Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області, про визнання: - за [PERSON] права власності на 4/10 частки нерухомого майна, - за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на 2/10 частки нерухомого майна; - за [PERSON] на 2/10 частки нерухомого майна; - за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом на 1/10 частки нерухомого майна, що розташоване по [ADDRESS] . На обґрунтування позову вказано, що рішенням виконавчого комітету Новоодеської міської ради народних депутатів Новоодеського району Миколаївської області за № 140 від 13 серпня 1997 року «Про визнання права спільної часткової власності на адмінбудинок адвокатської фірми «Захист»», визнано право власності на адмінбудинок адвокатської фірми «Захист», який розташований в [ADDRESS] з слідчуючими частками: за [PERSON] - 4/10; [PERSON] 3/10; [PERSON] - 2/10; [PERSON] - 1/10. На момент винесенні рішення за адресою: [ADDRESS] , знаходилась юридична особа, адвокатська фірма «Захист», яка на даний час ліквідована. У вищевказаному рішенні виконкому Новоодеської міської ради № 140 від 13 серпня 1997 року, було допущено помилку, а саме: замість прізвища [PERSON] зазначено прізвище [PERSON] . Після прийняття рішенням виконкому Новоодеської міської ради від 13 серпня 1997 року за № 140 у Вознесенському МВБТІ позивачі зареєстрували адмінбудинок адвокатської фірми «Захист» по [ADDRESS] на право спільної часткової власності і були внесені відповідні зміни в правовстановлюючі документи. На підставі вищевказаного рішення виконкому Новоодеської міської ради Миколаївської області від 13 серпня 1997 року за № 140, були видані свідоцтва про право спільної власності на адвокатську фірму «Захист» на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в яких зазначено, що вказані особи мають право на частки у адвокатській фірмі «Захист», а не у заначеній адмінбудівлі, що розташована по [ADDRESS] . Свідоцтва про право власності не відповідають рішенню органу місцевого самоврядування. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті доньки [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачі зверталися до відповідача з заявою, якою просили внести відповідні зміни у видані свідоцтва про право власності і привести їх до відповідності відповідно до рішення виконавчого комітету Новоодеської міської ради за № 140 від 13.08.1997 р., однак їм було відмовлено. За вище вказаного, позивачі не можуть укласти договорів про обслуговування будинку тощо, оскільки їм відмовляють в цьому і вимагають надати документи, що вони є юридичною особою і відповідним чином зареєстровані і контрагенти тлумачать, що вони мають право власності на адвокатську фірму «Захист», а не вищевказану нерухомість, тобто, позивачі, як власники, не можуть належним чином розпоряджатися своєю власністю, оскільки це їхнє право не визнається іншою особою. Вказане вище послугувало підставами для звернення позивачів до суду з позовом для захисту їх порушеного права. Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності та просили про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області, в підготовче судове засідання не з`явився, надав суду відзив на позовну заяву, яким заявлені позовні вимоги визнав, просив провести розгляд справи за його відсутності,. \~ \~ \~ \~На підставі ч.4 ст. 200 ЦПК України, судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Як встановлено судом, рішенням виконавчого комітету Новоодеської міської ради народних депутатів Новоодеського району Миколаївської області від 13 серпня 1997 року за № 140 « Про визнання права спільної часткової власності адвокатської фірми «Захист»», визнано право спільної часткової власності на адмінбудинок адвокатської фірми «Захист», який розташований в [ADDRESS] з слідчуючими частками: за [PERSON] - 4/10; за [PERSON] - 3/10; за [PERSON] - 2/10; [PERSON] - 1/10, що підтверджено вищевказаним рішенням Новоодеської міської ради. У вищевказаному рішенні виконкому Новоодеської міської ради № 140 від 13 серпня 1997 року, було допущено помилку, а саме: прізвища [PERSON] не вірно зазначено як прізвище « [PERSON] », неправильність зазначення прізвища підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 04.12.2020 року Новоодеським РВ ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), згідно якого правильним написанням прізвища є саме « [PERSON] ». Відповідно цього рішення Новоодеської міської ради, на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] були видані свідоцтва про право власності, в яких зазначено, що вказані особи мають право на частки у адвокатській фірмі «Захист», а не у заначеній адмінбудівлі, що розташована по [ADDRESS] , що підтверджено вказаними свідоцтвами про право власності. Відповідно до розпорядження Новоодеського міського голови від 19 лютого 2016 року за № 16 «Про перейменування вулиць, провулків на території м. Нова Одеса, назви яких містять символіку комуністичного тоталітарного режиму», назву вулиці Леніна було змінено на Центральну. