Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача в якому зазначила, що [INFO] року в м.Коростені Житомирської області помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Спадковий будинок з надвірними будівлями належав на праві особистої власності батьку померлого [PERSON], який помер [INFO] року, на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Коростенською міською державною нотаріальною конторою 15.03.1960 року. Згідно довідки КВЖРЕП №1 №1068 від 25.11.2016 року спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] є дружина померлого [PERSON] та син померлого - [PERSON], який прийняв спадщину але не оформив своїх спадкових прав на майно, оскільки помер [INFO] року. Для реалізації своїх спадкових прав вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було заведено спадкову справу, однак при зверненні за видачею свідоцтва про право на спадщину отримала відмову, яка мотивована відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу та відсутністю інформації про реєстрацію права власності [PERSON] на спадкове майно. Рішенням суду просить визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку №8 з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне: Судом встановлено, що [INFO] року в м.Коростень Житомирської області помер [PERSON], який проживав та був зареєстрований в будинку [ADDRESS] Даний будинок на праві власності належав [PERSON] на підставі договору про безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Коростенською міською ДНК 15.03.1960 року, який не пройшов реєстрацію в Державному реєстрі речових прав, що стало підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, що стверджується листом нотаріуса №02-17/849 від 25.11.2016 року. З довідок КВЖРЕП №1 слідує, що разом з [PERSON] у спадковому будинку проживали його дружина та син [PERSON]. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України (в ред.1963 року) [PERSON] вважається таким, що вступив у володіння спадковим майном, отже прийняв спадщину після смерті [PERSON], однак не оформив спадкових прав на майно, що стверджується листом нотаріуса, наявним у справі. Позивач є спадкоємцем [PERSON], оскільки є дружиною померлого, що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER]. Частинами 1 та 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач в установлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. Син померлого відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON], про що свідчить зміст листа нотаріуса від 29.03.2017 року. У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] позивачу відмовлено із-за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно та інформації про реєстрацію права власності [PERSON] на вказане спадкове майно, що стверджується листом №02-17/849 від 25.11.2016 року. На час розгляду справи можливість державної реєстрації права власності за спадкодавцем втрачена, що перешкоджає позивачу реалізувати свої спадкові права. Інвентаризація вищевказаного будинку проводилась Коростенським МБТІ 07.11.2016 року. З роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у інформаційному листі від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Однак, враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і надано роз'яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердила неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved