Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO] В обґрунтування позовних вимог вказав, що перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак 10.12.2008 року шлюб між ними розірвано за рішенням суду. Зазначив, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, не піклується про їх духовний розвиток, здоров'я, навчання, що негативно впливає на самооцінку дітей, на їх підготовку до самостійного життя. Позивач в останнє судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Від представника третьої особи [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі, а також до останньої було додано висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] За таких обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, виходячи з положень ст. 280-282ЦПК України. Заслухавши позиції сторін, допитаних свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач є матір'ю неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується змістом свідоцтв про народження (а.с. 6). Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, виданого відділом РАЦСу Житомирського міського управління юстиції від 08.04.2009 року за №287 /а.с. 5/. Згідно довідки ОСББ «Надія,13» від 18.12.2017 року вказано, що [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [INFO], до складу сім'ї входять: донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] Діти проживають разом з батьком, але зареєстровані за іншою адресою /а.с. 9/. У відповідності до довідок Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 ім. В. В. Бражевського від 18.12.2017 р. за №141, №142, [PERSON] навчається в 9-Б класі, а [PERSON] - у 5-Г класі /а.с. 10-11/. Відповідно до листа Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №7 ім. В. В. Бражевського від 18.12.2017 р. за №145 вказано, що діти приживають разом з батьком [PERSON], дідусем [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS], навчанням дітей займається батько [PERSON] Мати дітей [PERSON] за роки навчання дітей у школі жодного разу не з'явилась. У вихованні, утриманні своїх дітей участі не бере /а.с. 12/. Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно Висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування від 05.09.2018 р. за №937 щодо позбавлення батьківських прав [PERSON], останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними справі доказами, діти народилися під час подружнього життя батьків, після припинення сімейно-шлюбних стосунків залишилися проживати разом з батьком, перебувають на повному його утриманні, мати дітей самоусунулася від виховання дітей, не дбає про стан здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання останніх не надає, до подання позову до суду спору між батьками щодо місця проживання дитини та визначення порядку спілкування та виховання дитини не виникало, з такими вимогами до суду мати дітей не зверталася. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Виходячи зі змісту п. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], за участю представника третьої особи [PERSON], пояснили, що на даний час проживають разом з батьком, бабусею та дідусем, мати не телефонує, не зустрічається з ними, хочуть проживати з батьком. Враховуючи вищевикладені обставини, позицію позивача, який в судовому засіданні висловив свої міркування щодо підстав позову та наполягав на позбавленні відповідача батьківських прав, оскільки вона самоусунулася від вихованням дітей, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не має бажання та не спілкується з дітьми, не цікавиться їхнім життям та здоров'ям, тому позивачем прийнято свідоме виважене рішення звернутись з цим позовом до суду. З огляду на викладене, суд вважає доведеним обставини ухилення матері від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, яка самоусунулася від виховання та спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, згідно довідки, яка видана Богунським відділом державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у житомирській області від 02.01.2018 року, станом на 02.01.2014 року заборгованість по аліментам становить 11224,82 грн. відповідач аліменти на утримання дітей не сплачувала та враховуючи інтереси дітей, що у сукупності дає підстави позбавити батьківських прав матір дитини, з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від спілкування з дітьми, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, ці обставини доведено належними та допустимими письмовими доказами та показами свідків, які підтвердили факт ухилення матері від виконання своїх обов'язків відносно неповнолітніх дітей, тому з урахуванням інтересів дітей в силу їх віку, та спираючись на норми чинного законодавства, суд вважає доведеними обставини ухилення матері від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, що дає підстави позбавити його батьківських прав з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved