Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], 3-я особа: Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу, в якому просить надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], за кордон без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до повноліття дитини та дозволити без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 березня 2016 року відповідно до ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» підсудність даної справи визначена Шевченківському районному суду м. Києва. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 2003 року по 27 вересня 2006 року. Від шлюбу [INFO] у них народилася донька - [PERSON]. Донька проживає з нею за адресою: [ADDRESS]. Жодної участі у вихованні дитини відповідач не приймає, матеріального утримання дитині не надає, фактично самоусунувся від виховання їх доньки. Нею 19 вересня 2014 року було зареєстровано шлюб з [PERSON], з яким вона утримує дитину. Відповідач безпідставно чинить їй перешкоди у здійснені нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає дозвіл у передбачений законом України порядок на виїзд дитини за кордон, для оздоровлення дитини. Ускладнює ситуацію яка склалася, ще й те, що відповідач проживає на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою територією України. Крім цього дитина позбавлена можливості бачитись з їй батьками, які є рідними бабусею та дідусем, оскільки вони проживають також на території АРК. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заперечень проти позову не подавав та не просив слухати справу за його відсутності. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував позивач. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не сповіщав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши позивача як свідка, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Сімферополя від 12 вересня 2006 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірванню шлюбу виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Сімферопольського РУЮ АРК, Україна, від 08.11.2006 оку, серія [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 03.06.2005 р., Серії [NUMBER], Відділом реєстрації актів народження м. Сімферополь АРК, Україна. В судовому засіданні також встановлено, що позивачка 19 вересня 2014 року зареєструвала шлюб з громадянином України [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про шлю, виданим Довгинцівським Відділом державно реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, серії [NUMBER]. Згідно довідки № 21 від 06.08.2015 року позивачка разом з дитиною та чоловіком проживають за адресою: [ADDRESS]. Батьки позивачки - [PERSON] та [PERSON], проживають в Автономній Республіці Крим, що підтверджується свідоцтвом про народження позиваки, серії [NUMBER], та копіями їх паспортів, в яких міститься відмітка з місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Допитана в судовому засіданні, як свідок, позивачка пояснила, що відповідач самоусунувся від участі в вихованні та утриманні доньки, не цікавиться її розвитком. Вона позбавлена можливості поїхати з дитиною за кордон для відпочинку та оздоровлення дитини, а також до її батьків - бабусі та дідуся дитини, які проживають в Автономній Республіці Крим, оскільки відповідач дозвіл на виїзд дитини за кордон не надає, на контакт з ними не виходить. З метою встановлення місця знаходження відповідача по справі позивачка зверталась до Довгинцівського ВП КВП ГУНП України в Дніпропетровській області, однак відповідно д довідки від 10.12.2015 року № 39.2/543, його місце знаходження не встановлено. Згідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26.04.2001 р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України здатність фізичної особи, яка не досягла шістнадцяти років, мати право на виїзд за межі України обумовлена згодою на це батьків (усиновлювачів), піклувальників та їхнім супроводом або супроводом осіб, які уповноважені ними. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України" №3858-Х11 від 21.01.1994 року. Частиною 2 статті 4 вказаного Закону встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №932 від 11 липня 2007 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Ненадання [PERSON] нотаріально посвідченої згоди на вивезення дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення, відвідування родичів - [PERSON], суд вважає такою, що обмежує права та інтереси дитини щодо оздоровлення, відпочинку, дозвілля, культурного розвитку, розширення світогляду. Тому надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON] за кордон, строком до досягнення [PERSON] 18-річного віку, повністю відповідає правам та інтересам дитини. У зв'язку з задоволенням позовних вимог у вищевказаній частині, підлягають задоволенню і похідні від них вимоги щодо надання дозволу [PERSON] оформлення документів для тимчасового виїзду або супроводу на право виїзду за кордон неповнолітньої [PERSON], [INFO], за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення нею повноліття, без згоди батька - [PERSON]. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved