Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснивши, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6.09.2013 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, поділ квартири як спільного майна подружжя було відмовлено. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.10.2013 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6.09.2013 року було скасовано і ухвалено нове рішення, яким визнано квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], в порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину даної квартири, а також визнано за [PERSON] право власності на іншу 1/2 частину тієї ж квартири. Однак вказане рішення апеляційної інстанції позивач не може зареєструвати у реєстраційній службі Головного управління юстиції у м. Києві, поскільки для цього необхідно скласти технічний паспорт спірної квартири. З цих підстав позивач викликав для огляду вказаного помешкання інженера БТІ м. Києва, попередньо повідомивши відповідача, яка з'явилась 13.02.2015 року, але відповідачка її до квартири не впустила, на вимоги позивача передати йому комплект ключів від квартири відповідач не реагує. За таких обставин просить зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні його 1/2 частиною спірної квартири та надати ключі від вхідних дверей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що вона проживає в спірній квартирі з двома дітьми. Позивач [PERSON] не проживає в ній понад 20 років, постійно мешкаючи в успадкованому ним будинку, де веде розпутний спосіб життя. Даною квартирою він ніколи не цікавився, до неї не з'являвся, ключі від вхідних дверей позивач має, поскільки квартиру він періодично він бував в квартирі, а замки вхідних дверей не мінялись з моменту заселення в неї у 1992 році, тому ніхто йому ніяких перешкод у користуванні не чинив. Ніколи ні позивач, ні його представник до неї з проханням надати ключі не звертались. 13.02.2015 року вона пішла на роботу о 7 годині ранку і повернулась тільки о 22 годині. Старша донька також з ранку пішла на роботу, а молодша донька поїхала на 8-20 годин на першу пару до Київського національного університету ім. Т. Шевченка, де вона навчається. Тому ні вона, ні будь-хто з членів її сім'ї не могли чинити перешкоди у користуванні квартирою інженеру БТІ та позивачу, поскільки в квартирі фізично нікого не було, а про візит інженера позивач її не попередив. За таких обставин просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі ст.4 ЦПК України усяка заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу. 1.04.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. За змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом ч.1, ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як наголошує ч.1, ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За правилами ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 6.09.2013 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання квартири спільним сумісним майном подружжя, поділ квартири як спільного майна подружжя було відмовлено (а.с.6-10). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.10.2013 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 6.09.2013 року було скасоване і ухвалено нове рішення, яким визнано квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], в порядку поділу майна подружжя визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину даної квартири, а також визнано за [PERSON] право власності на іншу 1/2 частину тієї ж квартири (а.с.11-14). Дане рішення апеляційної інстанції на час розгляду справи не було зареєстроване в КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна". У відповідності до ч.1, ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Спірна квартира [ADDRESS] є двохкімнатною, ізольованою квартирою, жилою площею 30,0 м2, розташованою на 12 поверсі 13-типоверхового будинку. Зареєстрованими в квартирі є три особи - відповідач по справі [PERSON], а також [PERSON], донька відповідача від першого шлюбу та [PERSON], спільна донька сторін по справі, що підтверджується довідкою Ф-3 №96 від 15.06.2015 року (а.с.58). Виходячи зі змісту паспорта позивача (а.с.24-26), [PERSON] зареєстрований з 30.05.1984 року і по даний час в [ADDRESS] Згідно ч.1, ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як передбачають ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він та його представник неодноразово звертались до відповідача з вимогою надати йому ключі від вхідних дверей спірної квартири, але вона на вказані пропозиції не реагувала. Будь-яких доказів на підтвердження даних обставин він не надав. Відповідач [PERSON] заперечувала щодо вказаного, зазначаючи, що позивач ніколи не цікавився вказаною квартирою, постійно проживав за адресою своєї реєстрації, неодноразово зраджував їй з іншими жінками, і, маючи ключі від вхідних дверей квартири, ніколи не звертався до неї з вказаним проханням. Крім того, позивач вказує, що 11.02.2015 року він з метою виготовлення технічного паспорту на зазначену квартиру звернувся до КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" та оформив замовлення (а.с.28). Він напередодні попередив відповідачку про прибуття інженера для обміру квартири, однак 13.02.2015 року відповідачка не впустила інженера БТІ до спірної квартири і обміри квартири не відбулись з її вини. Згідно відповіді КП „Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" від 19.03.2015 №3731 замовлення №60368 не було виконане в зв'язку з тим, що співробітнику Бюро [PERSON] при виході на об'єкт за адресою [ADDRESS] 13.02.2015 року о 12-20 годин доступ до квартири не було забезпечено (а.с.19). Вказаний доказ не є допустимим в розумінні ст.57-59 ЦПК України, так як він не містить підстав умисних дій саме відповідачки щодо перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою. Інших доказів позивач суду не надав. При цьому відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що ніхто її не попереджав про прибуття інженера БТІ, включаючи і позивача, тому 13.02.2015 року вона як завжди пішла на роботу о 7 годині ранку і повернулась тільки о 22 годині, старша донька також з ранку пішла на роботу, а молодша донька поїхала на 8-20 годин на першу пару до Київського національного університету ім. Т. Шевченка, де вона навчається і пробула там до 14-30 годин, що також спростовує умисне перешкоджання у користуванні квартирою у вказану дату як відповідачкою, так і членами її сім'ї. Будь-яких доказів, які б спростовували вказане, судові не надано. Поскільки в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження перешкоджання відповідачкою у користуванні позивачу спірною квартирою, тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. За змістом ст.79; 88 ЦПК України, відмовляючи в задоволенні позову позивачу, суд відмовляє і в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: dismissed