Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2007 року по 25 грудня 2013 року, визнання спільною сумісною власністю нерухомого майна та поділ нерухомого майна, що є обєктом спільної сумісної власності. В подальшому, позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2006 року по 25 грудня 2013 року, мотивуючи свої вимоги мотивував тим, що з 01 січня 2006 року сторони проживали однією сімєю, вели сумісне господарство, разом відпочивали, мали взаємні права та обовязки, але так і не зареєстрували свої відносини в органах реєстрації актів цивільного стану. 21.03.2008 року в період сумісного проживання однією сімєю в сторін народилася донька, [PERSON]. Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, для поліпшення житлових умов, сторони сумісно придбали квартиру [ADDRESS], що знаходиться в м. Одесі, загальною площею 69,9 кв.м. та квартиру [ADDRESS], що знаходиться в м. Одесі, загальною площею 286,4 кв.м., які позивач вважає спільною сумісною власністю. Сторони більше не бажають проживати разом, однак відповідач [PERSON] [PERSON] спірне нерухоме майно спільною сумісною власністю не визнає та бажає залишити собі. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити уточнену позовну заяву у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнали та вважали їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач ніколи не проживав однією сімєю з позивачем, так як з 1979 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, громадянкою США [PERSON]. Після народження доньки подарував позивачу трикімнатну квартиру в якій у його відсутності могла б мешкати його донька, [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 01 січня 2006 року по травень 2008 року сторони разом проживали спочатку за адресою місця реєстрації позивача: [ADDRESS]. В цей період, 21.03.2008 року в сторін народилася донька, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії 1-ЖД №123892, виданого 07.05.2008 року Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №429 . В подальшому, починаючи з травня 2008 року по грудень 2013 року сторони проживали разом за адресою відповідача: [ADDRESS]. З січня 2006 року по грудень 2013 року сторони були повязані спільним побутом, вели сумісне господарство, разом відзначали свята та подорожували за кордон, виховували доньку [PERSON], тобто мали взаємні права та обовязки, притаманні сімї. Шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану не реєстрували. Зазначене підтверджується викликаними та допитаними у судовому засіданні свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], заявами мешканців суміжних квартир за адресою місця реєстрації позивача: [ADDRESS] та за адресою відповідача: [ADDRESS], завірені житлово-експлуатаційними органами, чисельними фотокартками, на яких відповідач [PERSON] [PERSON] зображений разом із позивачем [PERSON] та їх сумісною донькою за різний період часу (т.1, а.с 146-150), наданою на запит суду відповіддю Державної прикордонної служби України стосовно перетинання позивачем [PERSON] державного кордону України, (т.1, а.с. 188), письмовими пояснення [PERSON] [PERSON], наданими УІМ СУІМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] 19.11.2012 року (т.1, а.с. 179-182). Тобто, з вищезазначеного судом вбачається, що сторони дійсно проживали однією сімєю, були повязані спільним побутом, вели сумісне господарство. За період сумісного проживання однією сімєю, за договорами купівлі-продажу від 13.02.2008 року сторонами було набуте у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS], що знаходиться в м. Одесі, загальною площею 69,9 кв.м. та квартира [ADDRESS], що знаходиться в м. Одесі, загальною площею 286,4 кв.м. На обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог відповідач та його представник надали до суду свідоцтво про реєстрацію шлюбу на бланку № М0125098, засвідчену міським клерком місто Нью-Йорк 05.03.2014 року з перекладом з англійської мови на українську та зазначали, що відповідно до вказаного свідоцтва з 10 липня 1979 року громадянин США [PERSON] [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянкою США [PERSON], що виключає можливість встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу. Однак, суд критично відноситься до вказаного свідоцтва про реєстрацію шлюбу, як доказу наявності зареєстрованих шлюбних відносин між відповідачем та громадянкою США [PERSON], виходячи з наступних підстав. Так, із перекладу вказаного свідоцтва про реєстрацію шлюбу вбачається, що у відповідач [PERSON] та громадянка США [PERSON] були одружені та їх шлюб скінчився 07.03.1979 року. Тобто, достовірних та