Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

позивач звернувся до відповідачки з позовом, в якому просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором б/н від 25.12.2015р. в розмірі 12172,80 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) б/н від 25.12.2015 року відповідачка на принципах поворотності, платності, строковості отримала кредит у розмірі 1545,11 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї нормою ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши Відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усі; відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами в яких Клієнт є поручителем. Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором, порушивши умови кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є прав; Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 07.12.2016р. має заборгованість в розмірі 12172,80 грн., яка складається з: 8809,92 грн. - заборгованості за кредитом; 982,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 781,55 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 1599,32 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка двічі викликалася в судове засідання. Однак, згідно поштової кореспонденції, судова повістка повернута по закінченні терміну зберігання, оскільки відповідачка для отримання такої в поштове відділення не зявилася. У відповідності до вимог ст.74 ч.5 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Крім цього, вимогами ст.77 ч.1 ЦПК України передбачено, що сторони повинні повідомляти про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) і у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судову адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 525 ЦК України не передбачає односторонньої відмови від виконання зобовязання. Відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.ст.610,611,612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) б/н від 25.12.2015 року відповідачка на принципах поворотності, платності, строковості отримала кредит у розмірі 1545,11 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит в розмірі встановленому кредитним договором. Остання свої зобовязання за договором не виконала, у визначений договором строк не повернула кредитні кошти, не сплатила відсотки та інші платежі, передбачені договором. У звязку з порушенням виконання зобовязання за кредитним договором заборгованість відповідачки станом на 07.12.2016р. має заборгованість в розмірі 12172,80 грн., яка складається з: 8809,92 грн. - заборгованості за кредитом; 982,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 781,55 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 1599,32 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Згідно п.1.1.3 Генеральної угоди дата кінцевого погашення заборгованості по договору 30.04.2016р. Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди про порушенні строків погашення заборгованості більш як на 31 день, відповідач сплачує банку штраф в розмірі 992,14 грн. Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позову своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, у справах про невиконання умов будь-яких договорів позивач має довести, що у відповідача є зобов'язання, яке ним не виконано, а відповідач, відповідно, що зобов'язання ним виконано відповідно до умов договору, або не виконано не з його вини. Однак, як безспірно вбачається з матеріалів справи, банком на підтвердження позовних вимог подано розрахунок заборгованості, в якому відображено всі операції щодо отримання позичальником [PERSON] кредиту, вичерпну інформацію про отримання коштів позичальником та наявність заборгованості (а.с.6-8). Всупереч вищенаведеному відповідачкою не подано жодного доказу та спростування розрахунку поданого позивачем та належного виконання зобовязань за договором, тому суд вважає, що є всі підстави стягнути з відповідачки заборгованість, яка станом на 07.12.2016р. становить 12172,80 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 1600,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved