Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по аліментам за період з березня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 6649,49 гривень; неустойку, яка виникла у результаті заборгованості по аліментам за період з березня 2016 року по грудень 2016 року в сумі 2033,95 гривень; сплачений судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, те що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2014 року, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04 грудня 2015 року їх шлюб було розірвано, позивач змінила своє прізвище на «[PERSON]». Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська дніпропетровської області від 24 лютого 2015 року на її користь з [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] до його повноліття, починаючи з 16 грудня 2014 року. Виконавчий лист був пред'явлений нею у виконавчу службу за місцем проживання та реєстрації відповідача, і який постійно перебував на примусовому виконанні. Протягом періоду стягнення аліментів, відповідач кошти на утримання дитини виплачував вкрай нерегулярно і у розмірах, які не відповідають нарахуванням державного виконавця, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Ніякої іншої допомоги у добровільному порядку відповідач на утримання дитини не надавав і не надає. Відповідач є працездатним, отримує стабільний прибуток, несплата ним аліментів не була наслідком тяжкої хвороби або іншої незалежної від відповідача обставини, вважає, що з нього необхідно стягнути заборгованість за невиплату аліментів та неустойку (пеню). Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, своїми поясненнями підтвердила обставини зазначені в позовній заяві та зазначила, що отримувала від відповідача переводи грошових коштів в рахунок аліментів, на підставі яких державний виконавець і розрахував заборгованість по аліментам на утримання дитини та на її утримання в рівних частках. Додатково зазначає, що з відповідача стягувались аліменти як на утримання дитини, так і на її утримання, тому грошові перекази, які вона отримувала від [PERSON] вона розцінювала як аліменти на утримання дитини та на її утримання порівну. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що він не ухиляється від сплати аліментів, які з нього стягуються за заочним рішенням Дніпровського районнного суду м.Дніпродзержинська від 13 лютого 2015 року та з березня 2016 року по 31 грудня 2016 року ним було сплачено 9305,72 гривень аліментів. Заперечує проти розміру заборгованості по аліментам, який розрахований державним виконавцем виходячи з розміру середньомісячної заробітньої плати по місту, а не по Дніпровському району, та в ньому не вказані всі суми сплачених ним аліментів. Зазначає, що дуже любить свою дитину, поважає її право на розвиток та від допомоги на її утримання не відмовляється. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач 11 жовтня 2017 року в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин на підставі ст.74 ЦПК України та ч.4 ст.169 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про день та час судового засідання і таким, що відсутній без поважних причин, що є підставою для вирішення справи на підставі наявних у ній даних і доказів і постановлення заочного рішення. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч.2 ст.158, 169, 224 ЦПК України. Положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України встановлено що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Отже, суд враховує положення даних статей при прийнятті рішення у справі. За результатами повного з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, надавши їм оцінку за своїм внутрішнім переконанням, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.12). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01.12.2015 року, згідно якого позивач змінила своє прізвище на дошлюбне «[PERSON]» (а.с.14). У відповідності до копії виконавчого листа № 209/7019/14-ц від 24 лютого 2015 року виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с.11), відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] до його повноліття, починаючи з 16 грудня 2014 року. Згідно копії довідки державного виконавця Тихонової І.М. розмір заборгованості за період з 17.03.2016 року по 31.12.2016 року становить 6649,49 гривень (а.с.10). Згідно копій фіскальних чеків від 10.05.2016 року на суму переказу 535,00 грн., 19.05.2016 року - 500,00 грн., 10.06.2016 року - 1035,00 грн., 12.07.2016 року - 1035,00 грн., 09.08.2016 року - 1035,00 грн., 13.09.2017 року - 800,00 грн., 22.09.2016 року - 235,00 грн., 26.10.2016 року - 1035,00 грн. грошові кошти направлялись на [PERSON] в період з 19.05.2016 року по 26.10.2016 року в деяких містилось посилання на те що це аліменти, в деяких - ні (а.с.30, 31). Проте, в судовому засіданні позивач сама підтвердила ту обставину, що зазначені грошові кошти вона отримувала як аліменти. Проте, зазначені фіскальні чеки не містять даних стосовно того на сплату яких саме аліментів - утримання дитини чи позивача вони направлялись. При встановленні обставини наявності та розміру заборгованості по сплаті аліментів, суд примає до уваги наявність в матеріалах справи довідки державного виконавця про заборгованість по аліментам на утримання дитини від 03.01.2017 року (а.