Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина, стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів з відповідача, посилаючись на те, що на підставі виконавчого листа №2-3575/2005 від 30.12.2005 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області відповідач зобов'язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 600 грн., щомісячно з 09.12.2005 року до його повноліття. Однак відповідач аліменти не сплачує та ухиляється від покладеного на нього обов'язку по утриманню дитини, матеріальної допомоги не надає, внаслідок чого за період з 9 грудня 2005 року по 26 квітня 2013 року за ним рахується заборгованість по сплаті аліментів в сумі 53165.00 грн. З 31 липня 2008 року по 16 травня 2012 року шляхом поповнення карткового рахунку відповідач перерахував кошти в сумі 34900.00 грн., з тих пір від сплати боргу по аліментах відмовляється. Станом на 27.04.2013 року заборгованість по аліментах становить 18.265.00 грн., та неустойка за прострочення сплати аліментів в сумі 28493.40 грн. 13 лютого 2014 року позивачка подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] 18 265.00 грн. - заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]; 28 493.40 грн. - пеню за прострочення виплати аліментів; 8 525.00 грн. - 50% додаткових витрат на навчання сина, також судовий збір в розмірі 553.00 грн. та витрати на оголошення в газеті «Урядовий кур»єр» в розмірі 420.00 грн. Відповідно до закону при виникненні заборгованості по сплаті аліментів, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, а тому звернулася до суду та просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочку сплати аліментів та заборгованість по аліментах, розгляд справи провести без її участі, позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] згідно адресної довідки від 16.01.2014 року уродженець та житель [ADDRESS] не зареєстрований, 17 січня 2014 року ухвалою суду оголошено розшук [PERSON], також про розгляд справи відповідач повідомлявся в газеті «Урядовий кур'єр» від 7 лютого 2014 року № 24 (5153) на стр.14, будь-яких заперечень суду не представив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення на підставі ст.ст. 110,112 СК України, справу розглянути в порядку ст.197 ЦПК України. Судом встановлено, що на підставі виконавчого листа №2-3575/2005 від 30.12.2005 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області відповідач -[PERSON] зобов'язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 600 грн., щомісячно з 09.12.2005 року до його повноліття, що підтверджується копією виконавчого листа. Згідно ч. 3 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Однак відповідач аліменти не сплачує та ухиляється від покладеного на нього обов'язку по утриманню дитини, матеріальної допомоги не надає, внаслідок чого за період з 9 грудня 2005 року по 26 квітня 2013 року за ним рахується заборгованість по сплаті аліментів в сумі 53165.00 грн. З 31 липня 2008 року по 16 травня 2012 року шляхом поповнення карткового рахунку відповідач перерахував кошти в сумі 34900.00 грн., з тих пір від сплати боргу за аліментам відмовляється. Станом на 27.04.2013 року заборгованість по аліментах становить 18.265.00 грн., та неустойка за прострочення сплати аліментів в сумі 28493.40 грн., за період з 28.04.2013 року по 30.09.2013 року згідно розрахунку: 18 265.00 х 1% х 156. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості по аліментах й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача права на стягнення неустойки. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем не надано будь-яких доказів відсутності вини у виникненні заборгованості. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає, що відповідачу був відомий як розмір аліментів, що підлягає сплаті, так і початок виконання обов'язку по сплаті аліментів після набрання рішенням законної сили, відповідно він був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти за рішенням суду, в зв'язку з чим, на думку суду, заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача. Крім того, судом встановлено, що відповідач ухилявся від обов'язку сплачувати аліменти на утримання сина, в зв'язку з чим на підставі ухвали Дунаєвецького райсуду його оголошено в розшук. При визначенні розміру неустойки за прострочення сплати аліментів, судом враховується, що пеня нараховується на помісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Зі змісту зави про збільшення позовних вимог вбачається, що позивачка просить стягнути з [PERSON]: 18 265.00 грн. - заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]; 28 493.40 грн. - пеня за прострочення виплати аліментів; 8 525.00 грн. - 50% додаткових витрат на навчання сина, також судовий збір в розмірі 553.00 грн. та витрати на оголошення в газеті «Урядовий кур»єр» в розмірі 420.00 грн. Оскільки відповідач не надав суду доказів поважності причин несвоєчасної сплати аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивачки неустойку за весь час прострочення.

Outcome: approved