Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 3500,00 грн. середнього заробітку за час затримки з ним розрахунку в розмірі 214833,43 грн. та компенсацію у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати на суму 55156,56 грн. В подальшому позивачем було зменшено частину позовні вимоги в частині суми середнього заробітку та просив стягнути з Гніздичівського державного спиртового заводу середній заробіток в сумі 212504,25 грн. В обґрунтування позову зазначив, що з 31.07.2009 по 31.08.2009 р. працював на посаді техніка-технолога на Гніздичівському державному спиртзаводі, однак після його звільнення йому не була виплачена заробітна плата за серпень 2009 р. в розмірі 3500,00 грн., заборгованість по заробітній платі залишається невиплаченою й на час подання позову. Позивач також зазначає, що у зв'язку з невиплатою з вини відповідача при звільненні всіх сум, що належали йому на день звільнення, підприємство повинно виплатити: заробітну плату за серпень 2009 р. у розмірі 3500,00 грн., середній заробіток за весь час затримки по день звернення до суду, а саме з 02.09.2009 р. по 30.09.2014 р.., що становить відповідно до доданого до позовної заяви розрахунку 212504,25 грн. а також компенсацію у зв'язку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати, за період з вересня 2009 р. по вересень 2014 р., що становить відповідно до доданого розрахунку 55156,56 грн. В судове засідання позивач не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача та позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду письмові пояснення в яких просить вирішити спір відповідно до вимог законодавства. За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути даний спір за відсутності позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. З довідки виданої відповідачем вбачається, що [PERSON] працював на Гніздичівському державному спиртовому заводі з 31.07.2009 р. по 31.08.2009 р. техніком-технологом. Відповідно до довідки Гніздичівського державного спиртзаводу про нараховану та невиплачену заробітну плату, заборгованість відповідача по заробітній платі за серпень 2009 р. перед позивачем складає 3500,00 грн. Згідно з ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства, не провів остаточного розрахунку із позивачем під час його звільнення та не виплатив [PERSON] нараховану заробітну плату, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь [PERSON] заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 3500,00 грн. Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою здійснюється відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159, з урахуванням внесених змін згідно постанови КМУ від 31.03.2003 р. № 430. В матеріалах справи міститься розрахунок компенсації у зв'язку з втратою частини заробітної плати [PERSON] з врахуванням вимог зазначеного Порядку відповідно до якого компенсація за втрату частини заробітної плати, у зв'язку з порушенням строків її виплати за період з вересня 2009 р. по вересень 2014 р. становить 55156,56 грн. Згідно приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. П. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р., визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи те, що позивачу не було виплачено в день звільнення всіх сум, що належать до виплати, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Гніздичівського державного спиртзаводу на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. У відповідності до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок № 100), зазначений Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. З урахуванням аналізу положень п. 2 Порядку № 100, суд зазначає, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. В матеріалах справи міститься розрахунок позивача середнього заробітку за час затримки виплати зарплати, який доданий до заяви про зменшення позовних вимог та відповідно до якого позивачем було розраховано середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.09.2009 р. по 30.09.2014 р. в розмірі 212504,25 грн. З зазначеним розрахунком погоджується суд. Враховуючи, що позивача звільнено 28.03.2013 року, при розрахунку середнього заробітку повинна бути врахована сума отриманого ним доходу за січень, лютий 2013 року. У відповідності до роз'яснень, викладених у абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов'язкових платежів з громадян, є обов'язком роботодавця та працівника. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, сума судового збору у розмірі 2711,61 грн. підлягає стягненню з Гніздичівського державного спиртзаводу на користь держави.

Outcome: approved