Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/11-173/460 від 21.09.2007 року у розмірі 308 126,11 грн., - трикімнатну квартиру загальною площею 66,3 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Коспанія «Довіра та Гарантія» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі - продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», за ціною встановленою за згодою встановленою іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та стягнути з відповідача судові витрати. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 21 вересня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого за всіма правами та обов`язками є АТ «Райффайзен Банк Аваль») (надалі - Банк) та [PERSON] (далі - відповідач) укладено кредитний договір № 014/11-173/460 (далі- кредитний договір). Відповідно до його умов відповідач [PERSON] отримала кредит. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 21 вересня 2007 року між банком та позичальником укладено іпотечний договір №014/11-173/460/1, посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Гнатенко В.Л. та зареєстрованого за № 6022 (надалі - договір іпотеки). Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира загальною площею 66,3 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності. Згідно п.1.3 Договору іпотеки, вартість предмета іпотеки становить 74061,00 грн. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Іпотекодержателем є ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте, всупечер умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та процентами. 17 червня 2016 року між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» (надалі - ПАТ «Вектор Банк») укладено договір про відступлення права вимоги № 114/21, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/11-173/460 від 21 вересня 2007 року, перейшло до ПАТ «Вектор Банк». 17 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (надалі - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») укладено договір відступлення права вимоги № 265/ФК-16, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № 014/11-173/460 від 21 вересня 2007 року, перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». 22 червня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» укладено договір відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до якого право вимоги за договором іпотеки № 014/11-173/460 від 12 вересня 2008 року, перейшло до ПАТ «Вектор Банк». 22 червня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за Договором іпотеки № 014/11-173/460 від 12 вересня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Згідно реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги №265/ФК-16 від 21.09.2015 року, у зв`язку з невиконанням зобов`язань у позичальника існує заборгованість за кредитним договором № 014/11-173/460 від 21.09.2007 року у розмірі 308126,11 грн., що складається з: суми заборгованості за основною сумою боргу по кредиту - 56236,11 грн., суми заборгованості за відсотками у валюті договору - 31740,52 грн., суми пені у валюті договору - 220149,48 грн. Ухвалою суду від 04 липня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження (а.с.31). 23 серпня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті (а.с.54) В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте надав заяву в якій просить розглянути дану справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Судом встановлено, що 21 вересня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/11-173/460, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 60128,60 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та сплатою комісійної винагороди. 21 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (іпокодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки №014/11-173/460/1. Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з кредитного договору №014/11-173/460 від 21.09.2007 року, укладеного між іпотекодержателем та позичальником. Відповідно до п. 1.2. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: трикімнатна квартира загальною площею 66,3 кв.м, житловою площею 39,5 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 3.1.4. договору іпотеки, іпотекодержатель має право, у випадку невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором або позивальником зобов`язань за кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки. Відповідно до п. 3.1.6. договору іпотеки, іпотекодержатель має право, здійснювати переоцінку предмета іпотеки у зв`язку із змінами кон`юктури ринку, а також у разі пролонгації Кредитного договору. Відповідно до ч 1, ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки, передбаченого законом, покладається на іпотекодержателя, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 1 та ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно п. 37 Постанови №5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Відповідно до п. 5.5.3. договору іпотеки, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, може проводитись, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкова ціна продажу предмета іпотеки прилюдних торгів встановлюється за рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем якщо така згода не досягнута - спеціалізованою організацією, що проводить прилюдні торги на підставі оцінки предмета іпотеки. При цьому початкова ціна не може бути нижчою за 90 відсотків вартості предмета іпотеки, визначеної шляхом його оцінки. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 38 Закону України "Про іпотеку", якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається. За вимогами ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший відсоток не встановлений договором. У зв`язку з невиконання зобов`язань за кредитним договором у відповідача [PERSON] існує заборгованість за кредитним договором № 014/11-173/460 від 21.09.2007 року у розмірі 308126,11 грн., що складається з: суми заборгованості за основною сумою боргу по кредиту - 56236,11 грн., суми заборгованості за відсотками у валюті договору - 31740,52 грн., суми пені у валюті договору - 220149,48 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави до висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема, заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року у справі за № 6-10цс13. 17 червня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» (у подальшому сторони) було укладено договір відступлення права вимоги № 265/ФК-16. Відповідно до умов якого право вимоги за договором іпотеки № 014/11-173/460 від 21.09.2007 року, позичальник: [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Отже, з дня укладення договору про відступлення прав вимоги від 17 червня 2016 року, тобто з 17 червня 2016 року, до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшли всі права вимоги (замість первісного кредитора - ПАТ «Вектора Банк») до позичальника [PERSON] . Таким чином, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме: ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 014/11-173/460 від 21 вересня 2007 року. Прийняті на себе зобовязання позичальник [PERSON] належним чином не виконувала і має прострочення строків сплати процентів, суми кредиту, суми пені. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-979 цс 15. 22 червня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та публічним акціонерним товариством «Вектор Банк» (у подальшому сторони) було укладено договір відступлення права вимоги № 510. Відповідно до умов п. 1.1.1. якого публічне акціонерне товариство «Вектор Банк» передає та відступає товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» сукупність прав, належних ПАТ «Вектор Банк» за Договором забезпечення, згідно якого іпотекодавцем є: [PERSON] , ІПН [NUMBER] , тип майна: квартира, загальною площею - 66,3 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , включаючи, але не обмежуючись, правом звертати стягнення на заставлене майно. Оскільки судом встановлено, що відповідачем порушені умови кредитного договору щодо строків погашення кредитних коштів, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки з правом продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. (а.с.1).

Outcome: approved