с. 10) та довідку державного виконавця про заборгованість по аліментам на утримання дружини від 03.01.2017 року (а.с. 51), в яких відображено навність і розмір заборгованості по сплаті аліментів відповідних видів. Дана обставина не спростована відповідачем. Згідно зі ст.4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стягнення заборгованості по аліментам передбачено ст.194 Сімейного кодексу України, проте положення цієї статті стосується лише випадків, якщо виконавчий лист не пред'являвся до виконання, аліменти не стягувались у зв'язку з розшуком платника аліментів, у зв'язку з його перебуванням за кордоном, а також у випадку, якщо аліменти стягуються відповідно до ст.187 Сімейного кодексу України, тобто за ініціативою платника аліментів (за його заявою). Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" та відповідно до ч.8 цієї статті спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. При цьому, ч. 8 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" не встановлює спосіб захисту прав позивача у спорах щодо розміру заборгованості із сплати аліментів. Позивач у даній справі, як спосіб стягнення обрав вимогу про стягнення заборгованості по аліментам за період часу. Суд вважає, що в даному випадку, задоволення позову у такий спосіб захисту не буде правильним. Адже в цьому разі, фактично буде діяти два рішення про стягнення одних і тих сами платежів з відповідача. Перше - первісне рішення про стягнення аліментів, яке виконується державним виконавцем і відомостей стосовно його закінчення у суду станом на час розгляду справи відсутні. Позивач в судовому засіданні вказала, що рішення про стягнення аліментів, на сьогоднішній день продовжує виконуватись державним виконавцем. Друге - було б дане рішення про стягнення заборгованості за минулиц період по цим же алміентам. Отже, на думку суду, повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме. Отже, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем, станом на дату ухвалення даного рішення, по аліментам на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за період з березня 2016 року по грудень 2016 року становить суму 6649,49 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на сина [PERSON], суд приходить до таких висновків. Згідно ч.1, 3 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України (в редакції від 10.11.2016 року) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст.196 СК України суд, відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.22 постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно копії довідки державного виконавця Тихонової І.М. розмір заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина за період з 17.03.2016 року по 31.12.2016 року становить 6649,49 гривень (а.с.10). Доказів про те, що заборгованість по аліментам виникла внаслідок з незалежних від платника причин, зокрема несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками або по іншим поважним причинам, відповідач суду не надав. У Постанові від 11.09.2013 року у справі №6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така-ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 1 липня, 25 листопада та 16 грудня 2015 року. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України неустойка (пеня) нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України №6-94цс15, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що права позивача порушені, а тому вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, виходячи з наступного розрахунку: 2016 рік: - березень 2016 року: нарахована сума аліментів 480,15 грн. х пеня (1%) х 15 днів = 72,02 грн. - сума неустойки (пені); - квітень 2016 року: нарахована сума аліментів (992,30 грн. - (отримано 517,50 грн.)) х пеня (1%) х 30 днів = 142,44 грн. - сума неустойки (пені); - травень 2016 року: нарахована сума аліментів (992,30 грн. - (отримано 517,50 грн.)) х пеня (1%) х 31 день = 147,19 грн. - сума неустойки (пені); - червень 2016 року: нарахована сума аліментів (1115,32 грн. - (отримано 517,50 грн.)) х пеня (1%) х 30 днів = 179,35 грн. - сума неустойки (пені); - липень 2016 року: нарахована сума аліментів (1115,32 грн. - (отримано 517,50 грн.)) х пеня (1%) х 31 день = 185,32 грн. - сума неустойки (пені); - серпень 2016 року: нарахована сума аліментів (1115,32 грн. - (отримано 517,50 грн.)) х пеня (1%) х 31 день = 185,32 грн. - сума неустойки (пені); - вересень 2016 року: нарахована сума аліментів (1115,32 грн. - (отримано 517,50 грн.)) х пеня (1%) х 30 днів = 179,35 - сума неустойки (пені); - жовтень 2016 року: нарахована сума аліментів (1115,32 грн. - (отримано 517,50 грн.)) х пеня (1%) х 31 день = 185,32 грн. - сума неустойки (пені); - листопад 2016 року: нарахована сума аліментів 1115,32 грн. х пеня (1%) х 30 днів = 334,60 грн. - сума неустойки (пені); - грудень 2016 року: нарахована сума аліментів 1115,32 грн. х пеня (1%) х 31 день = 345,75 грн. - сума неустойки (пені). Усього за вказаний період 1956,66 грн. Таким чином, загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, яка підлягає стягненню із відповідача за період з 17 березня 2016 року по 31.12.2016 року становить 1956,66 гривень. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З відповідача під лягає стягненню судовий збір в розмірі 615,68 гривень на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial