Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що він є власником квартири [ADDRESS] згідно реєстрації права власності на нерухоме майно, здійсненої на підставі договору купівлі-продажу від 07.11.2014 року. З 12.05.2012 року в зазначеній квартирі зареєстрований за місцем проживання син колишнього власника квартири- [PERSON], [INFO]. З січня 2013 року відповідач виїхав з квартири на інше місце проживання і забрав свої речі. Добровільно з реєстрації за місцем проживання відповідач знятися не бажає, чим порушує його право власника на користування та розпорядження своїм майном. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням та зняття його з реєстрації. У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги ,просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим прим Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача підтвердили в судовому засіданні, що дійсно відповідач не проживає в спірній квартирі з серпня 2013 року. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (копія договору купівлі-продажу квартири- а.с.3,витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно-а.с.4) . В вищезазначеній квартирі з 12.05.2012 року зареєстрований відповідач - [PERSON] (довідка-а.с.7) У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України,які предбачають право власника використовувати житло для власного проживання,проживання членів сім"ї ,інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином,суд,з урахуванням обставин справи ,згоди відповідача з позовом, вважає позовні вимоги такими ,що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved