Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач, який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить постановити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/5 частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], який складається із житлового будинку літ."А, А-1", житловою площею 52.2 кв.м., загальною площею 113.6 кв.м., сараю літ."Б", надвірних споруд №1-3. В обґрунтування вимог зазначає, що він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], але не може оформити спадщину, так як померлий за життя не отримав правовстановлюючого документу на належну йому частку житлового будинку. Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення своїх прав, позивачу було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, що стало підставою звернення до суду. Позивач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.29,31). В позовній заяві та в окремо поданій заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.4, 16). Відповідач - Василівська сільська рада Болградського району Одеської області, до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.29, 34). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі їх представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.36). Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.29, 32, 33). Позовні вимоги визнали у повному обсязі, просили розглянути справу у її відсутність, про що надали відповідну заяву до суду (а.с.17, 18-25). Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому за [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: голова двору - [PERSON], його син [PERSON], невістка [PERSON] та його онучки - [PERSON], [PERSON]. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство, зокрема спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР). Положеннями пп.«а» п. 6 вищезазначеної постанови визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Таким чином, кожному члену цього колгоспного двору на праві власності належало по 1/5 частині вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що підтверджується: -свідоцтвом про право власності на житловий будинок, видане Василівською сільською радою Болградського району Одеської області на підставі рішення виконавчого комітету Василівської сільської ради Болградського району Одеської області від 27.06.2003 року № 3 (а.с.12); -довідкою № 3084 від 02.11.2018 року, виданою Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, на підставі запису в погосподарській книзі за особовим рахунком [NUMBER] (а.с.14). [INFO] помер [PERSON], запис акту про смерть №40 від 14.08.1998 року, складений Василівською сільською радою Болградського району Одеської області, та видано свідоцтво про його смерть [NUMBER] (а.с.7). Спадкоємцем після смерті [PERSON] є син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого на підставі актового запису № 9, складеного Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 16.02.1961 року (а.с.6). З матеріалів спадкової справи вбачається, що до нотаріуса від 24.08.2000 року звернувся син померлого [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Інші особи до нотаріуса не зверталися, а відтак інші спадкоємці відсутні. 14.08.2000 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину на земельний пай в розмірі 3.108 умовних кадастрових гектарів (а.с.13, 38-50). Разом з цим, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку житлового будинку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлого на спадкове майно (а.с.15). Статтею 12 Закону України «Про власність» однією з підстав виникнення права власності є спадкування. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) прийнята спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст. 549 ЦК в редакції 1963 року). Враховуючи вищезазначені положення цивільного законодавства, суд вважає [PERSON] таким, що прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті батька [PERSON]. На підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування, позивач набув право на це майно, тобто на 1/5 частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved