Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 30.09.2017 року відповідач [PERSON] отримав від нього грошові кошти в сумі 79 560,00 гривень, що по курсу НБУ станом на 30.09.2017 року становить 3000 дол.США,згідно договору позики від 30.09.2017 року,які зобов`язався повернути до 01.05.2018 року, що підтверджено розпискою даною відповідачем. Однак, відповідач у встановлений строк отриманих коштів не повернув, його прохання повернути борг ігнорує, уникає з ним зустрічей та будь-яких контактів. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 79560,00 грн. заборгованість по основній сумі боргу, 209 773,20 грн. сума відсотків за користування позикою, 3 858,12 грн. сума заборгованості з розрахунком 3%, 7 689,86 грн. сума інфляційних нарахувань. В судовое засідання позивач подав письмове клопотання, в якому підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити, просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач в судове засідання подав письмове клопотання,в якому визнав позовні вимоги, просить суд слухати справу у його відсутність,однак просить застосувати до нього ст.551 ЦК України. Суд, розглянувши письмові клопотання позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 30.09.2017 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів, згідно якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 79560,00 гривень та зобов"язався повернути позику в повному розмірі до 01 травня 2018 року, на підтвердження якого року відповідач [PERSON] написав боргову розписку (а.с.7). На час розгляду справи відповідач не повернув позивачу позику. Таким чином, вказані договір та розписка є документом, що підтверджують боргове зобов`язання відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] та містить істотні умови укладеного між сторонами договору позики, а саме підтверджує факт отримання відповідачем вказаної суми, містить зобов`язання повернути ці грошові кошти, та містить дату отримання коштів. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач свої зодов"язання не виконав, в зв"язку з чим виникла заборгованість в розмірі суми позики. Відповідачем не спростовано жодним чином наведені позивачем розрахунки, а тому вимоги позову підлягають до задоволення. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. В правовій позиції ВСУ у справі за № 6-996цс17 зазначено,що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. В правовій позиції ВСУ у справі № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року зазначено,що відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Згідно ст.411 ЦПК України правова позиція касаційної інстанції є обов`язковою для судів першої інстанції. Оскільки відповідачем суму боргу в обумовлений в розписці строк не повернуто то право позивача порушено, а тому підлягає судовому захисту. Окрім того, що відповідач не повернув позивачу основний борг, він зобов`язаний сплатити 3% річних,інфляційні та відсотки за користування позикою. Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Так, за договором позики від 30 вересня 2017 року, у відповідача виникла заборгованість із 01 травня 2018 року (перший день прострочення) по сьогоднішній день - 11 грудня 2019 року, що становить 26 місяців та 11 днів (590 днів прострочення) в сумі 300 881,18 (триста тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня 18 копійок), з яких: % заборгованість по основній сумі боргу - 79 560,00 (сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот шістдесят гривень); сума відсотків за користування позикою (10% від загальної с\\ми позики щомісячно відповідно до п.3.4. Договору позики) - 209 773,20 (двісті дев`ять тисяч сімсот сімдесят три гривні 20 копійок). сума заборгованості з розрахунком 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання - становить 3 858,12 (три тисячі вісімсот п`ятдесят вісім гривень 12 копійок), (розрахунок додається до позовної заяви); сума інфляційних нарахувань на суму боргу - 7 689,86 (сім тисяч шістсот вісімдесят десять гривень 86 копійок). Таким чином, [PERSON] зобов`язаний сплатити позивачу заборговані кошти в сумі 300 881,18 (триста тисяч вісімсот вісімдесят одна гривня 18 копійок), які були вирахувані наступним чином: 79 560,00 грн. + 209773,20 грн. + 3 858,12 грн. + 7 689,86 = 300 881,18 грн. Відповідач звернувся до суду з клопотанням про застосування до нього ст.551 ЦК України,яку при вирішенні справи по суті, суд бере до уваги. Так, відповідач тривалий час хворіє,на даний час оформляє групу інвалідності,не працює, відповідно суд приходить до висновку про можливість застосування ст.551 ЦК України та зменшення суми відсотків за користування кредитом з 209773,20 грн. до 40 000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки наявність боргового документа - розписки, у позивача, свідчить про існування невиконаного відповідачем перед ним зобов`язання.

Outcome: partial