актуальних даних на час розгляду цивільної справи стосовно перебування [PERSON] [PERSON] та громадянки США [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, відповідачем до суду не було надано. З цих підстав, представник відповідача, якого підтримав відповідач, звернувся до суду із клопотанням про направлення запиту до компетентного органу Сполучених Штатів Америки щодо наявності офіційних (зареєстрованих) шлюбних відносин між громадянином США [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], мотивуючи своє клопотання тим, що на його думку, в справі відсутні обєктивні докази, на підставі яких суд може зробити свій висновок про наявність або відсутність зареєстрованих в США на цей час шлюбних відносин між відповідачем та [PERSON]. У звязку із цим, суд в реалізацію положень ст. 10 ЦПК України, якою закріплений принцип змагальності сторін, виніс ухвалу, якою клопотання представника відповідача задовольнив та підготував запит до компетентних органів США щодо зясування вищевказаних обставин. Однак, в подальшому, відповідач та його представник від свого клопотання щодо направлення запиту компетентного органу Сполучених Штатів Америки щодо наявності офіційних (зареєстрованих) шлюбних відносин між громадянином США [PERSON], та [PERSON], відмовилися, мотивуючи свою відмову тим, що відповідь на цей запит із США не надійде, хоча твердження відповідача та його представника спростовуються положеннями Гаазької конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965 року. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Разом із відмовою від свого клопотання про направлення запиту до США, відповідач та його представник, в якості обґрунтування наявності шлюбних відносин між громадянином США [PERSON], та [PERSON] надали до суду перекладений з англійської мови на українську афідевіт, оформлений в Посольстві Сполучених Штатів Америки 30.07.2015 року, відповідно до змісту якого [PERSON], громадянин США, номер паспорта 422025647, приведений до присяги свідчить та стверджує, що свідоцтво про шлюб № 12230, у якому шлюб [PERSON] та [PERSON] 10 липня 1979 року є дійсним та повним актовим записом про шлюб, а також апостильовану довіреність від 04.03.2015 року, видану [PERSON] [PERSON] на імя [PERSON] [PERSON] щодо розпорядження його чоловіком усім рухомим та нерухомим майном, набутим в Україні з 1993 року по 2015 рік. Проте, суд критично відноситься до даних доказів, та вважає такі дії відповідача намаганням уникнути від наслідків щодо встановлення фактичних шлюбних відносин з позивачем, так як відсутність зареєстрованих шлюбних відносин у [PERSON] [PERSON] з будь-якою особою підтверджується наданими до суду позивачем та витребуваними судом копіями договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 07.05.2002 року, договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], 1 в м. Одесі від 24.12.2005 року, договору купівлі-продажу квартири № 140 по Миколаївській дорозі 301, корпус 2 від 05.02.2008 року, договорами купівлі-продажу квартири [ADDRESS], та № 8 у будинку № 16 по вул. Садовій у м. Одесі, договору купівлі-продажу № 2, що знаходиться в м. Одесі по провулку Чайковського в будинку № 19 від 13.02.2008 року, договору купівлі-продажу квартири № 16, що знаходиться в м. Одесі по вулиці Довженко, в будинку № 4 від 13.02.2008 року. При посвідченні нотаріусами вищевказаних договорів купівлі-продажу нерухомого майна, [PERSON] [PERSON], виступаючи як покупцем так і продавцем у цих договорах, зазначав, що на момент відчуження (набуття) майна за цими договорами, він у зареєстровану шлюбі з будь-якою особою не перебуває та в разі продажу майна зазначав, що відчужене майно є його власністю. Викликана та допитана у якості свідка нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] в суді пояснювала, що вона декілька разів посвідчувала договори купівлі-продажу нерухомості, в яких стороною виступав [PERSON] [PERSON], та кожного разу відповідач стверджував та власноруч складав заяву про те, що він зареєстровану шлюбі з будь-якою особою не перебуває. Вказані вище обставини [PERSON] [PERSON] неодноразово підтверджував також особисто під час дачі пояснень в суді, зокрема при допиті його як свідка. При цьому, суд зазначає, що будь-яких довіреностей від [PERSON] [PERSON] щодо розпорядження її чоловіком [PERSON] усім рухомим та нерухомим майном на час посвідчення вказаних вище договорів купівлі-продажу майна, видано не було. Неналежним є доказом підтвердження наявності шлюбних відносин між громадянином США [PERSON] [PERSON] та громадянкою США [PERSON] наданий до суду відповідачем та його представником рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.04.2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.06.2015 року, по цивільній справі за позовом [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, в мотивувальній частині якого зазначено, що як вбачається з перекладу свідоцтва про реєстрацію шлюбу [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29 червня 1979 року, оскільки предметом даного спору не були питання наявності чи відсутності будь-яких шлюбних чи фактичних шлюбних відносин між позивачем та відповідачем й з будь-якими іншими особами. При цьому, суд враховує, що з перекладу свідоцтва про реєстрацію шлюбу не вбачається достовірних та актуальних даних на час розгляду цивільної справи стосовно перебування [PERSON] [PERSON] та громадянки США [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Крім цього, частиною 2 ст. 60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд також враховує ту обставину, що [PERSON] [PERSON], починаючи з 1993 року по сьогоднішній день постійно перебуває на території України, в 2009 році після народження сумісної із позивачем дитини [PERSON] [PERSON] отримав посвідку та постійне місце проживання в Україні та інколи (один раз на два-три роки, тривалістю на місяць) виїжджає до Сполучених Штатів Америки. Зазначені у сукупності обставини, свідчили про наявність між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] усталених відносин, що притаманні подружжю, тобто сторони фактично проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Більш того, посилання [PERSON] [PERSON] на те, що він перебуває у шлюбі та проживає разом із громадянкою США [PERSON] [PERSON], вони разом ведуть спільне господарство та виховують дітей, спростовується наданою на запит суду відповіддю Державної прикордонної служби України стосовно не перетинання громадянкою США [PERSON] [PERSON] за останні 5 років території України. Не відповідають й дійсності посилання відповідача на те, що він після народження дитини [PERSON], влітку 2008 року купив [PERSON] для її та їх доньки проживання трикімнатну квартиру № 140 по Миколаївській дорозі 301, корпус 2, адже в матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом 05 лютого 2008 року, відповідно до якого [PERSON] [PERSON] продав, а [PERSON] купила вказану квартиру. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Термін "проживання однією сім'єю" не слід розуміти буквально, адже факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов'язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Як відзначає Верховний Суд України "при застосуванні ст. 74 СК … судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю". За ч. 2 ст. 3 СК сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Відповідно до приписів ст.74 СК, для встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки необхідно встановити по-перше: чи відносини між чоловіком та жінкою мали тривалий характер (з 01 січня 2006 року по 25 грудня 2013 року) та чи зявились певні юридичні наслідки, придбання житла, народження дитини; по-друге: якщо жінка або чоловік, повязуючи своє життя з цією особою мав на мате створення сімї та породження прав та обовязків кожного з осіб. Статтею 74 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У відповідності до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України у п.20 Постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, для визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які не перебувають між собою у шлюбі, чи в будь-якому іншому шлюбі, є їх проживання однією сімєю, тобто виникнення між ними усталених відносин, що притаманні подружжю. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу встановлюється у судовому порядку. Встановлення такого факту, як правило здійснюється з метою розподілу спільно набутого майна. З врахуванням розяснень, які дав Пленум Верховного Суду України в абзаці 3 п. 3 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення юридичного факту, повязаного з вирішення спору про право, здійснюється в позовному провадженні. Тому, оскільки встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу повязане з вирішенням спору про право власності на нажите за період такого проживання майно, то це зумовлює розгляд даної справи в загальному порядку. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності та справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що позовну заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю, про визнання майна спільною сумісною власністю та розподіл сумісного майна, необхідно задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved