Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи\~ тим, що [PERSON] , який був відповідачем у даній справі, та являвся\~ власником земельної ділянки площею 2,1151га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0029, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області\~ та\~ 05.07.2014 року [PERSON] уклав з ТОВ Агрофірма «Матюші» договір оренди землі №б/н, за яким передав свою земельну ділянку в оренду позивачу на 10 років.\~ 03.09.2014 року вказаний договір оренди було належно\~ зареєстровано. Починаючи з грудня 2017 року,\~ власник земельної ділянки розпочав вчиняти дії, спрямовані на позбавлення ТОВ Агрофірма «Матюші» права користування земельною ділянкою за договором оренди, зокрема, в\~ грудні 2017 року направив позивачу повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку та на підставі цього повідомлення, 28.12.2017 року державний реєстратор\~ Київської обласної філії\~ КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. провела державну реєстрацію припинення права оренди позивача на земельну ділянку. 29.12.2017 року [PERSON] \~ уклав з ТДВ «Шамраївський цукровий завод» новий Договір оренди землі №б/н, за яким передав останньому в оренду ту ж земельну ділянку, що перебувала в оренді позивача. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2019 року у справі № 357/11292/18 було визнано недійсним вчинений [PERSON] односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди,\~ та недійсним договір оренди землі №б/н від\~ 29.12.2017 року, укладений між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод». В подальшому, між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №б/н від 05.01.2019 року (оспорюваний договір), згідно з яким ТДВ «Шамраївський цукровий завод», фактично, повторно отримав право використовувати спірну земельну ділянку. Позивач вважає, що оспорюваний договір укладений з порушенням норм законодавства та Договору оренди, укладеного між ТОВ Агрофірма «Матюші» та [PERSON] , а державну реєстрацію права користування земельною ділянкою за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» проведено з порушенням норм законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. А тому, позивач, уточнивши\~ свої позовні вимоги,\~ просив суд визнати недійсним Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №б/н від 05.01.2019 року, укладений між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод»\~ щодо земельної ділянки площею 2,1151 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0029; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) ТДВ «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки площею 2,1151 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0029,\~ і припинити право користування цією земельною ділянкою ТДВ «Шамраївський цукровий завод»; вирішити питання відшкодування судових витрат. 14.01.2020 року ухвалою судді було забезпечено даний позов, шляхом\~ накладення арешту на земельну ділянку площею 2,1151 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0029 (Т.1 а.с.88-92). 30.01.2020 року ухвалою судді було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження (Т. 1 а.с.102). 24.03.2020 року відповідач\~ ДДВ «Шамраївський цукровий завод» подав відзив на позов (Т1. А.с.153-156). 30.03.2020 року позивач надав суду відповідь на відзив (Т.1 а.с. 165-167). 05.05.2020 року відповідач [PERSON] подав суду\~ відзив на позов з клопотанням про поновлення строку на подання відзиву (Т.1а.с.203, 206-208). 19.05.2020 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження по справі , відмовлено відповідачу [PERSON] в прийнятті зустрічного позову (Т.1 а.с.237-239). На запит суду, 08.12.2020 року Білоцерківський ДРАЦС надав інформацію про смерть [PERSON] [INFO] (Т. 2 а.с. 90). 07.05.2021 року ухвалою суду було залучено в справу в якості відповідачів\~ [PERSON] та [PERSON] , як правонаступників померлого відповідача [PERSON] (Т. 3 а.с. 7-8). Представник позивача, адвокат Поворознюк О.Ю. в судовому засіданні підтримала позов. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засіданні не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, особисто отримали повістки на судове засідання (Т. 3 а.с. 14,15). Причини неявки в судове засідання відповідачів суду не відомі, заяв, клопотань не подавали. Відповідачі ТДВ Шамраївський цукровий завод» та державний реєстратор КП «Агенція адміністративних послуг » Євко В.В., в судове засідання не направили своїх представників, про день та час розгляду справи були неодноразово повідомлені належним чином. \~ Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Встановлено, що [PERSON] за життя був власником земельної ділянки площею 2,1151га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0029, що розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №713122 (Т.1 а.с.12). В судовому засіданні встановлено, що 05.07.2014 року [PERSON] \~ уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші»\~ Договір оренди землі №б/н, за яким передав в оренду позивачу свою земельну ділянку, строком на 10 років (Т.1а.с.8-9). Встановленим є те, що 03.09.2014 року державний реєстратор Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області Матушевич О.В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав за індексним номером 15530941, яким зареєструвала право оренди на земельну ділянку за позивачем, на підтвердження чого надано суду копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права оренди (Т.1а.