Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], вказавши, що 18.11.2011 року між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб в Ленінському відділі РАЦС ЗМУЮ, актовий запис № 771. Від цього шлюбу мають малолітню дочку, [PERSON], [INFO], яка у даний час проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Шлюб видався невдалим, відповідач не дбав про сім'ю, проживав своїм власним життям, тому рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28.07.2015 року шлюб було розірвано. Також, рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21.02.2017 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі 1228,00 грн. щомісячно і до повноліття дитини. Починаючи з 15.03.2017р. відповідач [PERSON] проводив часткову оплату нарахованих аліментів. Розмір заборгованості по аліментам, визначений державним виконавцем, відповідачем в судовому порядку не оскаржено. Відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, не бере участі у вихованні доньки. Також, своїм негативним ставлення до позивачки, негативно впливає і на дитину. Під час шлюбу відповідач часто влаштовував сварки вдома, все це відбувалося в присутності дитини, що негативно впливало на її психіку та моральне виховання дитини. У теперішній час у позивачки утворилася нова сім'я, її новий чоловік дуже кохає доньку від першого шлюбу та приймає участь у її вихованні, дбає про її матеріальний, моральний та психосоціальний стан. Позбавлення відповідача батьківських прав на думку позивачки позитивно вплине на інтереси дитини та сприятиме захисту прав доньки в майбутньому. Позивачка просить суд позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав стосовно доньки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судові засідання призначені на 15.03.2018р., 17.04.2018р., 19.04.2018р., 17.05.2018р. не з'явився з невідомих суду причин, про день і час судових засідань повідомлений у встановлений законом порядку, направляв до суду заяви про розгляд справи в його відсутність, проти позову заперечує. 20.02.2018р. судом був отриманий відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що від шлюбу з позивачкою [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. У 2015 році шлюб було розірвано, рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 21.02.2017 року з нього на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 1228,00 грн. 20.06.2017 року ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя заочне рішення було скасоване і 08.11.2017 року позов [PERSON] до нього про стягнення аліментів було задоволено частково, стягнуті аліменти в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 16.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на день подачі відзиву [PERSON] виконавчий лист до виконання не пред'являла. 15.01.2017 року він приватизував квартиру № [ADDRESS] не тільки на членів родини, які проживають у квартирі, а й на доньку, [PERSON], яка проживає разом з матір'ю та її нинішнім чоловіком. [PERSON] не дає йому можливості спілкуватися з донькою та не виконує Розпорядження № 491 Голови районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району від 17.07.2017р. «Про порядок участі у вихованні та спілкуванні гр..[PERSON] з малолітньою донькою [PERSON].». Також, він звертався до ГУНП Національної поліції України в Запорізькій області 29.07.2017р., 30.07.2017р., 31.07.2017р. щодо невиконання гр..[PERSON] Розпорядження № 491 і отримав відповідь, що за результатами проведеної перевірки ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не виявлено. Оскільки [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, ним подана до Ленінського районного суду м.Запоріжжя позовна заява про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дочкою. Те, що у позивачки утворилася нова сім'я не є підставою для позбавлення його батьківських прав, він не відмовляється від виконання батьківських обов'язків і просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району просив прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, враховуючи висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов пред'явлений обгрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст..89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.10). 18.11.2011 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб в Ленінському відділі РАЦС ЗМУЮ, актовий запис № 771, який рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28.07.2015 року було розірвано. Після розлучення малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і відвідує Запорізький навчально-виховний комплекс № 109 Територіального відділу освіти Дніпровського району. До суду був наданий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа № 334/7678/16-ц, виданий 12.12.2017р. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 800,00 грн. щомісяця, починаючи з 16.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття складений державним виконавцем Дніпровського ВДВС м.Запоріжжя Персидською Т.О., відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів за період з грудня 2016 року по 01.05.2018 року становить 20 000,00 грн., що спростовує твердження відповідача про те, що [PERSON] виконавчий лист до виконання не пред'являла. На а.с.12-15 містяться пояснювальні листи працівників ЗНВК № 109 стосовно скарги [PERSON] щодо участі батька у вихованні доньки, відповідно до яких після спілкування з батьком дитина стала плаксивою, постійно знаходиться біль вихователя, боячись того, що батько прийде і забере її. Також, [PERSON] було запропоновано прийти на свято до доньки, брати участь у батьківському комітеті, але батько від пропозицій відмовився. Суду був наданий висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району № 05/01-27/0382 від 14.05.2018р., відповідно до якого [PERSON] виплачує аліменти на малолітню [PERSON], а також те, що через конфлікті взаємовідносини з гр..[PERSON] [PERSON] не вдається підтримувати стосунки з донькою у повній мірі, вважають недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 50-51 ). Зазначений висновок не повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами. На підставі запиту адвоката [PERSON] було проведено обстеження керівником кафедри психології Запорізького національного університету [PERSON] з метою визначення характеру взаємовідносин [PERSON], [INFO] з кожним із осіб, що формують родину у її сприйнятті; встановлення рівня психологічної прив'язаності дитини, а також якості емоційного зв'язку з батьками та іншими членами його сім'ї, з'ясування ролі кожного з батьків у житті [PERSON], [INFO], надання характеристики того, яким чином батько [PERSON], і мати [PERSON] впливають на світосприйняття та світогляд дитини, на формування її особистості, поглядів, поведінки та психіки, позитивний та негативний вплив на світосприйняття та психо-емоційний стан дитини від спілкування з біологічним батьком. 03.05.2018 року дане обстеження було проведено і згідно висновків: 1.У процесі обстеження було з'ясовано, що [PERSON] ідентифікує себе зі своєю родиною, в якій вона проживає (батько [PERSON], мати [PERSON]). Родину сприймає повною, веселою та щасливою, в якій їй дуже комфортно, дитина відчуває теплі і ніжні почуття до батьків. 2.У процесі спілкування з [PERSON] були виявлені теплі емоційні взаємовідносини з мамою - [PERSON] та її теперішнім чоловіком [PERSON], до якого дитина емоційно прив'язана та називає його батьком. Вона їх любить і в процесі сімейної взаємодії з ними почуває себе комфортно, спокійно і стабільно. До свого біологічного батька [PERSON] [PERSON] відноситься емоційно негативно, він являється для неї фруструючим фактором та викликає у дитини тривогу та страх відносно власного психологічного благополуччя. 3.До нинішнього чоловіка матері [PERSON] [PERSON] відноситься емоційно позитивно, відчуває до нього прихильність, яка базується на увазі й турботі зі сторони [PERSON] Сім'ю в якій проживає [PERSON] з мамою [PERSON] і її нинішнім чоловіком [PERSON] [PERSON] вважає повною, щасливою і їй психологічно благополучно в оточенні її батьків. 4.[PERSON]. пам'ятає свого біологічного батька [PERSON] і ці спогади формують той негативний образ батька який є у [PERSON], він заснований на спогадах про дії психологічного і фізичного насилля направлених на адресу її мами [PERSON], яку вона любить і відносинами з якою вона дуже дорожить. А дії батька [PERSON] на даний момент [PERSON] трактує як агресивні спрямовані на те, щоб забрати її у мами і це порушує її спокій і психологічне благополуччя. 5.[PERSON]. на даний момент проживає і в подальшому бажає проживати з мамою [PERSON] та дужу хвилюється, що батько [PERSON] може забрати її від мами. 6.На даний момент [PERSON] є фруструючою особою для [PERSON] так як зі слів дитини він промовляв, що забере її від мами. Такі вербальні і невербальні дії (прихід з поліцією, прихід в дошкільний заклад і спілкування з дитиною без її на те згоди) лякають дівчинку і шкодять її психологічному3 благополуччю. 7.Повне припинення спілкування дитини з біологічним батьком не матимеме для дитини психотравмуючого впливу тому, що зараз спілкування припинено за ініціативою батька, що слідує зі спілкування з дитиною якого дитина не бачила вже майже рік. Натомість поновлення спілкування якщо можливе то лише дозовано з 1 разу на місяць збільшуючи кількість до встановленої судом за для запобігання повернення пригніченого стану та тяжких спогадів. Відновлення спілкування біологічного батька з дитиною можливе як нове знайомство лише з позитивних емоцій та з запобіганням спілкування біологічних батьків між собою в присутності дитини. До того ж поновлення спілкування з біологічним батьком може мати наслідком розірвання тісних психічних та емоційних зв'язків дитини з фактичним батьком, що може відобразитися на погіршенні сприйняття інформації дитини, погіршення настрою, замкнутості, небажання розвитку та отримання позитивних емоцій. Тісний зв'язок у фактичного батька з дитиною, який склався більш тісний ніж з матір'ю, що видно з формату бесід, огляду фотокарток та малюнків, де дитина зображає себе з батьком [PERSON]. При уявній розповіді про майбутнє скрізь також фігурує фактичний батько [PERSON]. При аналізі всього вище викладеного, можна впевнено сказати, що внаслідок психічної травми, яку перенесла дитина, свідком дій та подій яких стала, її свідомість замінила біологічного батька фактичним і дитина, знайшовши в характері батька [PERSON] риси бажані для себе, не уявляє для себе іншого батька, хоча відмічає його наявність як склавшийся факт. Відповідно до ч.3 ст.157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином, до свого біологічного батька [PERSON] [PERSON] відноситься емоційно негативно, він являється для неї фруструючим фактором та викликає у дитини тривогу та страх відносно власного психологічного благополуччя, що перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 р. під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. Таким чином, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved