Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач ТОВ "Кредитні рішення Моней24" звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 23806,80 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору кредитного договору № [NUMBER] та додатковою угодою № 2910716106-1 від 29 листопада 2016 року надав, а [PERSON] отримала кошти в сумі 3000,00 грн. з встановленою відсотковою ставкою у розмірі 0,72 % терміном на 20 календарних днів з строком погашення до 19 грудня 2017 року. В результаті порушення умов договору відповідачем виникла заборгованість, яка становить 23806,80 грн., з яких 3000,00 грн - заборгованість за прострочення основного боргу за кредитом, 501 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 20305,80 грн. заборгованість за пенею. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не зявився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, судове засідання відповідач не зявилась, про причину неявки суд не повідомила, відзиву, заяв і клопотань від неї на часа розгляду справи не надходило. За відсутності заперечень позивача суд у засіданні 25 квітня 2018 року, враховуючи зазначені вище обставини, ухвалив провести заочний розгляд справи згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 29 листопада 2016 року між ТОВ „Кредитні рішення Моней 24" та [PERSON] укладено кредитний договір № [NUMBER] та додаткову угоду № 2910716106-1 від 29 листопада 2016 р. За умовами кредитного договору ТОВ „Кредитні рішення Моней 24" надала, а [PERSON] отримала кредит у сумі 3000,00 грн. з встановленою відсотковою ставкою у розмірі 0,72 % терміном на 20 календарних дні з строком погашення до 19.12.2017 року. Цей договір укладений в електронній формі. Згода відповідача на його укладення підтверджується застосованим нею смс-ключем ідентифікатором 817052 29.11.2016 о 17:43:14, надісланим з її мобільного телефону +390993134993. Дійсність договору, зокрема і з підстав порушення форми його укладення, не заперечується і не оспорюється відповідачем. [PERSON] не виконала зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість , яка становить 23806,80 грн., з яких 3000,00 грн - заборгованість за прострочення основного боргу за кредитом, 501 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 20305,80 грн. заборгованість за пенею. Сума заборгованості підтверджується наданим банком розрахунком, правильність якого відповідачем не оспорена. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконувати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Статтями ст. 610, 611, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання (неналежне виконання). При порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст.3,6,11,525,627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч.2 ст.642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст.642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов'язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушила умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість у зазначеному вище розмірі по тілу кредиту, відсоткам і пені у зазначеному у розрахунку розмірі. Разом з тим, суд вважає необхідним застосувати ч.3 ст. 551 ЦК України, якою передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Згідно висновків Верховного суду України, викладених у постанові від 3 вересня 2014 року у справі 6-100цс14 частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Отже, згідно вказаних норм закону і висновку ВСУ суд має право зменшити розмір пені (яка є різновидом неустойки) незалежно від наявності клопотання сторони у справі. Суд вставновив, що розмір пені, нарахованій [PERSON] значно перевищує суму боргу і тому згідно ч.3 ст.551 підлягає зменшенню з 20305,80 грн. до 3501,00 грн., тобто до суми, яка дорівнює заборгованості за тілом кредиту і відсотками. Отже позов підлягає задоволенню частково. Також при винесенні рішення суд враховує наявні у справі відомості про зміну відповідачем після одруження на Лісман. Також відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 518 грн. 16 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial