Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, який обґрунтував наступним чином. Він, [PERSON], проживає по [ADDRESS] та являється власником двох земельних ділянок, цільове призначення яких: для ведення особистого селянського господарства площею 0,0137 га (згідно державного акту серії ЯИ №805746) та для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд площею 0,2500 га (згідно державного акту серії ЯИ №805745), які розташовані за вищенаведеною адресою. Сусіднім землекористувачем з ним землекористувачем є гр. [PERSON], який проживає по [ADDRESS] який також оформив право власності на свої земельні ділянки, які межують із його. Між ними тривалий час тривають суперечки з приводу меж належних їм суміжних земельних ділянок, оскільки Відповідач захопив частину належної йому земельної ділянки та перешкоджає із представниками Вахнівської сільської ради, правоохоронних органів та проектної організації відновити межі земельних ділянок та встановити межові знаки. Протиправне перешкоджання у відновленні меж та встановлення межових знаків відбувається у формі вчинення сварок, бійок, знищенню вже встановлених органами місцевого самоврядування межових знаків Відповідачем, про що було складено Акти комісією Вахнівської сільської ради від 02.04.2014 року, внаслідок чого Держсільгоспінспекція у Вінницькій області немає змоги встановити факт самовільного захоплення належної йому земельної ділянки. Ураховуючи наведене, позивач просив суд зобов'язати [PERSON] утриматись від будь-яких дій, що перешкоджають відновленню меж та встановленню межових знаків належних йому земельних ділянок, що розташовані по [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати понесені ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у обсязі заявленому у позовній заяві, просив його задовольнити. Суду пояснив, що візуально видно, що межа між ними із відповідачем змінилась, що вказує на самовільне зайняття відповідачем частину земельної ділянки, яка належить йому, [PERSON], а тому він бажає відновити своє порушене право шляхом відновлення межових знаків та повернення йому самовільно захопленої відповідачем належної йому земельної ділянки. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Позиція відповідача та його представника була аргументована у письмовому запереченні, що додане до матеріалів справи, відповідно до якого вони вважають, що вимоги Позивача є надуманими, не обґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству, що пояснюється наступним. Матерівли справи не містять доказів про те, що позивач звертався до органів місцевого самоврядування із заявою про вирішення спору по відновленню меж земельних ділянок та встановленню межових знаків земельних ділянок, однак в позові вказує що відповідач перешкоджає йому із представниками Вахнівської сільської ради відновити межі земельних ділянок та встановити межові знаки, що на їх думку безпідставним та не відповідає дійсності. Позивач є власником земельних ділянок - для ведення особистого селянського господарства площею 0,0137 га на підставі державного акту серії ЯИ №805746 та для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд площею 0,2500 га на підставі державного акту серії ЯИ №805745 за адресою [ADDRESS]. Відповідач являється власником земельних ділянок - для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд площею 0,2500 га на підставі державного акту серії ЯЕ № 167728 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1708 га на підставі державного акту серії ЯЕ № 167729 розташованих за адресою [ADDRESS] В обґрунтування позову позивач зазначає, що Відповідач захопив належну йому частину земельної ділянки та перешкоджає йому із представниками Вахнівської сільської ради, правоохоронних органів та проектної організації відновити межі земельних ділянок та встановити межову знаки. Протиправне перешкоджання у відновленні меж та встановлення межових знаків, на думку позивача, відбувається у формі вчинення сварок, бійок, знищенню вже встановлених органами місцевого самоврядування межових знаків відповідачем, що підтверджується Актом комісії Вахнівської сільської ради від 02.04.2014 року, внаслідок чого Держсільгоспінспекція у Вінницькій області немає змоги встановити факт самовільного захоплення належної мені земельної ділянки. Однак ці доводи є безпідставними з наступних причин. Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про державний контроль за використанням та охороною земель" межовий знак - це спеціальні знак встановленого зразка, якім закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а знищення межових знаків - це дії громадян, які призвели до втрати в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки (внаслідок чого виникає потреба у проведенні додаткових геодезичних робіт з їх відновлення). Відповідно до п. 1.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 року за № 376 п. 1.1,- встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому поворотних точок її меж та числі місцеположення їх закріплення межовими знаками. Пунктами 4.1, 4.3., 4.5. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, що затверджена Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №376 від 18.05.2010 року, передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється відповідно до розділу III цієї Інструкції. Із змісту п.п.3.12. Інструкції в їх системному зв'язку із положеннями пп.. 4.1, 4.