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть від 13.03.2006 року, виданим Медведківським відділом ЗПГС Управління ЗАГС Москви. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] , яка є її матір`ю, що підтверджено дослідженими письмовими доказами. [INFO] [PERSON] померла, підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.07.2011 року, виданим відділом ДРАЦС Новоодеського РУЮ Миколаївської області. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] , який є її сином, що підтверджено дослідженими письмовими доказами. 20.10.2020 року позивачі зверталися до відповідача з заявою, якою просили внести відповідні зміни у видані свідоцтва про право власності і привести їх до відповідності відповідно до рішення виконавчого комітету Новоодеської міської ради за № 140 від 13.08.1997 р., однак, 17.11.2020 року їм було відмовлено з тих підстав, що до 2004 року право власності реєструвалося лише у реєстрових книгах бюро технічної інвентаризації, а з 01.01.2004 року по 31.12.2012 року свідоцтва на право власності видавалися виконавчими комітетами міських та сільських рад на підставі Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за № 157/6445 (втратило чинність з 01.01.2013 року на підставі Закону України "Про держави) реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), в двох примірниках, перший примірник отримував власник об`єкту, другий примірник направлявся до бюро технічної інвентаризації для зберігання в архівній справі. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", з 01.01.2013 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється державними реєстраторами шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З огляду на зазначене, та поскільки на даний час законодавством не передбачено порядку заміни виконавчими комітетами раніше виданих свідоцтв про право власності, тому для вирішення порушеного питання позивачам було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються вимогами\~Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України). Майно та всі права спадкодавця належить спадкоємцям в порядку ст. ст. 1218, 1219, 1261, 1268 ЦК України. У відповідності до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенція), кожному гарантується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цією статтею також визначено певні гарантії прав приватних осіб у випадку втручання держави у їхні права. Згідно зі статтями 13, 41 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Кожен мас право володіти, користуватися і в впоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути здійснене лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом. умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 цього Кодексу визначено зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. До регламентованих ЦК України способів захисту нрава власності належить визнання права власності (стаття 392). Положення статті 392 ЦК України спрямовані на захист існуючого права власності, однак не встановлюють способу його набуття, як цього вимагає позивач у справі. Крім того, відповідач у зазначеному випадку не оспорює та не заперечує права власності позивача на спірні приміщення. Відповідно до Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, що затверджені Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, реєстрація права власності підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мати місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, здійснювалося шляхом їх реєстрації, а не безпосереднім створенням таких фактів зазначеними записами. З огляду на вищевикладене, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, свідоцтво про право власності не породжує виникнення відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності. У даному випадку, рішення міської ради та її виконавчого комітету, що стали підставами для видачі свідоцтва про право власності та реєстрації речових прав на нерухоме майно, не скасовані та є чинними, що виключає можливість визнання його недійсним. Подібна правова позиція міститься у рішеннях Верховного Суду від 10.04.2018 р. за № 927/849/17, та від 03.04.2018 р. за № 917/927/17. Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, так як ефективним способом захисту прав позивачів є визнання за ними права власності на нерухоме майно, а у випадку позивачів [PERSON] та [PERSON] буде визнання за ними права власності на нерухоме майно, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та [PERSON] на спадкове нерухоме майно. Таким чином, суд прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved