Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Позивачі, звернулись до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту, що мають юридичне значення, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом у якому просять суд встановити факт, що станом на 28 квітня 2018 року [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю, [PERSON] , яка померла [INFO] , не проживала. Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] . Встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , яка є його рідною донькою. Визнати за [PERSON] , право власності на 1/3 частину жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом за правом представлення після баби, [PERSON] ,яка [INFO] померла. Визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину жилого будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , яка [INFO] померла. Позивачі разом зі своїм представником адвокатом Серболовою Н.М. підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, оскілки вважають їх обґрунтованими та законними. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його проживання. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою позивачів та їх представника, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 279, 280 ЦПК України. Вислухав пояснення учасників процесу, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідив письмові докази, суд приходить до наступних висновків Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 30.04.2018 року. (а.с.26) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді жилого будинку [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу № 1-3854 від 14.08.1987 року. (а.с.34-36, 37-43) Право на спадкування за законом, як спадкоємці першої черги отримали діти померлої: син - позивач [PERSON] , донька - відповідач [PERSON] , син - позивач [PERSON] , онука померлої - позивач [PERSON] , як спадкоємець за правом представлення, оскільки син [PERSON] , яка померла [INFO] , батько [PERSON] - [PERSON] , [INFO] помер (а.с.31) З копії спадкової справи після [PERSON] , померлої [INFO] , надісланої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В., вбачається, що позивачі у встановлений законом строк, подали заяви про прийняття спадщини за законом. 29 січня 2019 року приватним нотаріусом Банковською Ю.В. винесена постанова № 28/02-31 про відмову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у видачі в рівних частках кожному свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] матері, баби [PERSON] [PERSON] у зв`язку з тим, що невизначено коло спадкоємців, що прийняли спадщину, а також через відсутність у спадкоємця [PERSON] документів, що підтверджують родинні відносини із спадкодавцем відсутні.(а.с.32-33) Відділом державної реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради надано довідку про термін реєстрації [PERSON] , померлої [INFO] , з якої вбачається, що на день смерті разом з померлою [PERSON] була зареєстрована її дочка, [PERSON] , [INFO] . (а.с.44) Проте під час розгляду справи з пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , письмових доказів довідок, наданих квартальним комітетом № 67 (а.с.45-47) встановлено, що [PERSON] у 2000 році емігрувала у Голландію, останній раз приїжджала до України в 2008 році, мала громадянство та постійне місце проживання у вказаній країні, але будь-який зв`язок з нею відсутній. [PERSON] , яка [INFO] померла, останній час свого життя потребувала сторонньої допомоги(а.с.49-58), яку відповідач не надавала у зв`язку з її відсутністю в Україні. Похованням [PERSON] займались позивачі, про що також надані письмові докази (а.с.59-64) Участі у матеріальних витратах на лікування та поховання спадкодавця [PERSON] не приймала. До нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталась. Позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за законом, через розбіжності написання прізвища у свідоцтві про її народження, де її прізвище зазначено російською мовою, як « [PERSON] », та у паспорті, де її прізвище українською мовою зазначено як « [PERSON] ». Позивач [PERSON] є спадкоємицею після бабки [PERSON] , за правом представлення, після свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та її бабкою [PERSON] ,яка [INFO] померла був встановлений в судовому порядку з пояснень свідків та письмових доказів, які суд знаходить належними та допустимими. Відповідно до ч. 1 ст. 4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст.\~16\~ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 1216\~ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1298\~ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~ У відповідності до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановленні факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п. 9 Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Позивачі здійснили дії, спрямовані на реалізацію права на спадкування, а неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину з незалежних від їх волі причин, не може бути підставою для відмови в отриманні судового захисту. Неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності позбавляє позивачів можливості здійснювати права власника та порушує ч.1ст. 317 ЦК України, ч. ч. 1,2 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. З вимог ст.\~16\~ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Таким чином, обрані позивачами способи захисту їх прав передбачені законом і відповідають їм. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~"Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування" роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Правова позиція суду щодо можливості захисту права власності позивача шляхом його визнання ґрунтується на практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини "підлягає використанню національними судами України як джерело права. Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Ятрідіс проти Греції» зазначив, що волод іння майном повинно бути законним. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивачів є законними, обґрунтованими. Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних, що дає суду всі підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved