Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області про звільнення з-під арешту квартири №42, яка розташована за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул.Леніна, буд.43, що належить на праві власності [PERSON], накладеного відділом ДВС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області (постанова №29947664, видана 08.09.2014 року старшим державним виконавцем Павловською С.М.) та виключити запис про обтяження у Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно №6993235 від 15.09.2014 року. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №ODТIGI0000001905 від 29.11.2007 року [PERSON] 20.11.2007 року отримав кредит у розмірі 328250,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.11.2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] 29.11.2007 року уклали договір іпотеки №ODТIGI0000001905, згідно якого в іпотеку надано нерухоме майно - квартира №42, яка розташована за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул.Леніна, буд.43, що належить на праві власності [PERSON]. [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором перед ПАТ КБ "ПриватБанк" не виконав у повному обсязі. У звязку з вищенаведеним ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості та рішенням Іллічівського міського суду Одеської області звернуто стягнення на квартиру №42, яка розташована за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул.Леніна, буд.43 Представник позивача вказує в позові, що постановою №29947664, яка видана 08.09.2014 року старшим державним виконавцем Павловською С.М. накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на все нерухоме майно [PERSON] Вказана заборона перешкоджає реалізації своїх прав Позивачем, як іпотеко держателем. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача відділу ДВС Іллічівського міського управління юстиції Одеської області надав до суду заперечення проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів (а.с.46). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін. вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до укладеного договору №ODТIGI0000001905 від 29.11.2007 року [PERSON] 20.11.2007 року отримав кредит у розмірі 328250,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.11.2027 року (а.с.5-8). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] 29.11.2007 року уклали договір іпотеки №ODТIGI0000001905, згідно якого в іпотеку надано нерухоме майно - квартира №42, яка розташована за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул.Леніна, буд.43, що належить на праві власності [PERSON] (а.с.9-11). Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно копії заочного рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 серпня 2010 року звернуто стягнення на квартиру №42, яка розташована за адресою: Одеська область, м.Іллічівськ, вул.Леніна, буд.43 (а.с.16-17). Відповідно до копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно постановою №2994764, яка видана 08.09.2014 року старшим державним виконавцем Павловською С.М. накладено арешт та оголошено заборону на відчуження на все нерухоме майно [PERSON] (а.с.18-19). Відповідно до виконавчого листа №2-663 виданого 27.06.2001 року Іллічівським міським судом Одеської області, стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно на утримання дитини починаючи з 30.01.201 року по 20.12.2018 року (а.с.72-73). Згідно із розрахунком заборгованості складеного 03.09.2014 року, борг станом на 31.08.2014 року складав 49 303,21 грн. (а.с.76). Отже, постанова №2994764, яка видана 08.09.2014 року старшим державним виконавцем Павловською С.М. про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження на все нерухоме майно [PERSON] була винесена у звязку з наявністю заборгованості [PERSON] по аліментним зобовязанням (тобто, після укладання договору іпотеки № ODTIGI0000001905 від 29.11.2007 року) (а.с.72-76). Відповідно до ст.3 ЗУ "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. 29.11.2007 року договір іпотеки №ODТIGI0000001905 зареєстровано в реєстрі за №6132676 (а.с.14), а арешт на предмет іпотеки накладений постановою старшого державного виконавця Павловською С.М. 08.09.2014 року та зареєстровано в реєстрі речових прав про державну реєстрацію обтяжень 15.09.2014 року (а.с.18). Вказана заборона перешкоджає реалізації своїх прав Позивачем, як іпотеко держателем. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст.60 Закону № 606-ХІV обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч.5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1-4 указаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У силу положень ст.54 Закону № 606-ХІV звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно правової позиції ВСУ (лист від 01.02.2015року), викладеній у Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. Ураховуючи вищенаведене, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі № 898-ІV (ст. 1), відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону № 606-ХІV. Водночас законодавством не врегульована можливість звільнення з-під арешту заставленого майна, накладеного для забезпечення позову. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 ст.3 Закону № 898-ІV вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Такі правові позиції висловлені в Розділі VIII Аналізу Верховного Суду України судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна за 2015 рік. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог і необхідність їх задоволення, оскільки договір іпотеки між сторонами, предметом якого є квартира № 42, загальною площею 50,10 кв.м., яка розташована за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Леніна, буд.43, був укладений до накладення арешту. Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду має бути законним і обґрунтованим, суд обґрунтовує свої висновки тільки на тих доказах, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, а саме з відповідача [PERSON] понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1\~378,00 грн.(а.с. 2).

Outcome: approved