Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Представник позивача мотивує вимоги тим, що позивач та відповідач перебували в шлюбі з 16 жовтня 2009 року. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 18.09.2013 року і до досягнення сином повноліття. У малолітнього сина [PERSON] виявилося тяжке захворювання та був встановлений діагноз - Сидром Вільямса та дитину визнано інвалідом з дитинства терміном до досягнення 18 - го віку. З моменту встанволення даного діагнозу сину відповідач став самоусуватися від спілкування з сином, дана обставина стала підставою для розірвання шлюбу та в послідуючому відповідач ніяких взаємин з сином не підтримує, не бере участі у його розвитку, матеріально не забезпечує та не приймає участі у додаткових витрат на утримання сина, викликаних його захворюваннями, не створює умов для отримання ним освіти. Дитина проживає разом з матір`ю яка й займається його вихованням та матеріальним забезпеченням. Відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно сина в судовому порядку. В судовому засіданні позивач та її представник просили задовольнити позов з обставин викладених в позовній заяві стверджуючи, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, взагалі не цікавтиься життям свого сина, довготривалий період часу, а саме з 2012 року не бачив свого сина та не приймає будь якої участі у вихованні сина. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що він приймає участь у вихованні сина, частково сплачуючи аліменти на утримання сина, при цьому визнав факт, що фактично з 2012 року він не бачив свого сина, не спілкувався з ним та не зміг пояснити нічого про його життя, але при цьому зазначав, що зі сторони позивача йому чиняться перешкоди в спілкуванні з сином, при цьому не надав до суду доказів в обґрунтування своєї позиції. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився. Надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малоітнього [PERSON] . Суд заслухавши думку учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2009 року. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 18.09.2013 року і до досягнення сином повноліття. Відповідно до свідоцтва про народження батьком малолітнього [PERSON] [INFO] являється [PERSON] У малолітнього [PERSON] виявлено захворювання - Сидром Вільямса та дитину визнано інвалідом з дитинства терміном до досягненню 18 - го віку, в зв`язку з чим малолітній потребує додаткового догляду та додаткових витрат на його утримання. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач повинен у відповідності до вимог закону утримувати дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально. Дитина потребує матеріальної допомоги, відповідач здатний надати таку допомогу. Відповідно до наданих матеріалів з навчальних закладів, а саме з закладу дошкільної освіти №591, та з спеціальної школи - інтернату №26 вихованням [PERSON] займається позивач по справі [PERSON] , батько участі у вихованні сина не приймає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.02.2020 року № 103/1318/41/3 орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO] у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дитини. Суд вважає висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам малолітнього [PERSON] та узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Також під час судового розгляду було допитані свідки, що підтвердили в судовому засіданні, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] , вихованням, лікуванням, навчанням займається безпосередньо позивач по справі. Відповідно до рішень Дніпровського районного суду м.Києва від 26.08.2014 року (справа №755/18560/14-ц), 25.07.2016 року (справа №755/5929/16-ц) вбачається, що позивач [PERSON] зверталася з позовом до [PERSON] про відшкодування додаткових витрат на дитину, що також підтверджує, що відповідач не приймає участі в утриманні сина та не несе витрати по його лікуванню. Як убачається з наданих документів з Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва, відповідач [PERSON] в добровільному порядку не виконує рішення суду, та до останнього державним виконавцем в рамках виконавчого провадження здійснюються заходи тимчасових обмежень спрямованих на виконання рішення судів. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У п. 15 Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року роз`яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно зі ст.ст.12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину,піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральнийрозвиток, навчання, сторювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Також як було встановлено в судовому засіданні, що відповідач не намагаєся встановити контакт зі своїм сином, також, як було встановлено в судовому засданні, що відповідач не приділяє часу на його вихованя та додгляд . Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У рішенні Європейського суду від 18 грудня 2008р. по справі "Савіни проти України" зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини." Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Також статтями 80,81 даного Кодексу визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази на підставі вказаних норм закону, суд приходить до висновку про доцільність в задоволенні заявлених вимог про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно сина [PERSON] . З огляду на викладене, взявши до уваги надані докази, висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, суд вважає встановленим, що відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків відносно малолітнього сина. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статтей, 137,141 ЦПК України. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 768,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

Outcome: approved