Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом про стягнення майнової компенсації та моральної шкоди, завданої залиттям при проведенні внутріквартирних будівельних робіт, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила визнати винним у залитті квартири на 1 поверсі [ADDRESS] сусіда з верхнього поверху, власника житла 1/2 квартири [ADDRESS] [PERSON] , стягнути з нього матеріальну шкоду у розмірі 2304 грн., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., а також судові витрати. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона є наймачем та користується квартирою [ADDRESS] . 24.10.2019 року з квартири [ADDRESS] , що знаходиться над її квартирою поверхом вище, відбулось залиття квартири стічною каналізацією під час виконання внутрішніх будівельних робіт.Вказує, що вина власників в залитті квартири встановлена Актом огляду комісії КП "Жилкомсервіс" від 30.10.2019 року та може бути підтверджена показаннями свідка. Зазначає, що в результаті залиття їй завдана матеріальна шкода, пов`язана з необхідністю відмивання приміщення миючими засобами, багаторазовим провітрюванням помешкання, що не призвели до відновлення первинного стану орендованої квартири. Вказує, що нею також були понесені витрати на паливо, обумовлені необхідністю проїзду до приміського житла, у якому вона була змушена проживати, відтак матеріальну шкоду з урахуванням уточнень вона оцінює у розмірі 2304 грн. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 10 000 грн., який вона вважає достатнім для згладжування душевних страждань та нівелювання втрат немайнового характеру, обумовлених спричиненою їй шкодою, зокрема порушенням права на користування своїм майном. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 16.09.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 16.10.2020 року за Вх.№ 51805 надійшові відзив відповідача у справі - [PERSON] , яким відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позов є безпідставним та необгрунтованим з урахуванням того, що мало місце тільки незначено протікання по стоянку, відповідальність за яке повинен нести виконавець; відповідач негайно надав позивачу грошову компенсацію у розмірі 400 грн, а також брав участь у прибиранні (через свого сантехніка); прагнув вирішити спір у позасудовому порядку. Вказав на невідповідність Акту про залиття (без назви) від 30.10.2019 року Додатку №4 до пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що відповідно унеможливлює його використання як належного та допустимого доказу заподіяння відповідачем майнової шкоди. Ухвалою суду від 31.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Чепенко О.І., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 22.12.2021 року, б/ на від 15.12.2021 року, підтримав вимоги уточненої позовної заяви у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Предстаник відповідача - адвокат Невольніченко О.О. частково заперечував проти задоволення позовних вимог, при цьому посилаючись на те, що факт залиття квартири ніким не оспорюється, однак позивачем не було доведено розмір спричиненої шкоди. Стосовно розміру моральної шкоди - позовні вимоги визнав частково, у розмірі, що не перевищує 500 грн. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що виконував роботу із заміни стояка, розміщеного у квартирі [ADDRESS] у якості знайомого. При виконанні робіт до нього прийшли сусіди із квартири [ADDRESS] із претензією на залиття. У вказаній квартирі він побачив дві цівки води та відчув неприємний запах. Пояснив, що заплатив прибиральниці за надані послуги у розмірі 200 грн за прибирання, при цьому погоджувався на умови господині квартири. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні докази у сукупності та взаємозв`язку на предмет їх належності, допустимості, достовірності окремо та на предмет достатності загалом, прийшов до наступних висновків. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Судом встановлено, що згідно з довіреністю від 28.05.2020 року, посвідченою приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А., [PERSON] , [INFO] , уповноважила [PERSON] на представництво її інтересів з питань управління та продажу, на відомих їй умовах, належної нерухомості квартири [ADDRESS] . Згідно з довіреністю від 23.12.2014 року, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М., [PERSON] уповноважила [PERSON] на представництво її інтересів з питань користування та розпорядження належної їй квартири [ADDRESS] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 1/2 квартири [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору дарування №846 від 22.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] , остання повідомила, що допомагає по господарству [PERSON] , яке мешкає в квартирі [ADDRESS] . 24.10.2019 року знаходилась у вказаній квартирі, коли відчула стійкий неприємний запах, шум води з приміщення туалетної кімнати та побачила жовто-коричневу рідину, яка стікала по стелі, калюжу на підлозі, а також відчула неприємний запах стічних вод, який заповнив квартиру. Вирішила піднятись у квартиру, що знаходилась поверхом вище, двері відчинив чоловік у робочому одязі, який пояснив, що робить заміну труби стічних вод. Про факт залиття одразу повідомила [PERSON] . Згідно з актом КП "Жилкомсервіс" від 30.10.2019 року, складеного комісією у складі начальника дільниці №9 Базилевського С.В., інженера дільниці №9 [PERSON] та майстра дільниці №9 [PERSON] за результатами комісійного обстеження квартири [ADDRESS] , при комісійному обстеженні за вказаною адресою було встановлено, що у санвузлі на стелі помітно сліди затоплення у вигляді рудих плям. На момент обстеження в квартирі [ADDRESS] відчутний запах фекалій. Залиття квартири [ADDRESS] відбулось з вищерозташованої квартири [ADDRESS] , встановити причину залиття не видалось можливим, оскільки мешканець квартири [ADDRESS] відсутній. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, вину. За відсутносі хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2ст.77 ЦПК України). Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1ст.80 ЦПК України). Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України») Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Разом з тим, обов`язок доведення факту залиття квартири покладено на позивача. Зокрема, останній до матеріалів позовної заяви має додати комісійний акт, складений за участю представників обслуговуючої організації, яким би було зафіксовано сам факт затоплення, а також докази причин затоплення та розміру завданих збитків. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Вказані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у цивільній справі № 643/19078/15-ц. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму вказаного акта. Згідно роз`яснення Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 р. N 12/20-11-1975) в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Оцінюючи наданий стороною позивача акт про залиття на відповідність встановленим підзаконними актам вимогам, суд вважає доречним твердження відповідача про його невідповідність формі, передбаченій Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, однак враховуючи, що факт залиття квартири за адресою: [ADDRESS] не оспорюється стороною відповідача, а також підтверджується показаннями свідка, допитаного у судовому засіданні та письмовими поясненнями очевидця події, доданими до позовоної заяви, суд знаходить підтвердження факту залиття квартири, і як наслідок наявність підстав для стягнення з відповідача матеріальної шкоди та моральної шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири. Враховуючи надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат, пов`язаних із необхідністю зміни місця проживання внаслідок залиття квартири, а саме витрат на паливо для проїзду до приміського житла, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача матеріальну шкоду у заявленому позивачем з урахуванням уточнених позовних вимог розмірі. Стосовно компенсації моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи факт та характер залиття квартири, і пов`язаны з цим вимушені зміни у звичайному укладі життя позивача, що обумовлено необхідністю вжиття заходів для усунення наслідків завданої шкоди, вчинення дій на захист порушених прав, суд, виходячи з принципів співмірності, розумності та справедливості, вважає, що заявлена вимога про стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а саме оцінює заподіяну позивачеві моральну шкоду у розмірі 2000 грн., що буде достатньою та справедливою сатисфакцією порушених прав позивача з урахуванням конкретних обставин справи. Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які у даній справі складаються з витрат на оплату судового збору у сумі 840 грн 80 коп.

Outcome: partial