Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивачі звернулись до суду із позовною заявою до відповідача, яким просили суд визнати дійсним договір купівлі - продажу від 03.11.1997 року домоволодіння із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» 03.11.1997 року за реєстровим номером № 1-139. В мотивування позовних вимог позивачі посилаються на те, що 03.11.2007 р. між [PERSON], [PERSON], який помер [INFO], як Покупцем і [PERSON], іменованим Продавець, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості», згідно з яким Позивачі придбали у власність домоволодіння із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Однак у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору, Позивачі просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, що не потребуватиме його подальшого нотаріального посвідчення. В судовому засіданні позивач не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений. Представник позивача, [PERSON], надала на адресу суду заяву, у якій просить розглядати справу без участі позивача та його представника. На позовних вимогах наполягають та просять його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується письмовими матеріалами цивільної справи. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду повідомлена належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи. Судом встановлено, що 03 листопада 1997 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі продажу (а.с.7). Так, судом встановлено, що домоволодіння із земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] належала Відповідачу у справі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 3-ю Криворізькою держнотконторою 13.10.1992 року по реєстру № 1-5137, та Державного акту на право приватної власності на землю № 413 від 02.12.1996 року на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької Ради №530/2 від 13.11.1996 року (п.2 договору купівля-продаж, а.с.7). Згідно з п.п. 4 вказаного договору купівлі-продажу домоволодіння оцінювалось за згодою сторін і продано за 13200 (тринадцять тисяч двісті) гривень. Вказану суму Продавець отримав від Покупця повністю до підписання договору (а.с.7). Так, 03.11.1997 року вказаний договір був зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» за реєстровим номером №1-139. (а.с.7 ). Представник Позивача, [PERSON], яка діяла від імені та в інтересах [PERSON], 22.07.2014 року звернулась до державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори, з метою оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом стосовно житлового будинку з надвірними спорудами та земельною ділянкою, площею 0,1000 гектарів, що розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO]. При цьому надавши, як правовстановлюючий документ укладений з відповідачами договір купівлі-продажу від 03.11.1997 року зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» за реєстровим номером №1-139, проте отримала відмову нотаріуса (а.с.6). Відповідно до статті 15 Закону України "Про товарну біржу", яка на момент укладення таких "біржових угод", дозволяла їх укладати без подальшої нотаріальної реєстрації, угода купівлі-продажу нерухомого майна, нотаріально оформлена не була. Згідно статті 227 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) та умов договору, Позивач повинен був зареєструвати зазначений договір в бюро технічної інвентаризації. Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір було зареєстровано в Криворізькому БТІ, на підтвердження цього на примірнику договору стоїть відповідний штам про проведення державної реєстрації 26 листопада 1997 року запис № 162-65-55718 (а.с.7 зворот). Предметом судового дослідження в межах позовних вимог є питання дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, який укладено на Криворізькій філії Придніпровської товарної біржі. З огляду на предмет судового дослідження, суд вважає за доцільне звернутися до положень діючого законодавства та законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, якими врегульовані спірні правовідносини. Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України (2003 року) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) договір вважався укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. 30 ЗК України (1990р.) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду. При викладених обставинах, враховуючи, що виконання спірного договору відбулося в повному обсязі, суд вважає, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 03 листопада 1997 року, а саме житлового будинку з надвірними спорудами та земельною ділянкою, площею 0,1000 гектарів, що розташований за адресою: [ADDRESS], зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» 03.11.1997 року за реєстровим номером №1-139, слід визнати дійсним. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України відповідно до якої, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved