Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за межі України та виготовлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон, посилаючись на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 30.08.2003 року. В теперішній час поданий позов про розірвання шлюбу з відповідачем. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. З відповідачем проживають окремо, аліменти на утримання сина відповідач не виплачує, добровільно матеріальну допомогу на його утримання не надає, не цікавиться життям дитини. У зв»язку з нестабільною ситуацією в країні , має необхідність виїзду за межі України, бо в Росії мешкають рідні, до яких вона має намір виїхати. Відповідач дозволу на виїзд дитини добровільно не надає. Тому просила суд надати дозвіл на виїзд її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] за межі державного кордону України без згоди на такий виїзд відповідача та дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала, просили їх задовольнити. У своїх поясненнях посилалась на обставини викладені в позовній заяві, про що надала суду відповідні докази. Доповнила, що відповідач не дає згоду на виїзд дитини, не мотивуючи свою відмову. В Росії у неї її дядя, хрещена мати, яки надають їй допомогу і у разі необхідності вона зможе вивезти дитину до них, щоб не травмувати психіку дитини. Проти винесення заочного рішення суду вона не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи, повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не находило. Суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Лисичанської міської ради Боднарчук Л.І. у судовому засіданні позов підтримала та в інтересах дитини, проти задоволення позову не заперечувала. У судовому засіданні були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження дитини, копія паспорту позивача, копія довідки паспортної служби, копія свідоцтва про одруження. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30 серпня 2003 року, позов про розірвання якого розглядається у міському суді . ( а.с.7) Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження вказаний відповідач - [PERSON] (а.с.4). Неповнолітній [PERSON] , [INFO], проживає разом з матір»ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Вище вказане підтверджує той факт, що відповідач вихованням сина не займається, достатньо матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, життям дитини не цікавиться, всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Для перетинання державного кордону України неповнолітньої дитини відповідно до Постанови КМУ від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження перетинання державного кордону громадянами України" необхідно отримати нотаріально завірену згоду одного з батьків на виїзд за кордон. Враховуючи вищенаведене, та оскільки судом встановлено, що виїзд [PERSON], [INFO] за кордон з метою оздоровлення та відпочинку відповідає інтересам дитини, сприятиме його фізичному, духовному та моральному розвитку, отримати дозвіл на виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон та дозвіл на виїзд за межі України в позасудовому порядку у позивача немає можливості, тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved