Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Представник позивача\~ адвокат\~Новак А.М.\~звернувся до\~суду із\~зазначеним позовом\~в інтересах\~ [PERSON] ,\~посилаючись на\~те,\~що у серпні 2021 року вона не\~змогла отримати\~заробітну плату\~у повному\~обсязі та\~з`ясувала,\~що за місцем її роботи АТ «ПівдГЗК» на виконання надійшла постанова приватного виконавця Теличко В.А. про звернення стягнення на заробітну плату. Виконавче провадження було відкрито з примусового виконання на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. про стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» в сумі 13190 грн. Однак позивач не отримувала грошові кошти в борг від відповідача та не укладала з ним нотаріально посвідченого кредитного договору. Представник позивача вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства, тому просить визнати його таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача. А саме сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. 23 жовтня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначають, що 12.09.2019 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі було укладено Кредитний договір №3287537 на підставі якого Товариством було надано кредит в розмірі 4000 грн. шляхом безготівкового переказу коштів на рахунок платіжної картки позичальника, із сплатою процентів за користування кредитом в сумі 1800 грн, строком на 30 днів, дата повернення кредиту - 12.10.2019. Укладаючи кредитний договір сторони вчинили дії визначені ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який було надіслано товариством електронним повідомлення на мобільний телефон позичальника, після чого кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті позивача, та їй були перераховані кредитні кошти. Зобов`язання за кредитним договором позичальником виконані не були. 26.12.2019 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого відповідач отримав право вимоги до [PERSON] та 04.01.2021 звернувся до приватного нотаріуса Баршацького І.В. із заявою про вчинення виконавчого напису та надав документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. До заяви було додано виписку з особового рахунку за кредитним договором, надану первинним кредитором. Відповідачем жодних нових сум на стягнення заборгованості не нараховувалось. Станом на дату подання заяви заборгованість позивача становила 12260,00 грн. Вважають, що відсутні підстави для задоволення позову, а тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Також представник відповідача заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу, оскільки предмет позову не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складання великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення документів. На їх думку сума витрат на правову допомогу не відповідає критерію розумності та дійсної вартості надання послуг, час витрачений адвокатом на складання позовної заяви є значно завищеним. Треті особи своїх пояснень щодо позову не надали. Третьою особою - приватним нотаріусом Баршацьким І.В. вимоги ухвали суду від 29 вересня 2021 року в частині витребування доказів виконані не були, копії документів з нотаріальної справи, на підставі яких був вчинений оскаржуваний виконавчий напис, суду не надані. Відповідно до ч.10 ст.84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження\~у даній\~цивільній справі. Розгляд справи\~призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та про забезпечення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 12 вересня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 3287537, за яким позичальнику надано кредит в сумі 4000 грн. строком на 30 днів, термін повернення кредиту 12.10.2019, із сплатою комісії та процентів за користування кредитом, шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, зареєстрованої для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Акцепт договору позичальником підписаний шляхом використання одноразового ідентифікатору, який було направлено їй sms-повідомленням на номер мобільного телефону. На підставі Договору відступлення прав вимоги №44-МЛ від 26.12.2019 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» отримало право вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором та 04 січня 2021 року звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу міста Києва Баршацького І.В. із заявою про вчинення виконавчого напису. До заяви було додано кредитний договір, копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості, відповідно до якої заборгованість позивача складає 12260 грн. 05 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Теличком В.А. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яким є [PERSON] . Із постанови видно, що виконавче провадження ВП №66377268 здійснюється з примусового виконання виконавчого напису №1946 від 11.01.2021 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» суми боргу у загальному розмірі 13190,00 грн. Також встановлено, що [PERSON] має свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. 04 січня 2021 року між [PERSON] і адвокатом Новак А.М. укладено договір про надання правової допомоги №166/20. Відповідно до акту прийому передачі наданих послуг, сторони домовились, що вартість послуг за договором становить 10000 грн. Квитанцією №01 від 29.08.2021 року підтверджується сплата позивачем вказаної суми коштів адвокату. Встановленим обставинам відповідають правовідносини, які виникли з приводу законності вчинення виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до\~статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно зі\~ст.\~87\~вказаного Закону\~ для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стаття 88 цього закону\~встановлює умови вчинення виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до\~п.п.\~1.1,\~3.1,\~3.2,\~3.3,\~3.4,\~3.5\~глави 16\~розділу ІІ\~ Порядку\~вчинення нотаріальних\~дій нотаріусами\~України,\~затвердженого наказом\~Міністерства юстиції\~України від\~22\~лютого 2012\~року за\~№ 296/5,\~для стягнення\~грошових сум\~або витребування\~від боржника\~майна нотаріуси\~вчиняють виконавчі\~написи на\~документах,\~що встановлюють\~заборгованість,\~або на\~правочинах,\~що передбачають\~звернення стягнення\~на майно\~на підставі\~виконавчих написів.\~Нотаріус вчиняє\~виконавчі написи,\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем\~та за\~умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років,\~а \~у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України "Про нотаріат"\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з правового аналізу вказаних норм можна стверджувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на вказане та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV. Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від ТОВ «ФК Кредит-капітал» будь-який із перелічених документів. Також не встановлено, що при винесені виконавчого напису нотаріусом встановлено, що заборгованість є безспірною. Період стягнення заборгованості, який вказаний у виконавчому написі, ніяким іншим документом не підтверджено. Відповідно до пункту 2.3\~глави 16\~розділу II\~Порядку №296/5\~передбачено,\~що вчинення\~виконавчого напису\~в разі\~порушення основного\~зобов`язання\~та (або)\~умов іпотечного\~договору,\~здійснюється нотаріусом\~після спливу\~30\~днів з\~моменту надісланих\~іпотекодержателем повідомлень\~-\~письмової вимоги\~про усунення\~порушень іпотекодавцю\~та боржнику,\~якщо він\~є відмінним\~від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Із наданих суду матеріалів не видно, що боржнику направлялось повідомлення -письмова вимога\~про усунення\~порушень,\~а тому\~не підтверджено\~обізнаність позивача про розмір заборгованості до вчинення виконавчого напису нотаріусом. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року,\~у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів. Відповідно до висновків, викладених у постанові ВП ВС від 21.09.2021 у справі 910/10374/17, нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими, оскільки останні не входять до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку. Як видно з матеріалів справи оскаржуваний виконавчий напис №1946 від 11.01.2021 вчинено на стягнення заборгованості, що виникла на підставі кредитного договору №3287537 від 12.09.2019 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] , який не був нотаріально посвідчений. Отже твердження позивача про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений в порушення вимог законодавства, а тому не підлягає виконанню, слід вважати доведеним. Оцінивши усі наявні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, в розумінні вказаних норм, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.7\~ст.158\~ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 29 вересня 2021 року шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд вирішив про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору при подачі позовної заяви та заяви про забезпечення позову, на загальну суму 1362 грн. Щодо відшкодування позивачу понесених витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн слід зазначити, що стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. В рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 вказано, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 та неодноразово наголошено\~ у\~постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем були надані суду копії договору про надання правової допомоги №166/20 від 04.01.2021, акту прийому-передачі наданих послуг, квитанції №01 від 29.08.2021 про сплату за договором про надання правової допомоги 10000 грн. Із акту прийому-передачі наданих послуг видно, що адвокатом були надані такі послуги та їх вартість: аналіз наданих документів та визначення правової позиції по справі 1000 грн., підготовка та направлення адвокатського запиту до приватного нотаріуса 1000 грн., підготовка адвокатського запиту до відповідача 1000 грн, підготовка та подача до суду даної позовної заяви 4000 грн., підготовка та подача заяви про забезпечення позову 2000 грн., підготовка та подача клопотання про витребування доказів 1000 грн. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення\~неспівмірності витрат\~покладається на\~сторону,\~яка заявляє\~клопотання про\~зменшення витрат\~на оплату\~правничої допомоги\~адвоката,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами (ч.5,6 ст. 137 ЦПК України). У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що заперечує та просить відмовити у відшкодування витрат на правову допомогу. Вважає, що заявлена сума відшкодування не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West\~Alliance\~Limited»\~проти України»,\~ від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою з урахуванням конкретних обставин справи, ціни позову. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved