Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивачка звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, який обґрунтувала наступним чином. [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за заповітом, яку вона, прийняла шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Інші спадкоємці, а саме дружина померлого, маючи право на обов'язкову частку у спадщині, відмовилась від неї, відтак позивачка є єдиним спадкоємцем на майно померлого. На частину спадкового майна, нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, проте успадкувати житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] вона не має можливості в нотаріальному порядку, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, у зв'язку із чим нотаріус відмовив у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити у її відсутності. Представник відповідача сільський голова Нападівської сільської ради в судове засідання також не з'явився, проте в адресованій суду заяві вказав, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності дійшов до наступного висновку. [INFO] в селі Нападівка Липовецького району Вінницької області помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть се6рія [NUMBER]. Після його смерті відкрилась спадщина. Ураховуючи те, що за життя 25.02.2009 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив особисте розпорядження, відповідно до якого усе своє майно заповів своїй дочці, яка є позивачкою у справі, відтак спадщина відкрилась за заповітом, який був посвідчений секретарем Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області 25.02.2009 року та зареєстрований в реєстрі за №5. При житті спадкодавця цей заповіт не змінювався та не скасовувався. Позивачка, в розумінні ст.1269, 1270 ЦК України, спадщину прийняла, подавши заяву нотаріусу у визначений законодавцем строк. Як вбачається із матеріалів Спадкової справи до майна померлого, яка була витребувана за запитом суду за №107/2012, інший спадкоємець - дружина померлого, яка мала право на обов'язкову частку у спадковому майні, згідно положень ст.1241 ЦК України, від своєї частки відмовилась на користь позивача [PERSON] Отже позивачка є єдиним спадкоємцем майна померлого батька. Спадщину у виді земельної ділянки площею 3,7888 га, що розташована на території Нападівської сільської ради, вона прийняла, на що вказує свідоцтво про право на спадщину за законом видане 13.11.2012 року. Однак реалізувати свої спадкові права на житловий будинок, що розташований в с.Нападівка Липовецького району по [ADDRESS], вона не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право спадкодавця на майно, а тому 25.02.2014 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Правовідносини, що виникли між сторонами є цивільно - правовими, а тому регулюються нормами Цивільного кодексу України, оскільки спадщина відкрилась після 01.01.2004 року. Відповідно до ст. ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов'язків, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця. Зі змісту ст.ст.1223, 1233 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В силу ст.ст.1268-1270 ЦК України, позивач повинен прийняти спадщину у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що позивач спадщину в установлений законодавством строк прийняла шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Факт належності спадкового майна підтверджується технічним паспортом Інвентаризаційної справи №269 на житловий будинок [ADDRESS]. Дані обставини також підтверджено довідками, що видані виконавчим комітетом Нападівської сільської ради на підставі записів погосподарської книги, відповідно до яких власником об'єкта нерухомості зазначено [PERSON]. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п.г. 4 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вищевказана інструкція втратила чинність 19 січня 1996 року. Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Дані докази свідчать про те, що при житті [PERSON] володів, користувався та розпоряджався вищевказаним будинком, тобто, що він перебував у його власності, право власності зареєстроване за ним, згідно вимог діючого на той момент законодавства в погосподарській книзі сільської ради. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позивачем доведено обставини викладені ним у позовній заяві належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги ґрунтуються на нормах закону та підлягають до задоволення. Крім цього, відповідач позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності на те законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1233, 1234, 1235, 1241, 1268 -1270, 1299 ЦК України,

Outcome: approved