Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання події, що мала місце в ніч з 30.12.2012 року на 31.12.2012 року страховим випадком та стягнення страхового відшкодування в сумі 160 143,51 грн. Позов обґрунтований тим, що 31 жовтня 2012 р. позивач укладала з ПАТ «СК «Українська страхова група» договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2808-12-00134. За умовами вказаного договору було застраховано автомобіль позивача Honda Civic, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], від ряду ризиків, в тому числі і від викрадення. В період з 17-00 год. 30 грудня по 00-30 год. 31 грудня 2012 р. з майданчику для паркування автомобілів навпроти під'їзду № 2 будинку [ADDRESS] невстановлені особи викрали автомобіль позивача. З приводу викрадення автомобіля позивач звернулася із заявою до Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області, а 2 січня 2013 р. подала до ПАТ «СК «Українська страхова група» заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Протягом січня-березня 2013 р. позивач надала відповідачу ряд пояснень та додаткових документів щодо обставин страхового випадку, проте страхове відшкодування виплачене не було. 2 квітня 2013 р. відповідно до п. 11.7.7. договору страхування між позивачем та страховиком укладено договір про передачу майнових прав та переуступку права вимоги на застрахований транспортний засіб, відповідно до якого ПАТ «СК «Українська страхова група» зобов'язалась виплатити страхове відшкодування, а позивач - передати страховику право власності на автомобіль. Незважаючи на підписання вказаного договору та виконання страхувальником усіх умов договору страхування, страхове відшкодування виплачене не було. Відмову у виплаті страхового відшкодування позивач вважає порушенням умов договору страхування. Крім того, позивач просила визнати подію, що мала місце в ніч з 30 на 31 грудня 2012 р., страховим випадком. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Вказала, що з моменту підписання договору від 2 квітня 2013 р. до відповідача від позивача перейшло право власності на застрахований автомобіль і з цього ж часу у відповідача виник обов'язок сплатити страхове відшкодування. Вказаний договір є чинним, недійсним він не визнавався. Більш того згідно п. 3.3. вказаного договору передбачено штрафні санкції за невиконання або неналежне виконання умов договору в розмірі 0,1% від суми страхового відшкодування за кожен день прострочення зобов'язання. Враховуючи невиконання умов договору відповідачем, він повинен нести відповідальність за прострочення виплати страхового відшкодування відповідно до положень ст. 625 ЦК України у вигляді сплати трьох процентів річних та індексу інфляції. Представник позивача послалася також на безпідставність вимог страховика про надання другого комплекту ключів від автомобіля та постанови органу досудового розслідування вказавши, що другий комплект ключів від застрахованого транспортного засобу позивач втратила, а постанову органу досудового розслідування надати неможливо з огляду на невстановлення особи, яка вчинила викрадення автомобіля, та зміну кримінально-процесуального законодавства, що не було враховано при укладенні договору страхування. Представник ПАТ «СК «Українська страхова група» в суді заперечила щодо задоволення позовних вимог посилаючись на те, що позивач в порушення умов, визначених п.п. 11.7.5. п. 11.7. договору страхування, не надала другого комплекту ключів від транспортного засобу та постанову органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження або обвинувальний вирок суду. Ненадання повного комплекту оригінальних ключів від транспортного засобу відповідно до п.п. 16.1.3. п. 165.1. р. 16 ч. 2 договору страхування є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Надана позивачем довідка Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 22 вересня 2013 р. посвідчує лише факт звернення із заявою про втрату ключів, а не сам факт втрати ключів, а тому не може розцінюватись як доказ наявності їх у позивача. На думку представника відповідача посилання позивача на договір про передачу майнових прав на застрахований транспортний засіб є недоцільним, оскільки за умовами договору передача страхувальником страховику права власності на автомобіль відбувається лише після виплати страхового відшкодування, а так як страхове відшкодування не виплачувалось, право власності на автомобіль належить позивачу. Непогоджуючись з розміром заявлених позивачем вимог, представник відповідача послалася на те, що відповідно до звіту про оцінку дійсна вартість автомобіля позивача становить 109729,92 грн., і саме з вказаної суми необхідно здійснювати розрахунок розміру страхового відшкодування. Вказана сума підлягає зменшенню на суму неоплаченої позивачем страхової премії в розмірі 3653 грн. та франшизи, яка становить 5% від страхової суми, що складає 6500 грн. Таким чином загальний розмір страхового відшкодування становив би 99576,92 грн. З вказаної суми необхідно розраховувати і суму річних, інфляційних втрат та пені, яка відповідно до п. 19.1. договору страхування обмежується подвійною обліковою ставкою НБУ. Суд, заслухавши представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши надані сторонами письмові пояснення та письмові докази, вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 31 жовтня 2012 р. між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2808-12-00134, предметом якого є страхування майнових інтересів [PERSON], що не суперечать закону, пов'язаних з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем Honda Civic, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], на строк з 31 жовтня 2012 р. по 30 жовтня 2013 р. (а.с. 4-13). Відповідно до умов договору Страхувальник зобов'язався сплатити Страховику страхову премію в загальному розмірі 7306 грн. частинами - двома рівними платежами з терміном сплати до 31 жовтня 2012 р. та до 30 січня 2013 р., а Страховик взяв на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку з автомобілем Honda Civic, державний номер [NUMBER], здійснити на умовах договору страхову виплату Страхувальнику або Вигодонабувачу, яким [PERSON] зазначила ПАТ «Банк «Таврика». Сторони договору погодили перелік страхових випадків, за умови настання яких у Страховика виникає обов'язок здійснити страхову виплату, до яких зокрема віднесли викрадення транспортного засобу, визначили суму страхового відшкодування без урахування зносу та безумовну франшизу по ризику «викрадення» в розмірі 5% від страхової суми. Таким чином на підставі письмового договору між сторонами виникли відносини страхування, які врегульовані нормами глави 78 ЦК України та спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про страхування». 31 грудня 2012 р. [PERSON] звернулася до Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області із заявою про те, що її автомобіль Honda Civic, державний номер [NUMBER], який перебував на майданчику для паркування автомобілів навпроти під'їзду № 2 будинку [ADDRESS] Київської області, було викрадено. Цього ж дня інформацію за заявою [PERSON] внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 12012100230000469 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а автомобіль оголошено в розшук. На час розгляду справи особа, яка незаконно заволоділа транспортним засобом, не встановлена, постанови про закриття чи зупинення кримінального провадження не виносились (а.с. 20). 2 січня 2013 р. [PERSON] звернулася до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, надавши оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та 1 ключ від замка запалювання (а.с. 79, 15). Прийнявши заяву, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від замка запалювання автомобіля, ПАТ «СК «Українська страхова група» запропонувала [PERSON] надати додаткові документи, необхідні для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, зокрема постанови про порушення кримінальної справи, постанови про зупинення або закриття кримінальної справи, договору про передачу права власності на транспортний засіб (а.с. 14). 4 березня 2013 р. [PERSON] звернулася до ПАТ «СК «Українська страхова група» із запитом щодо розгляду її заяви про виплату страхового відшкодування, на який отримала відповідь про неможливість прийняття рішення про виплату (чи невиплату) страхового відшкодування у зв'язку з відсутністю відповідей з Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області (а.с. 16). 2 квітня 2013 р. між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] укладено договір про передачу майнових прав на транспортний засіб та переуступку права вимоги на застрахований транспортний засіб, відповідно до умов якого ПАТ «СК «Українська страхова група» зобов'язалася виплатити [PERSON] страхове відшкодування за викрадений 31 грудня 2012 р. автомобіль Honda Civic в загальній сумі 103229,92 грн., з яких перша частина відшкодування в сумі 3653 грн. зараховується в рахунок несплаченої частини страхового платежу, а друга частина в сумі 99576,92 грн. перераховується на розрахунковий рахунок позивача в банківській установі (а.с. 17-18). Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Укладений між сторонами договір від 2 квітня 2013 р. узгоджується з положенням п. 11.7.7. договору страхування та не суперечить положенням ЦК України та Закону України "Про страхування". Так відповідно до ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми, яка виплачується при настанні страхового випадку, визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При цьому страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Аналогічна норма міститься і в ч. 3 ст. 988 ЦК України, відповідно до якої страхова виплата за договором страхування не може перевищувати розміру реальних збитків. Вказаний договір є чинним, недійсним у встановленому законом порядку він не визнавався. За юридичною природою укладений між сторонами договір від 2 квітня 2013 р. містить ознаки новації (ч. 2 ст. 604 ЦК України), оскільки фактично вказаний договір передбачає заміну первісного зобов'язання, яке виникло на підставі договору страхування, новим зобов'язанням на встановлених договором умовах. Доводи представника відповідача про відсутність підстав для виплати [PERSON] страхового відшкодування з огляду на ненадання нею другого комплекту ключів від транспортного засобу, відсутність постанови органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження або обвинувального вироку суду та першочергового права вигодонабувача на отримання страхового відшкодування суд вважає необґрунтованими, оскільки підписання сторонами договору від 2 квітня 2013 р. є доказом ознайомлення їх з його предметом та усіма умовами і розцінюється як визнання Страховиком події, яка мала місце в ніч з 30 на 31 грудня 2012 р., страховим випадком за ризиком «викрадення», визнання ним права [PERSON] на отримання