Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги позову мотивовано тим, що 07.12.1994 року помер дідо позивачів- Добранський [PERSON], після його смерті залишилася спадщина, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою м. Виноградів, вул. Персикова, 1. Після смерті діда спадщину прийняла його дружина баба позивачів [PERSON], [INFO], вона звернулася в нотаріальну контору та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, однак в силу незрозумілих на даний момент обставин не здійснила державну реєстрацію права власності, хоча фактично проживала в спадковому будинку до самої смерті, а саме 08.03.2015 року. Баба позивачів [PERSON], залишила заповіт в якому все своє майно заповіла позивачам [PERSON] та [PERSON], своїм внукам. Окрім позивачів, спадкоємцем першої черги є син [PERSON], батько позивачів, [PERSON] відповідач по справі. При зверненні в нотаріальну контору в порядку передбаченому ст. 1269 ЦК України, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок. У звязку з чим позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON], [PERSON], про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явилися, однак до суду подали письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримують повністю та просять суд такі задоволити. Відповідач [PERSON]Ф про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явився, однак до суду подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, та про те, що не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи-виноградівської державної нотаріальної контори, про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з"явився. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом. В судовому засіданні встановлено, що 07.12.1994 року помер дідо позивачів- Добранський [PERSON], після його смерті залишилася спадщина, а саме житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою м. Виноградів, вул. Персикова, 1. Після смерті діда спадщину прийняла його дружина баба позивачів [PERSON], [INFO], вона звернулася в нотаріальну контору та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, однак в силу незрозумілих на даний момент обставин не здійснила державну реєстрацію права власності, хоча фактично проживала в спадковому будинку до самої смерті, а саме 08.03.2015 року. Баба позивачів [PERSON], залишила заповіт в якому все своє майно заповіла позивачам [PERSON] та [PERSON], своїм внукам. Окрім позивачів, спадкоємцем першої черги є син [PERSON], батько позивачів, [PERSON] відповідач по справі. При зверненні в нотаріальну контору в порядку передбаченому ст. 1269 ЦК України, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на будинок. У звязку з чим позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом. У відповідності до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно визначення поняття спадкування у ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), таким є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (копія заповіту додається). За правилами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (копія відмови нотаріуса додається). Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4). В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об'єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім'я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Отже, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися д осуду з правилами позовного провадження. У відповідності до п. п. 4.15, 4.18 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Разом з тим, згідно п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно. В даному випадку спадкодавець [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, однак не зареєструвала право власності (копія свідоцтва додається). Відповідно до п.37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно, а згідно статті 1 Першого протоколу до Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 328, ст. 392 ЦК України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвецїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, позивачі [PERSON] та [PERSON], які в порядку спадкування за заповітом успадкували будинковолодіння та спадкове майно згідно положень закону належить їм з часу відкриття спадщини, однак такі не можуть реалізувати своє право на оформлення спадщини, від чого залежить можливість здійснення нами повноважень власників, тобто, володіння, користування та розпорядження спадковим майном.

Outcome: approved