с. 16). Встановлено, що 29.12.2017 року [PERSON] уклав з Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» Договір оренди землі №б/н, за яким передав останньому в оренду свою земельну ділянку площею 2,1151 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0029, та була здійснена державна реєстрація права оренди на земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Наведені обставини спричинили судовий спір та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2019 року у справі № 357/11292/18\~ було визнано недійсним вчинений [PERSON] односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку Договору оренди, та визнано недійсним Договір оренди землі №б/н від 29.12.2017 року, укладений між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» (Т.1 а.с.26-31). Позивач не встиг відновити запис про державну реєстрацію свого права оренди, оскільки, як було встановлено судом,\~ між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №б/н від 05.01.2019 року - оспорюваний договір, згідно з яким ТДВ «Шамраївський цукровий завод», фактично, повторно отримав право використовувати земельну ділянку для здійснення сільськогосподарської діяльності (а.с.32-33). 06.03.2019 року державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євко В.В. прийняв щодо земельної ділянки рішення про державну реєстрацію права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) за ТДВ «Шамраївський цукровий завод», індексний номер: 45842859, у зв`язку з чим до ДРРПНМ було внесено запис про інше речове право за №30588194 (Т.1 а.с.34-37). Отже, встановлено, що відповідачем [PERSON] було передано в оренду іншого орендаря ту саму земельну ділянку, яка перебувала в користуванні позивача на підставі раніше укладеного договору оренди від 05.07.2014 року, строк дії якого не закінчився, та позивач в судовому порядку\~ відновив своє право орендаря, однак,\~ власником земельної ділянки знову було 05.01.2019 р. укладено Договір про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) відповідачу ТДВ «Шамраївський цукровий завод». Встановленим є те, що [PERSON] [INFO] помер. Наведене підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян\~ (Т. 2 а.с. 90-91). \~ Згідно копії спадкової справи за № 9/2021, що була заведена після смерті [PERSON] , його спадкоємцями\~ є\~ син [PERSON] та онук [PERSON] , які прийняли спадщину, шляхом подання нотаріусу, у встановлений законом строк заяв про прийняття спадщини. Інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини, про що, також, подали відповідні заяви (Т. 2 а.с. 204-240). За клопотанням позивача спадкоємців [PERSON] і [PERSON] \~ було залучено в справу в якості відповідачів, як правонаступників відповідача [PERSON] (Т. 3 а.с. 7-8). Згідно ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходить з наступного. Спадкуванням, враховуючи ч. 1 ст. 1216 ЦК України є перехід прав та обов`язків ( спадщини ) від фізичної особи, яка померла\~ ( спадкодавця )до інших осіб ( спадкоємців ). Відповідно до ч. 1 ст. 770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Згідно з абзацом 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи ( у тому числі в порядку спадкування ), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Смерть орендодавця, за загальним правилом, не є підставою для припинення дії договору оренди, а також для його розірвання чи зміни його умов. Усі права та обов`язки орендодавця після його смерті переходять до його спадкоємця (спадкоємців), який (які) зобов`язаний (зобов`язані) продовжувати виконувати всі умови договору оренди землі. Саме такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 12.12.2018 р. у справі № 514/136/17. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом, зокрема Земельним Кодексом\~ України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 1 Закону України від 06.10.1998 року (№ 161-XIV) «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ч. 4 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. А за ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до абзацу першого частини першої ст. 792 ЦК України, статті 13 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 395, ст. 407 ЦК України, ст. 102-1 ЗК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є речовим правом на чуже майно, яке надає землекористувачу право користуватися чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Таким чином, і право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), і право оренди землі є речовими правами, які за своєю правовою природою не можуть одночасно встановлюватись щодо однієї земельної ділянки. Відповідно до ч. 6 ст. 93 ЗК України орендована земельна ділянка або її частина може передаватися у володіння та користування іншій особі лише орендарем, лише за згодою орендодавця і лише на праві суборенди (крім випадків, визначених законом). Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України. За ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку на рівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач\~ може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, суд вважає, що відповідно до положень\~ п. «в» ст.152 ЗК України та ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним Оспорюваний договір від 05.01.2019 року, оскільки при його укладенні було порушено вимоги діючого законодавства, земельна ділянка правомірно перебувала в оренді іншого користувача - орендаря ТОВ Агрофірма «Матюші». Крім того, правомірність оренди за договором від 05.07.2014 року підтверджено рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 05.03.2019року, яке набрало законної сили. Чинне законодавство України не передбачає право власника земельної ділянки, яка вже передана в оренду, передавати її у користування іншій особі, ніж орендарю, у тому числі на праві емфітевзису, що, також, підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.05.2018 року у справі № 379/672/16- ц та від 23.07.2018 року у справі № 