Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернувся у суд з позовом до відповідача про стягнення моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, покликаючись на те, що з 2004 р. по 2006 рік він працював на посадах підземного гірника шахти «Степова» ДП «Львіввугілля». 19 грудня 2005 року з ним стався нещасний випадок, а саме падіння породи, яким йому нанесено удар по голові, тазі та ногах, про що складено акт форми Н-1 від 25.01.2006 року. 04.04.2006 р. він був звільнений з роботи по стану здоров'я внаслідок невідповідності виконуваній роботі по стану здоров'я. У зв'язку із отриманою травмою в нього погіршився стан здоров'я, внаслідок чого неодноразово був змушений звертатись за медичною допомогою. 12.04.2006 р. обласною МСЕК йому встановлено ІІ групу інвалідності та 70% втрати професійної працездатності внаслідок виробничої травми від 19.12.2005 року. Згідно акту огляду №67 від 29.05.2012 року йому підтверджена ІІ група інвалідності та 70 % втрати професійної працездатності внаслідок виробничої травми, з датою переогляду 08.05.2014 року Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, він на 70% втратив працездатність внаслідок профзахворювання, та отримав ІІ групу інвалідності, змушений постійно проходити періодичні огляди у МСЕК, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі та неодноразово звертатись за отриманням медичної допомоги, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 40 000 грн. та просить такий стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, пояснила, що з її сином, позивачем по справі стався нещасний випадок на шахті. На даний час він не в змозі працювати, йому встановлена ІІ група інвалідності. Він знав про шкідливі умови праці, проте змушений був працювати. Постійно змушений проходити лікування, що потребує значних матеріальних затрат. Вважає, що моральна шкода у розмірі 40 000 є достатньою для відшкодування відповідачем моральних страждань позивача та проведення лікування, а тому, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач в судове засідання не з'явився через незадовільний стан здоров'я. Надав суду письмові пояснення на заперечення відповідача, в яких зазначив, що з моменту травми по даний час він змушений проходити лікування, купувати медикаменти, відвідувати лікаря та проходити обстеження, що створює для нього незручності у повсякденному житті. Моральна шкода для нього полягає у фізичних та душевних стражданнях, втраті нормальних умов життя. Щодо висновку МСЕК про факт спричинення йому моральної шкоди, то законодавством не передбачено, що виключно МСЕК встановлює факт спричинення моральної шкоди. Також вважає, що строк позовної давності ним пропущено не було, оскільки в даному випадку, строки позовної давності не застосовуються. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, щодо задоволення позову заперечила, в обгрунтування повідомила, що позивач не звертався з часу встановлення ступеня втрати працездатності в фонд за відшкодуванням моральної шкоди. Звертає увагу на те, що позивачем не подано висновку МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок втрати працездатності. Вважає позов необґрунтованим, поданим із порушенням строку позовної давності та просить відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення, оцінивши зібрані матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що з 2004 по 2006 роки, позивач працював на підприємствах ДП «Львіввугілля», в шкідливих умовах праці, що стверджується копією трудової книжки виданою на ім'я [PERSON] 1973 року народження. Частиною 2 статті 153 КЗпПУ стверджується, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. На підставі статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Як вбачається з Акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 25.01.2006 р., 19 грудня 2005 року при пересуванні робітників по виробці з-за деформованої затяжки покрівлі виробки вивалились куски породи і при падінні нанесли удар по голові, тазі та ногах [PERSON] Причиною нещасного випадку був незадовільний стан виробничих об'єктів. Даним нещасним випадком [PERSON] було спричинено забій кісток тазу та пучок суглобів, здавлення нижніх кінцівок, ЗУМТ. Відповідно до довідки обласної МСЕК серії ЛВА-2 № 003078 від 18.04.2006 року встановлено, що позивачу вперше призначено ІІ групу інвалідності та 70 % втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням. Довідкою обласної МСЕК серії ЛВА-2 № 020442 від 19.04.2007 року встановлено, що позивачу підтверджено ІІ групу інвалідності та 70 % втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, із наступною датою переогляду 19.09.2009 року. Як вбачається із відповіді КП ЛОР «Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи» від 28.05.2014 року №240-28.04.2009 року міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК визнано [PERSON] інвалідом ІІ групи труд каліцтва терміном на три роки. Довідкою обласної МСЕК серії 10-ААА № 840399 від 29.05.2012 року встановлено, що позивачу підтверджено ІІ групу інвалідності та 70 % втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, із наступною датою переогляду 08.05.2014 року. У відповідності до вищевказаної довідки КП ЛОР «Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи» від 28.05.2014 року №240 [PERSON] підтверджено ІІ групу інвалідності та 70 % втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, із наступною датою переогляду 01.06.2016 року. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 р., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок професійних захворювань при виконанні своїх трудових обов'язків, в зв'язку з якими йому було встановлено 70 % втрати професійної працездатності. Він не має можливості повноцінно працювати та для організації свого життя доводиться докладати додаткові зусилля. Зокрема, судом встановлено, що відповідно до запису в трудовій книжці [PERSON] звільнений 04.04.2006 р. згідно Наказу № 80-к за станом здоров'я. Суд не погоджується із твердженнями представника відповідача про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності, відповідно до ст. 233 КЗпП України виходячи із наступного. До вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, дійсно застосовується тримісячний строк звернення до суду, однак до інших вимог про відшкодування моральної шкоди, як вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, згідно із ст. 268 ЦК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - позовна давність не застосовується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань отриманих позивачем внаслідок професійного захворювання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з того, що позивач будучи особою молодого віку має порушення здоров'я зі стійким розладом функцій організму, які призводять до обмеження життєдіяльності, втрати нормальних життєвих зв'язків, суд приходить до переконання, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 13 000 грн. моральної шкоди так як вимоги про стягнення 40 000 грн. моральної шкоди є завищені та належним чином не обґрунтовані. Разом з тим, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ДП «Львіввугілля».

Outcome: partial