страхового відшкодування і узгодження сторонами розміру страхового відшкодування. З метою врегулювання страхового випадку позивачем також було надано ряд інших документів, затребуваних відповідачем, в тому числі довідку Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області, довідку ДАІ про оголошення застрахованого транспортного засобу у розшук, довідку ПАТ «ТАВРИКА» №05/002-33 від 08 січня 2013 р. про повне погашення заборгованості за кредитним договором перед ПАТ «Таврика», витяг про вилучення запису в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна від 22.01.2013 року та інші (всі документи долучені до матеріалів справи), в результаті розгляду яких відповідачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування, про що свідчить підписаний 02 квітня 2013 року вищезазначений Договір переуступки, укладений на 90 день з моменту початку проведення страхового розслідування відповідно до п. 9.3.6. Договору страхування. Проте, відповідач з метою затягування виконання взятих на себе зобов'язань вже за Договором переуступки, у відповідь на черговий запит позивача щодо стану розгляду страхової справи листом № 03/2437 від 16 квітня 2013 року повідомив позивача про необхідність надання постанови органів досудового розслідування про закриття кримінального провадження або обвинувальний вирок суду та витяг з ЄРДР, а також другого комплекту ключів запалення, хоча па момент підписання Договору переуступки був обізнаний про його об'єктивну відсутність у позивача. Виконуючи свої обов'язки та всіляко сприяючи відповідачу в отриманні необхідних документів, позивачем додатково було надано лист Обухівського РВ ГУ МВС України в Київській області №Д-33 від 06 червня 2013 року щодо стану кримінального провадження №12012100230000469, розпочатого 31.12.2012 року, яке триває, а також повідомлено відповідача про неможливість надати постанови органів досудового розслідування про закриття чи зупинення кримінального провадження, оскільки такі не виносилися (а.с. 20). Слід зазначити, що на момент виникнення страхового випадку, а саме викрадення автомобіля вже набрав чинності новий Кримінально-процесуальній кодекс України, відповідно до якого невстановлення винної особи у вчиненні кримінального правопорушення не є підставою для винесення постанови про зупинення кримінального провадження. Так само чинним КПК чітко передбачені підстави для винесення постанови про закриття кримінального провадження. Таким чином, відповідач, укладаючи Договір переуступки та створюючи для себе фактично нове зобов'язання, був обізнаний про всі обставини по справі, за наявності яких погодився виплатити узгоджену суму страхового відшкодування. А факт настання страхового випадку, що є відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» необхідною умовою для виникнення у страховика обов'язку по сплаті страхового відшкодування, відповідачем ніколи не заперечувався і не заперечується. Крім того, позивачем було надано відповідачу всі необхідні документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та проведення страховиком власного розслідування, за наслідками якого відповідачем не було отримано жодного доказу того, що подія викрадення застрахованого транспортного засобу позивача не може бути визнана страховим випадком, з чого виходить, що у відповідача настав обов'язок виплати страхового відшкодування. Згідно з приписами ст.ст. 526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що ПАТ «СК «Українська страхова група» порушило умови договору від 2 квітня 2013 р., не виплативши [PERSON] страхове відшкодування. Враховуючи порушення ПАТ «СК «Українська страхова група» зобов'язань за договором, позивач відповідно до 3.3. договору вправі вимагати сплати пені в розмірі 0,1% від суми виплаченого страхового відшкодування за кожен день прострочення зобов'язання. Підстав для обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ, що було передбачено п. 19.1. договору страхування, суд не вбачає, оскільки зобов'язання за договором страхування сторони замінили іншим зобов'язанням, яке передбачає стягнення пені без будь-яких обмежень. Зобов'язання, яке не виконав відповідач, є грошовим, а отже він в силу ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Щодо наданого у заяві про збільшення позовних вимог позивачем розрахунку суми позовних вимог, то суд з ним не погоджується, оскільки відповідно до договору про передачу майновий прав на тз та переуступку права вимоги на застрахований тз від 02.04.2013 року визначена сума страхового відшкодування в розмірі 99 576,92 грн., тобто нарахування індексу інфляції, 3% річних та пені повинно здійснюватися виходячи саме з зазначеної суми. Враховуючи, що страхове відшкодування в сумі 99576,92 грн. відповідач повинен був сплатити 2 квітня 2013 р., станом на 3 лютого 2014 р. він прострочив виконання зобов'язання на 307 днів. Таким чином сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 99975,23 грн. (99576,92х1,004), три проценти річних від простроченої суми - 2512,61 грн. (99576,92х3х307):365:100), а розмір пені за прострочення зобов'язання - 30570,11 грн. (99576,92х0,1х307):100). Отже, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, оставини, на які посилається позивач та її представник - доведеними та підтверджені належними та допустимими доказами по справі, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1330,58 грн. судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial