Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

Позивач по справі [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи - Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та Служба у справах дітей органу опіки та піклування Первомайської міської ради, - про визнання договору купівлі - продажу недійсним. Свої вимоги позивач мотивував тим, що йому на підставі договору купівлі - продажу від 15.09.2004 р., засвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за реєстром № 5632 та зареєстрованого в Первомайському міському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 4108 в книзі № 8 «стор. 223» 21.12.2004 року, належав будинок [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], діючи на підставі виданої позивачем довіреності, 16.07.2013 року від його імені та без його відома продав вказаний житловий будинок громадянину [PERSON]. Угода купівлі-продажу була посвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром №1819. Зі свого боку позивач [PERSON] не мав наміру реально передавати відповідачу вказане житло і не міг цього зробити, оскільки в ньому проживала його сім'я, в тому числі і малолітні онуки - рідна племінниця [PERSON] з своїми малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак спірний договір був укладений та посвідчений без попередньої згоди органу опіки та піклування. Вважаючи спірний договір недійсним як укладений з перевищенням повноважень представника, без згоди органу опіки та піклування, просив про визнання його недійсним за невідповідністю вимогам ч.ч. 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. У судовому засіданні прозивач [PERSON] та його представник позов підтримали та просили в його задовольнити, позивач [PERSON] пояснив, що дійсно знайомий з відповідачем по справі [PERSON]., у них були спільні бізнесові справи, нормальні відносини, на прохання [PERSON] надати в борг йому значну суму коштів в іноземній валюті [PERSON] 28.01.2010р. надав надав йому в борг обумовлену суму 12 тисяч доларів США, також був погоджений термін повернення боргу - один рік, однак із-за склавшихся негативних обставин своєчасно повернути борг він не зміг, пропонував [PERSON] повернення боргу частково, а саме в лютому місяці 2011року - 6000 доларів США, однак [PERSON] не погоджувався на часткове повернення, а настоював тільки на повному розрахунку відразу. В вересні- жовтні місяці запропонував повернути 5000 доларів США, однак [PERSON] знову не погоджувався на часткове повернення, а настоював тільки на повному розрахунку відразу. Розмови з даного приводу носили нервовий характер, а тому він , [PERSON], знаходячись в такому нервованому стані запропонував [PERSON] забрати в рахунок погашення боргу будинок, котрий належав йому на праві особистої власності, що розташований по [ADDRESS], що б будинок продавав а різницю в сумі боргу та вартістю продажі будинку щоб [PERSON] повернув або ж він, [PERSON], доплатить - в залежності від продажної ціни будинку, для чого надав [PERSON] доручення на право продажу будинку. Окрім нотаріального доручення на продаж будинку інших документів, а саме технічного папорту, домової книги, державного земельного акту, довідки квартального та інших документів, необхідних для продажу будинку [PERSON] не надавав, де той взяв документи для оформлення договору купівлі-продажу належного йому, [PERSON], будинку - йому невідомо. На даний час, уже на протязі року, його племінниця [PERSON] з її двома неповнолітніми дітьми в місті Первомайську не проживає, а знаходиться "где-то в Москве, потому что болеют дети. " в 2012 році борг не повертав, а тільки написав додаткову розписку на гроші, в 2013році написав ще розписку на 8000 доларів США, поскільки борг не погасив, а коли 01.08.2013р. надійшла копія позовної заяви і стало відомо про те, що будинок проданий, то подав даний позов, хоча був згоден з продажею будинку за умови погашення боргу, але поскільки приходять копії позовів по розписках, - то вирішив подавати даний позов. Представник третьої особи служба у справах дітей органу опіки та піклування Первомайської міської ради просила позов задовільнити, поскільки спірним договором купівлі-продажу порушенеі права неповнолітніх дітей, котрі проживали в даному будинку, хоча і не являлися співвласниками даного будинку, іншого житла діти не мають. Представники відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та проти його задоволення заперечували, вважаючи спірний договір таким, що відповідає всім вимогам законодавства, має нотаріальну форму оформлення, продавенць по даному Договору [PERSON] діяв відповідно до повноважень, наданих йому нотаріальним дорученням, обумовленні кошти їх доверітель повністю сплатив продавцеві. Відповідач [PERSON] і його представник в судовому засіданні заперечували стосовно задоволення позову, просими відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] пояснив, що дійсно раніше знайомий з [PERSON], в них були нормальні стосунки, на початку 2010 року [PERSON] звернувся до нього з проханням надани в борг значну суму коштів в іноземній валюті, на що він погодився і передав, а коли настав термін повернення боргу, [PERSON] борг не повертав, на неодноразові звернення посилався на якісь обставини, обіцяв повернути через деякий час, однак так і не повернув. Ніяких пропозицій про часткове поетапне поверненнея боргу з боку [PERSON], про що він вказував в судовому засідані - не було, з отриманий в борг коштів нічого не повернуто, а в черговий раз звернення [PERSON] сам запропонував йому, [PERSON], забрати будинок в рахунок боргу. Зрозумівши, що передані [PERSON] в борг кошти вже не повернути, він погодився хоча б прийняти будинок в рахунок часткового погашення боргу. Після цього [PERSON], надав йому, [PERSON], нотаріальне доручення на продажу, проводилася довга процедура оформлення права власності на земельну ділянку та отримання кадастрового номеру, також сам [PERSON] передав йому домову книгу, технічний паспорт на будинок, сам [PERSON] отримав у голови квартального комітету відповідну довідку з місця проживання, а також інші документи, необхідні для нотаріального оформлення купівлі-продажу будинку. За час взаємо відносин з [PERSON] він неодноразово бував в будинку по [ADDRESS], однак ні разу не бачив там а ні [PERSON], а ні її двох неповнолітніх дітей. Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] В судове засідання нет з'явилася, про час та місце судового щзасідання була повідомлена завчасно та належним чином, надала суду письмові пояснення стосовно оформлення договору купівлі-продажу, вказавши що на підставі наданих нотаріусу необхідних докуменів ніяких перешкод в оформленні даного договору не існувало, будь яких підстав вважати, що порушуються права неповнолітніх дітей при укладенні даного договору - не було. Рішення просила визначити на розсуд суду. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що з 2012р.вона являється головою квартального комітету кварталі № 47, до даного кварталі відноситься і будинок [ADDRESS], дійсно до неї звертався власник даного будинку позивач [PERSON] за довідкою про склад сім'ї, надавши паспорти дорослих людей і домову книгу і дійсно вона виписала і видала довідку [PERSON], в котрій вказані тільки дорослі громадяни відповідно до тих паспортів, котрі їй надав [PERSON] Довідки про склад сім'ї, в котрих вказані неповнолітні діти, були видані її сестрою, котра тимчасово на час захворювання виконувала її обов'язки, з її слів довідка видавалася на прохання самої [PERSON] Вислухавши пояснення учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені ст.203 ЦК України. Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу в момент вчинення правочину. Позивач був власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 15.09.2004 року. 16.11.2011 року позивач видав та нотаріально посвідчив довіреність про надання відповідачу [PERSON] повноважень щодо продажу вищевказаного житлового будинку на умовах, йому відомих, на строк до 16.11.2014 року (а.с. 13). 16.07.2013 року відповідач [PERSON], діючи як представник позивача, уклав із відповідачем [PERSON] нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивач продав, а відповідач [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до зазначеного договору, продаж вчинено за 69539 грн., які відповідач [PERSON] сплатив повністю до підписання цього договору. [PERSON] заявив, а [PERSON] прийняв до відому, що прав третіх осіб, в тому числі малолітніх, неповнолітніх цим договором не порушено, а в будинку залишаються зареєстрованими позивач, [PERSON], [INFO], [PERSON]., [INFO] та [PERSON], [INFO]. Для нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку нотаріусу було надано технічний паспорт на будинок та довідку про склад сім'ї, згідно яких малолітніх та неповнолітніх дітей в будинку не було зареєстровано. Згідно зі ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Відповідно до ст.1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Згідно зі ст.1004 ЦК України повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення, як тільки це стане можливим. Відповідно до ст.1006 ЦК України повірений зобов'язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення. Відносини представництва характеризуються тим, що представник в силу та в межах наданих йому повноважень своїми діями створює, змінює чи припиняє права та обов'язки свого довірителя. При укладенні правочину представник повинен керуватися інтересами свого довірителя і створювати для нього ті права та обов'язки, яких він бажав. У таких довірчих відносинах представник має виявляти не свою волю, а волю довірителя. Але в разі самовільної зміни повіреним порядку виконання доручення може відбутися спотворення волі довірителя, а правочин буде відображати волю повіреного, що є відмінною від волі довірителя. Обсяг повноважень, наданих згідно з довіреністю від 16.11.2011 року позивачем по цій справі [PERSON] відповідачу [PERSON] щодо продажу будинку, безперечно свідчить про відсутність розходження волі довірителя [PERSON] та волевиявлення повіреного [PERSON] при укладенні оспорюваного договору, а також про відсутність перевищення ним наданих повноважень. Ст.17 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що батьки та особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовитися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», який набрав чинності з 1 січня 2006 року, вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, права користування яким мають діти. Згідно зі ст.224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Системний аналіз ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власником відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх. Оскільки позивач не є батьком [PERSON]., [INFO] та [PERSON]., [INFO] або особою, яка його замінює, то він міг розпоряджатися належним йому на праві власності нерухомим майном без попереднього дозволу органу опіки та піклування на його відчуження. Тобто фактична обставина щодо проживання/непроживання та реєстрації /відсутності реєстрації малолітніх [PERSON]., [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], взагалі не має правового значення для вирішення даного спору. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Способом захисту прав є відповідні заходи, які дають об'єктивні підстави позивачеві відновити становище, яке існувало до порушення і отримати тим самих втрачені блага майнового або немайнового характеру. Згідно зі ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обравши способом захисту права подання позову про визнання договору купівлі-продажу від 16.07.2013 року недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний був довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні інтереси. Малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не є стороною у справі, позивач не подавав позов в їх інтересах та не надав відповідних доказів того, що йому надано право захищати права свободи та інтереси малолітніх, відповідно до положень ч.1 ст. 38 ЦПК України. Таким чином, у суда відсутні підстави надавати оцінку позовним вимогам позивача в частині того, чи були зареєстровані малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], оскільки реєстрація чи не реєстрація зазначених малолітніх осіб за вказаною адресою не порушує права та інтереси позивача у справі. Тобто, правову та фактичну підставу своїх вимог позивачем не доведено, а таке є підставою для відмови в задоволенні позову. В силу положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідачів не підлягають.

Outcome: dismissed