Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернулася в суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця. Позов мотивувала тим, що протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, на даний момент спільне проживання припинено, а тому просить шлюб розірвати. Донька [PERSON] залишається проживати з нею, на її утримання вона бажає стягувати з відповідача аліменти. Відповідач працює у УДСО при УМВС України в Івано-Франківській області і займає посаду міліціонера групи затримання, отримує заробітню плату і зобов'язаний утримувати дитину. Позивачка в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, суду подав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позов визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та надавши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу сторони зареєстрували шлюб 15.07.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1050 від 15.07.2006 року. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім'ї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. Щодо поділу майна спору у сторін немає. З огляду на викладене та з урахуванням положень ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд дійшов до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати, малолітню доньку залишити на проживання з матір'ю. Про способи виконання обов'язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом. Статтями 181-182 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених законом. Відповідач працює в УДСО при УМВС Україні в Івано-Франківській області і займає посаду міліціонера групи затримання та отримує заробітну плату, аліменти нікому не сплачує. З урахуванням наведених положень та вимог заяви позивачки, суд дійшов висновку, що із відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі ст.ст.1, 2 Закону України "Про охорону дитинства", ст.12 Закону України "Про державний бюджет України на 2012 рік", ст.ст.180, 181, 182, 184Сімейного кодексу України,

Outcome: approved