Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивачем заявлені вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим примішенням-кв.2 буд.90 по вул. Галатівська м. Ніжина, з посиланням на те, що позивач є власником даної квартири, [PERSON]В, яка є колишньою його дружиною, та її дочка [PERSON] в даній квартирі з 09 грудня 2014 року не проживають, відповідачі в добровільному порядку зніматися із реєстраційного обліку не бажають, що порушує право позивача на користування належною власністю. Ухвалою суду від 05 січня 2018 року позов в частині вимог до [PERSON], [INFO], згідно клопотання позивача [PERSON] залишений без розгляду. Згідно заяви від 16 квітня 2018 року позивач [PERSON] підтримує заявлені вимоги, просить розглянути справу за відсутності. Відповідно до заяви від 12 березня 2018 року відповідач [PERSON] позов визнала, просить розглянути справу за відсутності. Представник органу опіки та піклування Ніжинської міської ради в судове засідання не з»явився без повідомлення причин. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з"явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена згідно ч.ч.6, 7, 8 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями про вручення за адресами фактичного та зареєстрованого місця її проживання, відповідач, яка не повідомила суду іншої адреси, не зявилась в судове засідання без повідомлення причин і не подала відзиву. Також виклик відповідача здійснений через оголошення на офіційній сторінці Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області веб-порталу судової влади України. Інші заяви, клопотання учасників справи відсутні. Учасники справи в судове засідання не з"явились, у зв"язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Позивач [PERSON] є власником 1 / 10 частки буд.90 по вул.Піонерська м.Ніжина Чернігівської області, підстава-свідоцтво про право на спадщину від 13 лютого 2004 року, реєстрація права власності проведена 17 березня 2004 року, та власником 1 / 10 частки вказаного будинку, підстава-договір дарування від 25 березня 2004 року, реєстрація права власності проведена 28 квітня 2004 року, що підтверджується копіями витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17 березня 2004 року та 28 квітня 2004 року. За таких обставин позивач [PERSON] є власником 1 / 5 частки буд.90 по вул.Піонерська м.Ніжина Чернігівської області. Докази на підтвердження виділення даної частки в натурі, присвоєння окремого номера,-відсутні. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 26 травня 2017 року у буд.90 по вул.Галатівська м.Ніжина зареєстровані, зокрема: колишня дружина [PERSON], дочка колишньої дружина [PERSON] та син позивача [PERSON], які згідно Акту обстеження за участі позивача та свідків [PERSON], [PERSON] у будинку не проживають з 09 грудня 2014 року. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Спір виник між позивачем, як співвласником будинку, та відповідачами, як колишніми членами його сім"ї. Право члена сімї власника на користування житлом є сервітутним правом, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сімї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~ Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із врахуванням викладеного та непроживання відповідачів у даному будинку понад один рік, відсутності перешкод останнім у цьому, відсутності домовленостей відповідачів з позивачем, як співвласником будинку, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідачів щодо володіння та користування ним, наявні підстави для визнання останніх такими, що втратили право користування житловим примішенням,- буд.90 по вул.Галатівська (до перейменування-Піонерська)\~ м.Ніжина Чернігівської області. Визнання відповідачем [PERSON] позову згідно поданої нею письмової заяви не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що є також підставою в порядку ст.206 ЦПК України для ухвалення рішення про задоволення позову. Також судом враховується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] своїми діями не засвідчила те, що не втратила інтерес до вищезазначеного будинку, в якому має своє зареєстроване місце проживання, також остання не надала суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв»язку з чим несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: approved