Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд ухвалити рішення про захист його прав, як споживача банківських (фінансових) послуг шляхом визнання того, що між позивачем, як позичальником і відповідачем, як кредитодавцем, у письмовій формі не було укладено кредитних договорів: №SAMDN22000005161071 від 26.12.2015, від 16.01.2006, від 10.09.2010, від 24.10.2011, від 18.11.2013. У позові посилається на те, що на номер телефону позивача від відповідача надходили sms-повідомлення про списання коштів за використання якогось кредитного ліміту, за списання якогось штрафу за якусь прострочку та за якийсь прострочений кредит. Позивачем отримано листи від відповідача, в яких він зазначає про те, що між ним, як кредитодавцем, і позивачем, як позичальником , нібито існують договірні взаємовідносини. Позивач зазначає, що він, як позичальник, ніколи не укладав з відповідачем, як кредитодавцем, кредитних договорів. Представник позивача в суді підтримав позов та пояснив, що [PERSON] підписував анкету-заяву, а пам`ятку, тарифи та умови не підписував. На телефон позивача надходять якість повідомлення щодо якихось кредитів, які, як стверджує позивач, він не укладав. Вважає, що [PERSON] не є належним представником «Приватбанк». Також зазначив, що надані відповідачем докази по справі після закриття підготовчого провадження не є допустимими, оскільки подані з порушенням ЦПК. Просив визнати факт того, що позивачем не було укладено договори у письмовій формі. Представник відповідача позов не визнав, вважає, що договори було укладено шляхом підписання анкет-заяв про приєднання до умов та тарифів, жодних заяв від [PERSON] про відмову від договору до банку не надходило. Договір було укладено шляхом використання кредитної картки, а правовідносини виникли саме кредитні, шляхом використання картки «Універсальна». На сайті банку зараз немає умов , які діяли на момент укладання договорів. Просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. [PERSON] , в якості свідка пояснив, що працював на заводі, отримував зарплату на руки, потім керівництво заводу зібрало всіх працівників і роздало картки. Жодних кредитів не брав. Кілька разів втрачав картку та звертався до банку з заявою про її поновлення. Чи знайомився з якимись документами при отриманні карток не пам`ятає. Була кратка. Конверт та брошурка . З тарифами банку не знайомився, чи видавали пам`ятку клієнта не пам`ятає . Обговорювався лише строк дії картки та розмір кредитного ліміту, щодо відсотків розмови не було. Останній раз користувався карткою у 2014 році. Чи казав представник банку, що заява є частиною договору не пам`ятає. Про те, що це був кредит не повідомляли. Заслухавши представників сторін, [PERSON] , в якості свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. 16.01.2006 [PERSON] звернувся до банку з заявою про отримання кредитної картки «Універсальна» MasterCard (а.с.13). У даній заяві визначено суму кредитного ліміту - 1900,00 грн., базову відсоткову ставку - 3% в місяць. Термін дії картки відповідає строку дії картки. Порядок погашення визначено щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості може здійснюватися, як шляхом внесення коштів на карту клієнтом так і шляхом списання коштів з дебетової картки клієнта. З вищевикладеним [PERSON] був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис. У матеріалах справи маються також анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 10.09.2010 та від 24.10.2011 (а.с.14,15), у яких зазначено, що позивач згодний з тим, що ця анкета-заява разом з пам`яткою клієнта, правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між банком та ним договір про надання банківських послуг, він ознайомився та згодний з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані йому для ознайомлення у письмовому виді. [PERSON] зобов`язався виконувати вимоги умов та правил користування надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх зміною на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк»-www.privatbank.ua. Підтвердження, щодо наявності договорів №SAMDN22000005161071 від 26.12.2015, та від 18.11.2013, про які йдеться у позові, ні стороною позивача ні стороною відповідача суду не надано. Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У ч.3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Саме сторона відповідача, заперечуючи укладення договорів, має довести, що позивачу не надавались для ознайомлення Умови і Правила та тарифи. У ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» ( в редакції дійсній на час укладання договору між сторонами від 16.01.2006), визначено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Частиною 6 цієї статті передбачено, що споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За частинами першою та другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 218 ЦК України). Суд встановив, що підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Під час окремої процесуальної дії від 07.08.2019 судом встановлено, що на момент огляду офіційного сайту відповідача відсутні Умови та Правила надання банківських послуг, а також тарифи на обслуговування, які діяли на момент укладення договору від 16.01.2006. Проте, це не дає підстави вважати, що вони були відсутні на момент укладання вищевказаного договору. Банком надавалися [PERSON] кошти у межах встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» виконало своєчасно і повністю, надававши кредиті ресурси в повному обсязі. Зібраними у справі доказами підтверджено укладення 16 січня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору. Підписанням заяви-анкети [PERSON] приєднався до запропонованих банком умов та тарифів. Відповідно до укладеного договору від 16 січня 2006 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Коштами з карткового рахунку позивач користувався, що сам не заперечував. Суд не бере до уваги докази, надані представником відповідача після закриття підготовчого судового засідання, як такі, що подані з порушенням норм ЦПК України. Щодо посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не є належним представником банку, суд зазначає наступне. Відповідно ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Відповідно п. 1 ч. 1, 3, 4 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У пункті 16-1 підпункту 11 Розділу ХV Конституції України зазначається, щопредставництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню. Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява подана до Карлівського районного суду 30.11.2018. Представником відповідача [PERSON] на підтвердження своїх повноважень подані довіреність № 5437-К-О від 12.12.2018 (а.с.50), відповідно до якої голова правління АТ КБ «Приватбанк» уповноважив головного юрисконсульта філії «Полтавське головне регіональне управління « АТ КБ «Приватбанк» [PERSON] представляти в суді інтереси банку. Тому, суд вважає, що повноваження [PERSON] як представника відповідача підтверджено і він є належним представником. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Представник відповідача у відзиві посилається на застосування строку позовної давності. Суд вважає, що строк позовної давності дійсно пропущено, але приходить до висновку про доцільність відмови у задоволенні позову по суті. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є доведеною та обставина, що 16 січня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, коштами з карткового рахунку позивач користувався, договір пролонговано підписаними між сторонами анкетами-заявами від 10.09.2010 та від 24.10.2011, про що повідомлено як представником відповідача, так і самим позивачем, тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі за недоведеності.

Outcome: dismissed