Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 18.01.2019 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб у Дарницькому районному у м.Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 67. Від спільного шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає та перебуває на повному утриманні позивача. Сімейні відносини між сторонами припинені в травні 2019 року. Протягом спільного життя між позивачем та відповідачем склались неприязні взаємовідносини, не сумісність характерів та різні погляди на життя. Позивач прийшла до висновку, що сім`я розпалася і її неможливо зберегти. Позивач просить шлюб розірвати, дитину залишити на її вихованні та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини, щомісячно з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач звернулася до суду із заявою в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні та просить суд розгляд справи провести у її відсутність. Відповідач повторно не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, відзив на позов не подав. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив провести заочний розгляд справи, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі\~ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 18.01.2019 року у Дарницькому районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, за актовим записом № 67. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». З свідоцтва про народження Серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру №114502-2019 від 01.03.2019р. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При цьому, відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 56\~СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно до вимог ч. 2 ст.\~104\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За ствердженням позивача, яке відповідачем не спростовано, шлюбні відносини між сторонами припинені, проживають не разом, спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна, набутого у шлюбі, між сторонами немає. Неповнолітня дитина проживає з позивачем. Вимог про зміну прізвища після розірвання шлюбу позивач не заявляла. Відповідно до ч.1ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч.2\~ст.112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги те, що відповідач заперечень проти позову не подав, однак подав заяву в якій наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що причини, які спонукають позивача звернутися з позовом на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідач визнає дитину своєю, батьківство не оспорює. Відповідно до положень ст.180\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Відповідно до ч.3 ст.10\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Згідно ч.3 ст.181\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З свідоцтва про народження дитини вбачається, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] . З наданих суду матеріалів, вбачається, що [PERSON] , 2019 року народження, перебуває на утриманні матері [PERSON] , 1988 року народження. Згідно статті 141\~Сімейного кодексу\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 182\~Сімейного кодексу\~України при\~визначенні розміру\~аліментів суд\~враховує:\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних батьків,\~доньки,\~сина;\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, які мають суттєве значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач довідки про свої доходи суду не надав. Відповідно до ст.191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом 25.09.2020 року, тому суд вважає за можливе присудити аліменти на утримання дитини з 25.09.2020 року. Отже, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення\~ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України\~щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів є обґрунтовані і підлягають задоволенню. Згідно\~ст. 367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць. Судові витрати стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved