Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що з 17.01.1983 року по 17.02.2014 року працював на ПАТ «СМНВО ім.. М.В. Фрунзе». Рівень виробничого шуму, загазованості на робочому місці, де він працював, перевищували гранично допустимі норми. В результаті роботи з підвищеним рівнем виробничого шуму та загазованості на робочому місці позивач отримав професійне захворювання у вигляді: ХОЗЛII ст. токсикоз-пилової етнології у фазі нестійкої ремісії, Емфізема легень П ст., Легенева недостатність II ст. Захворювання професійне. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем (III ст.) зниження слуху професійного характеру. (Основний діагноз). НЦД за змішаним типом. Хронічний гастродуоденит,іаза ремісії. Хронічний коліт. РОХП з переважним ураженням попереково-крижового відділу хребта з помірним алогічним синдромом і сенсорними порушеннями. Пресбіопія. Гіпертонічна ангеопатія сітківки. (Супутній діагноз), що підтверджується п. 7 акту № 4 розслідування хронічного професійного захворювання від 17.01.2013 року та повідомленням про професійне захворювання за формою П-3. Відповідно до акту огляду МСЕК від 23.04.2014 р. ступінь втрати професійної працездатності становить 50%. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 15000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача, в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову та вважає його необґрунтованим та безпідставним, оскільки законодавством не врегульований порядок відшкодування моральної шкоди, позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди товариством, позивач отримав професійне захворювання з власної вини, пропустив строк для вирішення трудового спору. Судом встановлено, що з 17.01.1983 року по 17.02.2014 року працював на ВАТ «СМНВО ім.. М.В. Фрунзе», правонаступником якого є ПАТ «СМНВО ім.. М.В. Фрунзе». (а.с.5-6) Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивача [PERSON] отримав професійне захворювання. Відповідно до акту № 4 розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 17.01.2013 року (а.с.7), у [PERSON] було виявлено професійне захворювання, причиною якого є проведення робіт в умовах підвищених рівнів шкідливих виробничих факторів. Згідно висновку МСЕК від 23.04.2014 року, ступінь втрати працездатності у [PERSON] становить 50 %. (а.с.8) Суд вважає, що ПАТ «СМНВО ім.. М.В. Фрунзе» не створило належних умов праці на робочому місці позивача, внаслідок чого [PERSON] отримав професійне захворювання. Суд вважає, що в справі є докази, які свідчать про те, що небезпечні і шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а саме - акт розслідування хронічного професійного захворювання в якому зазначено перевищення гранично - допустимих меж шкідливих факторів, акти МСЕК про встановлення відсотків втрати працездатності та встановлення інвалідності. На момент встановлення [PERSON] стійкої втрати професійної працездатності, а саме: висновок МСЕК від 29.12.2011 року, набрав чинності Закону України про внесення змін до абзацу 4 статті 1 (в частині відшкодування моральної шкоді застрахованим і членам їх сімей), виключено підпункт "е" пункту 1 частини 1 статті 21, частина 3 статті 28, частина 3 статті 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". За таких обставин суд вважає, що факт заподіяння моральної шкоди [PERSON] знайшов своє підтвердження. Відсутність висновків медично-експертного дослідження стосовно наявності (відсутності) медичних ознак моральної шкоди суд не вважає підставою для відмові у задоволенні позовних вимог, оскільки наявність хронічного захворювання легенів органів слуху та дихання у відповідача безумовно свідчить що позивач відчував фізичний біль, знаходився на лікуванні і ці обставини позбавляють його можливості реалізувати певні життєві намагання. Суд також не вважає обґрунтованими доводи представника позивача, що позивач пропустив строки звернення до суду, оскільки відповідно до вимог ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'ю. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, його вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахуванням цих обставин суд на підставі ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 7500 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial