Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , Державного акту на право власності на земельну ділянку площею 4.3827 га серії ЛВ № 043516, виданим Кам-Бузькою РДА 20.05.2004 року та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 4.3827 га кадастровий номер ділянки: 1) 2.1471 га- 4622185600:14:000:0051; 2) 1.7403 га- 4622185600:12:000:0134; 3) 0.4953 га- 4622185600:13:000:0023, яка розташована на території Добротвірської селищної (Сілецької сільської) ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №043516, виданим Кам`янка-Бузькою РДА 20.05.2004 року. Позивач в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти позову не заперечує. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За вимогами ст.ст. 328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують своє право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] . Факт її смерті підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 22.01.2021 року Кам`янка-Бузьким районним відділом ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), про що 22.01.2021 року складено відповідний актовий запис за № 27. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка площею 4.3827 га, розташована на території Добротвірської селищної (Сілецької сільської) ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала їй відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №043516, виданим Кам-Бузькою РДА 20.05.2004 року. Судом встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 01.11.2010 року секретарем виконкому Сілецької сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за №29, відповідно до якого заповіла все своє майно [PERSON] . Даний заповіт у виконкомі Сілецької сільської ради не змінювався і не скасовувався, що підтверджується довідкою виданою Добротвірською селищною радою №96 від 29.03.2021 року. Копію заповіту я долучаю до матеріалів справи. Чоловік [PERSON] - [PERSON] - помер [INFO] , дітей від даного шлюбу не було. З матеріалів справи вбачається, що Державний акт на право власності на земельну ділянку був виданий на прізвище [PERSON] . [PERSON] проживала без реєстрації шлюбу із громадянином [PERSON] , який помер [INFO] . При формуванні списків пайовиків у 1994 році, в розділі пенсіонери, вона була включена у списки під прізвищем " [PERSON] ", хоча 10.02.1990 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 10.02.1990 року Сілецькою сільською радою Кам`янка-Бузького району Львівської області. Судом встановлено, що до дня смерті [PERSON] постійно проживала одна та була прописана в [ADDRESS] . [PERSON] постійно проживає та зареєстрований в [ADDRESS] , тому постійно допомагав [PERSON] , разом вели підсобне господарство, обробляли присадибну земельну ділянку, проводили поточні ремонти будинку та господарських споруд, опікувався нею і здійснив її поховання, що підтверджується довідкою виданою Добротвірською селищною радою №98-99 від 29.03.2021 року. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. Обставин, які б вказували, що на спадкове майно окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно - немає. У зв`язку із вищенаведеним, суд приходить переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Суд приймає до уваги подані позивачем докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами глави 86 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог п.п. 4, 7 Постанови ПВС України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб, а також за заявою прокурора. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. В силу вимог п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно вимог п.п.1, 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Приймаючи до уваги вказані обставини, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, поскільки підтверджений матеріалами справи, встановлення даного факту необхідне заявнику для оформлення спадщини, іншого порядку його встановлення законом не визначено. Доказів, які б викликали сумнів суду у правомірності вимог заявника у судовому засіданні не здобуто. Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 328, 1218, 1223, 1261 ЦК України,

Outcome: approved