390/1736/16-ц. Договір оренди, укладений між ТОВ Агрофірма «Матюші» та [PERSON] , є дійсним, у судовому порядку не скасований, строк оренди за ним не закінчився, а тому відповідно до положень ст. 629 ЦК України він підлягає виконанню сторонами. В даному випадку, зі сторони орендодавця виступають спадкоємці [PERSON] . Підстав для розірвання договору оренди від 05.07.2014 року або припинення цього договору -\~ не наведено. Зазначені обставини були підтверджені судом при розгляді справи № 357/11292/18, у зв`язку з чим вони не підлягають доказуванню при розгляді судом цього спору відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Таким чином, ТДВ «Шамраївський цукровий завод» та [PERSON] не мали права укладати Оспорюваний договір, оскільки на момент його укладення був дійсним Договір оренди з ТОВ Агрофірма «Матюші» і сторони були обізнані щодо відновлення позивачем свого права орендаря в судовому порядку. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до статтей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В даному випадку, позивач не є стороною Договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №б/н від 05.01.2019року, але разом з тим, позивач, як користувач цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання цього договору, оскільки цей правочин порушує його переважне право на використання спірної земельної ділянки. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України в постанові від 23.11.2016 року у справі № 6-2540цс16. А тому, обраний позивачем спосіб захисту його прав узгоджується з нормами діючого законодавства та встановленими по справі обставинами. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (реституція). Як наслідок недійсності правочину, позивач просить суд скасувати державну реєстрацію оспорюваного договору оренди. У відповідності до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Однак, як було встановлено судом в даній справі, ТОВ «Агрофірма «Матюші» в обґрунтування позовних вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права користування земельною ділянкою (емфітевзису), посилається на порушення його прав як дійсного орендаря зазначеної земельної ділянки, хоча, при цьому, позивач не обґрунтовує підстави позовних вимог до державного реєстратора Євка В.В.. Слід зазначити,\~ що у ДРРПНМ, у відповідності до рішення Білоцерківського міськрайонного суду по справі № 357/11292/18,\~ не було відновлено запис про державну реєстрацію права оренди ТОВ Агрофірма «Матюші» та державний реєстратор Євко В.В. не мав відомостей про зареєстровані /відновлені/ речові права позивача, також, не було обмежень щодо земельної ділянки, тобто не існувало перешкод для проведення державної реєстрації\~ Договору (емфітевзис) від 05.01.2019 року. Таким чином, встановленим є те, що спір у даній справі виник між ТОВ Агрофірма «Матюші», спадкоємцями орендодавця [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод», а держреєстратор КП «Агенція адміністративних послуг»\~ Євко В.В. є неналежним відповідачем у даній справі, а тому у задоволенні позовних вимог до нього слід\~ відмовити. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, де зокрема,\~ зроблено висновок, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Аналогічні правові висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17, постанові Верховного Суду від 30.07.2020 року\~ у справі № 357/ 7734/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, суд задовольняє позов в частині\~ визнання недійсним Договору про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) №б/н від 05.01.2019 року, укладений між [PERSON] та ТДВ «Шамраївський цукровий завод»\~ щодо земельної ділянки площею 2,1093 га з кадастровим номером 3220483500:03:003:0029 та суд відмовляє в задоволенні вимог до державного реєстратора КП «Агенція адміністративних послуг» Євко В.В. Відповідно до ст. 137, 141\~ ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь ТОВ Агрофірма «Матюші» судові витрати по справі, які складаються з судового збору та коштів за надану позивачу правову допомогу на загальну суму 26873 грн. 47 коп., що підтверджено відповідними квитанціями (Т.1 а.с. 7,56,58). В Додаткових угодах до Договору про надання правової допомоги №18/12-06 від 22.12.2018 року, встановлено розмір винагороди адвоката та порядок здійснення оплати (Т.1 а.с.43-46). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Стороною відповідачів у справі не надано жодного доказу в спростування розміру витрат на правничу допомогу сторони позивача, а викладено особисті суб`єктивні бачення розміру гонорару адвоката при розгляді такої справи. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката\~ за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги\~ клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни\~ розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання\~ правової допомоги. Відсутність в договорі\~ про надання правової допомоги розміру та\\або порядку обчислення адвокатського гонорару\~ не дає, як суду, так і іншій стороні\~ спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому\~ договорі\~ розміру та\\або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами\~ статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України\~ при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування\~ позивачем надано: договір про надання правничої допомоги; додаткові угоди, платіжне доручення в підтвердження оплати юридичних послуг і правової допомоги, які оформлені у встановленому законом порядку. Розмір судових витрат, по 8957,80 грн., що підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», не можна вважати неспівмірним, чи необґрунтованим. На підставі викладеного та

Outcome: partial