Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що 30.10.2006 року уклав з [PERSON] договір №DNH4KP11771772, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 9922,87 грн. сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов'язання відповідачка по укладеній угоді не виконала, у зв'язку з чим станом на 28.09.2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 89213,51 гривень, яка складається з 5386,26 грн. - заборгованість за кредитом, 25260,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 55567,03 грн. - заборгованість за пенею, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1703,42 грн. - штраф (процентна складова). При цьому сума заборгованості в розмірі 55145,05 грн. була стягнута з відповідачки судовим наказом Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.09.2009 року та рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.06.2013 року. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 36271,88 грн., а також судовий збір в розмірі 1218,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням розгляд справи вести в його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити, за підставами, вказаними в позовній заяві. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, проте таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 30.10.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, відповідно до п.1.1 Статуту, уклав з [PERSON] договір №DNH4KP11771772, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 9922,87 грн. сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачкою не надано суду жодного доказ на спростування позивних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Письмові докази по справі, а саме: заява про отримання кредиту, Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» свідчать про отримання кредиту відповідачкою та порушення умов щодо його повернення та сплати відсотків по кредиту, що також підтверджується копіює судового наказу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.09.2009 року та копіює рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.06.2013 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 55145,05 грн. Факт виконання ПАТ КБ "Приват Банк" умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Вимогами ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У відповідності до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка має загальну заборгованість станом на 28.09.2015 року в розмірі 89213,51 гривень, яка складається з 5386,26 грн. - заборгованість за кредитом, 25260,22 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 55567,03 грн. - заборгованість за пенею, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1703,42 грн. - штраф (процентна складова). Виходячи з наведеного, суд вважає, що банком в порушення ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, на відповідача покладено подвійну цивільну правову відповідальність за порушення одного й того самого кредитного зобов'язання, оскільки за наведеними законодавчими нормами ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи вищевказану норму закону, суд не може стягнути з боржника штраф у вигляді фіксованої частини. Таким чином, оскільки [PERSON] умови кредитного договору не виконує, та враховуючи вже стягнення з останньої суми боргу в розмірі 55145,05 грн., підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача сума заборгованості за договором №DNH4KP11771772 від 30.10.2006 року в розмірі 35 771,88 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК, в зв'язку з частковим задоволенням позову, суд стягує з відповідачки на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1218,00 грн. Частиною 1 статті 79 ЦПК України визначено види судових витрат, до яких, зокрема, відносяться витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. При розгляді справи відповідачка була викликана в судове засідання повідомленням в газету "Урядовий кур'єр", що підтверджується актом №15382 від 10.11.2015 року, вартість послуги становить 420 грн., які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: partial