Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Вказав, що рішенням суду від 06.06.2012 року з нього на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання їхнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. На даний час він отримує заробітну плату, що складає 1250 грн. в місяць. Внаслідок сплати аліментів перебуває за межею бідності, оскільки коштів залишається менше ніж становить прожитковий мінімум. Крім того, перебує у шлюбі з [PERSON], і з нею також має спільну дитинку - доньку [PERSON], [INFO]. В свою чергу, позивач працює і має можливість утримувати сина за власні кошти та з урахуванням надання ним деякої допомоги. Просив суд зменшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON] з ? частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 1/6 частини, оскільки не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, визначеному попереднім рішенням суду. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, псилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач позов не визнала, заперечивши проти задоволення позову про зменшення розміру аліментів. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу між батьками проживає разом із матір'ю. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06.06.2008 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу). Відповідно до ст. 192 ч. 1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз'яснення, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У п.23 зазначеної вище Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року судам роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У судовому засіданні з'ясовано, що відповідач з 04 травня 2015 року працює у ТОВ «АПК-Богданівка» на посаді охоронця. Згідно довідки від 01.07.2015 року останній отримує хоч і невеликий проте стабільний дохід, що складає 1250 грн. на місяць. Зі слів позивача до цього три роки він взагалі офіційно не був працевлаштований, мав тимчасові нерегулярні підробітки. Згідно довідки ВДВС Знам'янського МРУЮ від 16.07.2015 року № 23109 (а.с. 7) станом на 01.07.2015 року заборгованість позивача по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] складає 5922,16 грн. Судом також з'ясовано, що позивач перебуває у шлюбі з [PERSON], з якою вони також мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Крім того, з ними проживає і донька дружини від попереднього шлюбу - [PERSON], [INFO], однак позивач не відзначає, що несе також тягар по утриманню і цієї дитини, тому суд даний факт до уваги не приймає і не враховує при вирішенні даного спору. В свою чергу, судом встановлено і те, що відповідач працює у Територіальному центрі соціального обслуговування та надання соціальних послуг Знам'янського району на посаді соціального працівника, її середня заробітна плата за період з квітня 2014 року по березень 2015 року, що визначена шляхом поділу загального заробітку на відповідну кількість місяців, становить 1914,13 грн., тобто є не суттєво більшою ніж дохід позивача. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтями 141, 142 СК України визначено принципи рівності прав та обов'язків батьків щодо дітей і навпаки, тобто мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, а діти в свою чергу щодо батьків, не залежно від того, чи перебувають батьки у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд вважає, що зменшення розміру аліментів на утримання [PERSON] призведе до звуження обсягу обов'язків батька у порівнянні з матір'ю по відношенню до дитини і так само до можливого звуження обсягу прав цієї дитини щодо батька у порівнянні з іншою дитиною позивача. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину, за жодних обставин, не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Наразі стягнення аліментів у розмірі ? частини доходу позивача, який він має на даний час, не дорівнює навіть 30 % прожиткового мінімуму на дитину, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2015 рік», який з 01.09.2015 року вже складає 1455 грн. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потребособистості. Конвенція ООН про права дитини (прийнята й відкрита для підписання, ратифікації та приєднання резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., набула чинності для України з 27.09.1991 р.), визначає пріоритет у суспільстві саме інтересів дитини. Стаття 6 Конвенції містить принцип щодо необхідності забезпечення у максимально можливій мірі виживання та здорового розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На думку суду дитина не повинна отримувати матеріальне забезпечення зі сторони батька у розмірі, що становить навіть менше ніж найнижча межа, встановлена законом. Обов'язком батька, який має двох дітей, є сприяння їхньому забезпеченню принаймні на мінімально необхідному для цього рівні, в рівній мірі щодо кожної своєї дитини, враховуючи також, що матеріальне забезпечення дітей має переважати на його власним у разі недостатності відповідних ресурсів. Разом з тим, очевидно ж що решта матеріального забезпечення у разі недостатності допомоги зі сторони батька покладається у такому випадку на матір, що є явно несправедливим. Батьки повинні нести однакову відповідальність у цьому питанні. Крім того, позивач і так нерегулярно сплачує на користь відповідача аліменти на утримання сина, про що свідчить заборгованість у сумі 5922,16 грн. станом на 01.07.2015 року. Останні три роки позивач взагалі офіційно не працював, мав нерегулярний заробіток, а тому підстав вважати, що його матеріальний стан погіршився у суду не має, навпаки тепер він має регулярний і стабільний дохід. Сімейний стан у нього змінився у зв'язку з одруженням та народженням другої дитини ще у 2009 році, з того часу питання зменшення розміру аліментів ним не ініціювалось, тобто достатньо тривалий час він не вважав дану обставину підставою для зменшення розміру аліментів на старшу дитину. Інших можливих причин зменшення розміру аліментів судом не встановлено. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для зменшення аліментів, що стягуються з позивача на утримання сина [PERSON], які з урахуванням розміру його щомісячного доходу і так не дотягують до 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи також знаходження на його утриманні і ще однієї малолітньої дитини, оскільки у будь-якому випадку, виходячи із принципу рівності його обов'язків щодо обох дітей, загальний розмір утримання і тоді не буде перевищувати ? його доходу, як того вимагає Закон, а тому приймаючи до уваги відсутність підстав вважати, що матеріальний стан позивача погіршився, а також рівність обов'язків обох батьків щодо дитини, так як зменшення аліментів призведе до збільшення матеріального навантаження за утримання дитини на матір, яка має не набагато більший дохід, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed