Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом у якому просить суд надати дозвіл на виїзд за межі України її сина, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , без дозволу та згоди батька дитини [PERSON] у супроводі матері [PERSON] на строк з 01.01.2020 р. по 31.06.2020 р. з метою продовження навчання у Республіці Польща. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що в період з 10.07.1997 р. по 01.04.2013 р. позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей донька - [PERSON] [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею. Відповідач не приділяє належної уваги своїм дітям, не цікавиться їх здоров`ям, вихованням, добровільно не надає матеріальної допомоги. Вона самостійно матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Починаючи з 01.09.2019 р по 30.06.2020 р. їх неповнолітній син продовжує навчатися у Республіці Польща у економіко - технологічному коледжі ім. Війскових Львувецької землі у м. Раковіце - Вельке. Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.07.2019 р. було надано дозвіл неповнолітньому сину [PERSON] на виїзд за межі України без згоди батька [PERSON] на строк з 23.07.2019р. по 31.12.2019р. з метою оздоровлення у Республіку Польща та у Республіку Туреччина. Зважаючи на те, що встановлений рішенням суду термін закінчується 31.12.2019р., син продовжує навчання у Респуліці Польща, а відповідач не бажає добровільно надати згоду на виїзд дитини за межі України, тому вважає, що є всі підстави для надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька у зв`язку з чим звернулася з вказаним позовом до суду та просить такий задоволити. В судовому засіданні представник позивача адвокат Андрейків Ю.Я. позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, та просив таку задоволити, оскільки на неодноразові прохання позивачки до відповідача надати у добровільному порядку згоду на виїзд за межі України його сину з метою навчання у Республіці Польща останній не реагує та відмовляється разом звернутись до нотаріуса щоб оформити дозвіл на виїзд дитини за кордон. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був судом належними чином повідомлений про час та місце слухання справи рекомендованим листом з повідомленням, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надіслав. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.04.2013р. /а.с.7/ Під час перебування сторін у шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , а також дочка [PERSON] [INFO] .. /а.с. 6/ Судом встановлено, що згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.07.2019 р. [PERSON] було надано дозвіл на виїзд за межі України її сина, неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , без дозволу та супроводу батька дитини [PERSON] у супроводі матері [PERSON] , на строк з 23.07.2019р. по 31.12.2019р., з метою оздоровлення у Республіку Польща та Республіка Туреччина./а.с.11-15/ Як вбачається з довідки від 07.11.2019р., належним чином перекладеної з польської на українську мову, учень [PERSON] у шкільному році 2019/20 та протягом терміну від 01.09.2019р. до 30.06.2020р. перебуває і є зареєстрований в інтернаті економіко -технологічному коледжі ім. Війскових Львувецької землі у м. Раковіце - Вельке. Тижневе перебування. Плата за проживання становить 50 польських злотих на місяць, денна норма харчування - 10 польських злотих, включаючи обід-3,50 польських злотих./а.с.9/ Позивач скористалась свої правом передбаченим ст. 4 ЦПК України та звернулась до суду з позовом, оскільки відповідач у добровільному порядку не надає згоди на виїзд неповнолітнього сина на навчання за межі України у Республіка Польща. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Також у відповідності до ч.1,ч.2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р.- держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини. Крім цього ст. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Приписами ст. 33 Конституції України задекларовано, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до абзацу 3 ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пункту 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, які уповноважені особа батьками здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави (держав) прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Відповідно до абз. 9 п.п. 2, п. 4 вказаних Правил перетинання державного кордону громадянами України, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків зокрема за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Тобто, діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Вимогами ст. ст. 13, 76 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. На підставі вищенаведеного, повно та всебічно дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме слід надати дозвіл неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , на виїзд за межі України у Республіку Польща для продовження навчання, без згоди батька [PERSON] , у супроводі матері [PERSON] на період з моменту ухвалення рішення - 12.02.2020 року по 31.06.2020 року. Суд приходить до переконання, що надання [PERSON] дозволу на виїзд за межі України а саме у Республіку Польща її неповнолітнього сина [PERSON] дозволить йому навчатись у навчальному закладі у Республіці Польща, що буде відповідати його найвищим інтересам, та сприятиме його розвитку і в той же час не позбавить батька права брати належну участь у вихованні дитини.

Outcome: dismissed