передбачено ст. 261 ч.1 ЦК України. Як було встановлено у судовому засіданні [PERSON] дізнався про порушеня його права коли отримав позовну заяву про визнання його втратившим права користуваання будинком. Позивач [PERSON] пояснила у судовому засідані, що вони домовились з [PERSON] про купівлю продажу належної йому 1/3 частини будинку їй за двадцять дві тисячі гривень, але гроші вона так і не передала відповідачу, оскільки він відмовився укладати договір. Тобто в березні 2015 року позивачка не заперечувала проти того, що відповідач є власником 1/3 частини будинку . Таким чином, позовні вимоги [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн. (а.с. 24 ) Відповідно до частини 3 ст. 6 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до ст. 2, п/п 1, 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у разі подання позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, а у разі подання заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно ч. 1ст. 8 Закону України від 28 грудня 2014 року «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата станом на 01 січня 2014 року складає 1218 грн. Тобто, із зустрічної позовної заяви [PERSON] сплачено судовий збір, відповідно до вимог Закону. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частину будинку, понесені ним судові витрати в розмірі 243,60 грн. підлягають відшкодуванню відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України за рахунок позивачів [PERSON], [PERSON] На підставі ч.1 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, ч.2 - граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст.1 Закону України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем також понесені витрати на правову допомогу адвокатом [PERSON] в розмірі 500 грн. у зв'язку із підготовкою позовної заяви , участі у судовому засіданні 21.04.2015 року - 37 хвл., 04.06.2015 року - 25 хвл., загалом участі у судовому засіданні - 1 год. 02 хвл. (а.с. 40-41,53-54). Таким чином, суд вважає, що витрати за правову допомогу треба стягнути у розмірі 500 грн., які є розумними та не перевищують граничних розмірів, встановлених законом, у зв'язку із задоволенням зустрічного позову підлягають відшкодуванню [PERSON]

Outcome: approved