Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач КП "Розділжитлосервіс" 05.08.2016 року пред'явив позов відповідно до якого просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 11056,11 гривень, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат. В обгрунтування позову наведено наступне. Відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS]. Позивач є суб'єктом господарювання, що уповноважений на надання житлово-комунальних послуг. Позивач надає відповідачам житлово-комунальні послуги, однак, відповідачі не оплачують послуги позивачу. Внаслідок таких дій у відповідачів виникла заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 11056,11 гривень. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, в обгрунтування позову навів доводи викладені у позовній заяві, зазначивши, що просить суд стягнути заборгованість у повному обсязі без застосування строку позовної давності. Відповідач [PERSON] позов не визнала, пояснила, що відповідач не надає житлово-комунальні послуги, а тому вона не бачить підстав для їх оплати, крім того, просила застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву про проведення судового розгляду справи у його відсутності. У ході розгляду справи відповідачі подали письмові заперечення на позов, в обгрунтування яких навели наступне. Правова норма, щодо оплати позивачу за житлово-комунальні послуги відсутня, оскільки власники приватизованих квартир зобов'язані оплачувати лише податок. Крім того, будинок у якому проживають відповідачі занедбаний, ремонт у ньому не проводився з 1958 року. Докази надання послуг у справі відсутні. Підпис у договорі від 04.01.2010 року №10/1 не [PERSON] Договір про реструктуризацію заборгованості від 20.01.2012 року підписаний [PERSON] помилково. 07.02.2012 року [PERSON] подала заяву про невведення в дію даного договору. Крім того, відповідачі обробляють прибудинкову територію та надають кошти на утримання будинку. А тому, правові підстави сплати коштів позивачу на думку відповідачів відсутні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Згідно статуту КП "Розділжитлосервіс" предметом діяльності підприємства є надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до довідки від 19.07.2016 року №1003 відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS]. 04.01.2010 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір №М10/1 відповідно до якого позивач зобов'язався надавати [PERSON] житлово-комунальні послуги, а [PERSON] - оплачувати дані послуги щомісячно не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим. Договір укладено строком на 5 років. [PERSON], всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не надала доказів того, що підпис у договорі виконаний не нею, а також у ході судового розгляду не заявляла клопотання про призначення відповідної експертизи. Згідно договору №1 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги від 20.01.2012 року, сторони домовилися, що для погашення [PERSON] заборгованості у розмірі 5609,52 гривень, вона буде сплачувати по 140,24 гривень щомісяця протягом 40 календаринх місяців. На підтвердження факту розірвання даного договору відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.60 ЦПК України доказів не надала. Згідно розрахунків заборгованості за 2013, 2014, 2015 роки та за січень - липень 2016 року у відповідачів виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 4544,06 гривень. Згідно рішень Виконавчого комітету Новороздільської міської ради Львівської області від 01.07.2013 року, 30.01.2013 року, 15.11.2016 року, 28.12.2016 року та 26.01.2017 року затверджено перелік, строки надання та тарифи на житлово-комунальні послуги. Згідно графіку виконання робіт з капітального та поточних ремонів у будинку відповідачів у 2007 році запланований ремонт шиферної покрівлі, у 2010 році - поточний ремонт цоколя, у 2011 році - ремонт покрівлі, відмостки, заміна коньків, ремонт водостічних труб, у 2012 році - ремонт шиферної покрівлі, у 2013 році - ремонт фасаду. Проведення даних робіт стверджується актами прийммання робіт за відповідні роки. Згідно акту від 20.12.2006 року жителі будинку №10 на вул. Гетьмана Мазепи, у м. Новий Розділ зазначили, що будинок знаходиться у незадовільному стані. Згідно відповіді від 16.01.2007 року №67/02-16 позивач повідомив [PERSON], що підстав для проведення капітального ремонту будинку у якому вона проживає немає, оскільки будинок знаходиться у задовільному стані, під'їзди чисті та відремонтовані. Згідно відповіді від 04.03.2008 року №321 [PERSON] відмовлено у проведенні санітарної побілки у її квартирі, оскільки вона відмовилася підписати акт визначення обсягу робіт та позивач не має ліцензії про надання платних послуг населенню. Відповідно до відповіді Прокуратури Львівської області від 09.02.2011 року №07/1-3108-09 - законних підстав для вжиття заходів прокурорського реагування, за результатами розгляду звернення позивача про проведення ремонтних робіт у будинку де вона проживає та перевірки правомірності нарахування плати за теплову енергію, немає. Згідно відповіді від 20.09.2016 року позивач відмовився продавати [PERSON] будівельні матеріали, оскільки це суперечить його статуту. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За змістом ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов'язку споживача житлово-комунальних послуг укласти договір з виконавцем послуг, що передбачений п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідає обов'язок виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачу стало відомо про порушення свого права з отримання оплати за житлово-комунальні послуги з моменту несплати відповідачами першого платежу. Судом встановлено, що 12.05.2015 року позивач звернувся в суд з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги. Згідно ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 12.06.2015 року судовий наказ скасовано. Згідно ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, звернення до суду з заявою про видачу судового наказу у розумінні ст.264 ЦК України є юридичним фактом, що перериває строк позовної давності. Враховуючи наведене, з відповідачів підлягає до стягнення заборгованість за комунальні послуги в межах строку позовної давності, а саме з 12.05.2012 року. Однак, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, позивачем не надано на підтвердження своїх позовних вимог, розрахунку заборгованості відповідачів за житлово-комунальні послуги за 2012 рік, а тому враховуючи наявні у справі докази з відповідачів слід стягнути солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2013 року по 01.07.2016 року, оскільки розмір заборгованості за даний період підтверджується зібраними у справі доказами. Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з урахуванням строків позовної давності та наданих суду доказів. З відповідачів слід стягнути судові витрати в користь позивача в рівних частинах.

Outcome: approved