З., 4.5., вбачається, що відновлення межових знаків в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Виконавець робіт зобов'язаний письмово повідомити власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками. Позивач і відповідач володіють земельними ділянками на праві власності у відповідності до державних актів, які отримані та зареєстровані у встановленому порядку і відповідно є правовстановлюючими документами. З державних актів слідує, що і позивач і відповідач отримали земельні ділянки безоплатно за рішеннями сесії Вахнівської сільської ради. Згідно ст.118 ЗК України на земельну ділянку, яка перебуває у фактичному користуванні фізичної особи, зацікавленої у її приватизації, виготовляється технічна документація із землеустрою для складання документу (державного акту), що посвідчує право власності на земельну ділянку. Якщо земельна ділянка у користуванні фізичної особи не перебуває, то для того, щоб одержати державний акт на право власності на земельну ділянку виготовляється проект відведення земельної ділянки і технічна документація із землеустрою (далі технічна документація). Тобто, наявність державних актів свідчить про те, що межі земельних ділянок були встановлені після прийняття відповідних рішень сесіями Вахнівської сільської ради про передачу земельних ділянок у власність, по яким і було видано відповідні державні акти. Також слід звернути увагу на той факт, що відповідач отримав у власність земельну ділянку під кадастровим номером 0522280600:01:002:0201 площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд, та земельну ділянку під кадастровим номером 0522280600:01:002:0202 площею 0,1708 га для ведення особистого селянського господарства розташованих за адресою [ADDRESS] на підставі рішення 20 сесії 5 скликання Вахнівської сільської ради від 201.10.2008 року, а позивач отримав у власність земельні ділянки на підставі 27 сесії 5 скликання Вахнівської сільської ради від 10.08.2009 року, тобто через рік. Крім того, також заслуговує на увагу той факт, що земельні ділянки позивача і земельні ділянки відповідача розділені межею по середині якої розміщений паркан. По рельєфності земельні ділянки відповідача вищі ніж земельні ділянки позивача. Відповідно у свій час відповідачем у 2008 році а позивачем у 2009 році були здійснені точні заміри земельних ділянки, проведені відповідні геодезичні та топографічні роботи під час виготовлення технічних документацій на земельні ділянки, після чого були складені технічні акти та акти погоджень, які погоджувались між позивачем та відповідачем і вже аж після цього було видано державні акти про право власності на земельні ділянки відповідно відповідачеві та позивачеві. Тобто, станом на момент виготовлення технічної документації та отримання державних актів про право власності на земельні ділянки позивач був згідним з розмірами та нанесеними межами сусідніх земельних ділянок відповідача що з ним межують. А станом на сьогоднішній день він уже не погоджується та вважає, що відповідач самовільно здійснив захват належної йому земельної ділянки, що є надуманим та необґрунтованим. Крім того, із листа Державної інспекції сільського господарства у Вінницькій області №10-02/1188/14 від 25.04.2014 року вбачається, що у Держсільгоспінспекції немає підстав для вжиття заходів притягнення до адміністративної відповідальності громадянина [PERSON] за порушення вимог земельного законодавства, оскільки відсутній факт встановлення межових знаків та відповідно не виявлено самовільне зайняття земельної ділянки позивача. Таким чином вважають, що не підтверджено факт відсутності межових знаків, якими визначалися межі належних позивачеві земельних ділянок. Позивачем не надано суду будь-яких доказів того, що межові знаки були знищені завдяки неправомірним діям відповідача. Так само не надано будь-яких доказів, що підтверджують факт звернення позивача до виконавця робіт по відновленню межових знаків із відповідною заявою і що такому відновленню межових знаків перешкоджають дії відповідача. Також звернули увагу суду на те, що у відповідності до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлено в три роки. Тобто позивач мав право звернутись з позовними вимогами на протязі трьох років з моменту отримання державних актів на земельні ділянки. До 10.08.2012 року позивач не звертався до суду про порушення його прав та інтересів і таким чином у відповідності до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, твердження позивача про самовільний захват належної йому земельної ділянки відповідачем та знищення межових знаків, які існують більше 30 років є надуманими припущеннями, на яких згідно ч.4 ст.60 ЦПК України не може ґрунтуватися доказування у справі, а тому позов є безпідставний в якому слід повністю відмовити В порядку ст.180 ЦПК України, судом було допитано наступних свідків. Свідок [PERSON] суду показав, що вони віддали [PERSON] свій город, який у подальшому він приватизував. На прохання відповідача вона вийшла на місце аби подивитись чи змінилась межа, однак вказала, що нічого з тих пір, більш як 26 років як вони віддали позивачеві город, не змінилось, лише викорчувані були старі сливи та вишні, а паркан як стояв так і стоїть. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є дружиною відповідача, а тому їй достовірно відомо, що за весь період їх проживання по сусідству із позивачем межі земельних ділянок належних кожному із них не змінювались, лише приймалось непотрібне дерево. Свідок [PERSON] суду показала, що є донькою відповідача, а томі їй достовірно відомо, що у продовж її життя у батьківському будинку до 2007 року і на даний час, коли вона приїздить погостювати до батьків, межі земельних ділянок між ними з відповідачем не змінювались. Єдиним видозміненням вважається те, що раніше між їх городами була стежка, а після приватизації, дружина позивача її з сапала і сталось таким чином, що город позивача став нижче їх городу на від 30 см до 50 см. Таке підвищення сталось не за рахунок оранки земель в результаті чого накидалась скиба на город, оскільки земельна ділянка біля їх будинку взагалі не ореться, так як там ширина становить 2,70 м, а тому трактор туди не в'їде. А огорожа як стояла так понад 20 років стоїть. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази та давши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником земельних ділянок: для ведення особистого селянського господарства площею 0,0137 га (кадастровий №0522280600:01:002:0270) на підставі державного акту серії ЯИ №805746 та для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд площею 0,2500 га (кадастровий №0522280600:01:002:0269) на підставі державного акту серії ЯИ №805745 за адресою [ADDRESS]. Відповідач являється власником земельних ділянок: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд площею 0,2500 га під кадастровим номером 0522280600:01:002:0201 на підставі державного акту серії ЯЕ № 167728 та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1708 га під кадастровим номером 0522280600:01:002:0202 на підставі державного акту серії ЯЕ № 167729 розташованих за адресою [ADDRESS] Отже сторони спору є сусідами та їх земельні ділянки є суміжними. Вказані обставини було визнано сторонами, а відтак доказуванню не підлягають у відповідності до положень ст.61 ч.1 ЦПК України. В позовній заяві та у судовому засіданні позивач вказав, що між ними із позивачем тривалий час з приводу меж належних їм суміжних земельних ділянок тривають суперечки стосовно того, що відповідач захопив частину належної йому земельної ділянки на праві приватної власності, а тому просив відновити його порушене право шляхом відновлення межових знаків в судовому порядку, вказавши, що органи місцевого самоврядування та створена для відновлення межових знаків комісія позбавлені можливості через опір відповідача та перешкоджання доступу до земельних ділянок відновити їх (межі). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Згідно із п.3 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України слідує, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. За змістом п. 4.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 18 травня 2010 року за N 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно із п. 2.1 вищевказаної Інструкції межі земельних ділянок, що передаються або надаються у власність чи у користування, відновлюються або переносяться в натуру (на місцевість) за наявними планово-картографічними матеріалами. Крайні поворотні точки кожної межі закріплюються довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, крім випадків збігу вказаних поворотних точок меж з твердими точками на місцевості. Із показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані в судовому засіданні, судом було встановлено, що межі земельних ділянок належних сторонам спору не змінились, конструкція у виді забору має своє місце понад двадцять років, були лише викорчувані старі дерева та видозмінилась висота між суміжними земельними ділянками сторін, яка коливається від 30 до 50 см. Будь-яких інших доказів, які б вказували на те що межові знаки зникли, перемістились або стали невиразними матеріали справи не містять. Згідно положень передбачених ст. ст. 103, 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними, а також при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю як власника земельної ділянки. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи те, що позивачем не надано суду доказів в підтвердження того що межові знаки між суміжними із відповідачем земельними ділянками зникли, перемістились або стали невиразними, чим порушено було б його право та потребувало захисту судом у спосіб, що кореспондується із п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України, згідно із яким захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, суд дійшов до переконання, що в задоволенні позову слід відмовити. Крім того позивач [PERSON] сам зазначив, що його цікавить, щоб натягнули шнурка між межовими знаками, які є на місцевості, і таким чином встановити, що відповідач захопив частину його землі. Вказана обставина свідчить що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, а суд відповідно вимог закону не може вийти за межу позовних вимог, крім випадків прямо визначених законом. У п.11 постанови від 18.12.2009, № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" Пленум Верховного Суду України вказав, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Ураховуючи наведені судом вищої інстанції роз'яснення, суд вважає, що підстав для застосування строків позовної давності, про який просив відповідач та його представник до вимог заявлених позивачем не має, оскільки позов не доведено позивачем, а це є самостійною підставою для відмови в його задоволенні. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується нормами ст.88 ЦПК України, а тому відносить понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у виді судового збору на його рахунок, оскільки в задоволенні позову було відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed