Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач, через свого представника, звернулась з вказаним позовом до відповідача та просила суд визнати п.5.1. та п.5.2. договору поруки № 18-Ф/08-09-Р від 25.07.2008 року недійсними. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що відповідно до умов кредитного договору № 18-Ф/08-09 укладеного 25.07.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON], банк взяв на себе зобов'язання надати останній кредит, в сумі 123 471 доларів США на строк з 25.07.2008 по 24.07.2028. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За умовами розділу 2 кредитного договору № 18-Ф/08-09 від 25.07.2008, забезпечення кредиту встановлено згідно договору іпотеки від 25.07.2008 укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON], а також порукою [PERSON] згідно договору поруки 18-Ф/08-09-Р від 25.07.2008. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За змістом вказаного договору поруки позивач взяла на себе зобов'язання відповідати перед ВАТ АБ «Укргазбанк» за виконання [PERSON] зобов'язань по кредитному договору № 18-Ф/08-09 від 25.07.2008. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Так, п.5.1. договору поруки передбачено, що дійсний договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним договором. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Із зазначеного пункту договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено чіткого строку дії договору поруки, сама по собі умова, що договір поруки діє до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним договором не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам чинного законодавства та суперечить положенням ст.252, ч.1 ст.627 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пункт 5.2. договору поруки не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує положення ч.4 ст.559 ЦК України у зв'язку з тим, що відображений у вказаній нормі шестимісячний строк, збільшено до трьох років. Посилаючись на ст.ст.203, 215 ЦК України, представник позивача вважає, що п.5.1. та п.5.2. договору поруки не відповідають вимогам чинного законодавства і тому повинні бути визнані судом недійсними. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову надавши відповідні пояснення. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні приходить до висновку про відмову в задоволенні позову виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом встановлено, що позивач неодноразово зверталася до суду з приводу договору поруки, а саме: з позовом про припинення правовідносин поруки і про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію. В даному позові представником позивача ставиться питання про визнання недійсним п.5.1. та п. 5.2. договору поруки. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~25.07.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк» (на даний час ПАТ АБ «Укргазбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 18-Ф/08-090, за умовами якого, банк надав [PERSON] кредит в сумі 123 471 доларів США на строк з 25.07.2008 по 24.07.2028 (а.с.5-11). Зобовязання по кредитному договору забезпеченні договором іпотеки від 25.07.2008 укладеного між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON], а також договором поруки18-Ф/08-09-Р від 25.07.2008 укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч.2 ст.202 ЦК України, правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Підставами визнання п.5.2. договору поруки недійсним, представник позивача зазначає невідповідність цього пункту вимогам ч.4 ст.559 ЦК України, норми, яка передбачає припинення поруки. Підстави припинення поруки за ч.4 ст.559 ЦК України, розглянуті рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2013. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пункт 24 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012, на який також посилається представник позивача, як на підставу для визнання пункту 5.2. договору поруки недійсним також стосується правовідносин по припиненню поруки. Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09.10.2011 задоволено позов [PERSON] до ПАТ АБ "Укргазбанк" про припинення правовідносин поруки. Однак рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2013, вищевказане рішення скасоване та постановлене нове, яким у задоволенні позову відмовлено. Обставини, встановлені вказаним судовим рішенням не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України. При цьому, п.14 вищевказаної Постанови зазначає, що при вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними ". Так, відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом. Підставою визнання недійсним п.5.1. договору поруки, яким передбачено, що дійсний договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов'язання позичальника за кредитним договором, представник позивача зазначає невідповідність нормам ст.ст.251, 252 ЦК України. Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Вищевказаною нормою прописаний принцип свободи договору, який є одним із загальних принципів цивільного законодавства, є основним принципом договірного права та передбачає свободу субєктів цивільного права з вибором контрагента, а також вільне узгодження самих умов договору. У зв'язку з цим, доводи представника позивача про те, що договір поруки необхідно визнати недійсним за обставин на які він посилається, є безпідставними, оскільки у договорі поруки, укладеному між позивачем та відповідачем зазначено, що дійсний договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобовязання позичальника за кредитним договором. Порука також припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобовязання позичальника за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання зобовязання зазначений або визначений моментом вимоги то відповідальність то відповідальність поручителя перед кредитором припиняється до закінчення одного року з дня укладання цього договору. Разом з тим, припинення забезпеченого позивачем зобовязання позичальника за кредитним договором визначається строком дії кредитного договору передбаченим п.7.4 кредитного договору (а.с.11). Крім того, з договору поруки вбачається, що позивач була проінформована про умови кредитування третьої особи та строки повернення кредиту, які прописані у п.1.1. договору поруки. При цьому, поручитель зобовязалася перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобовязань за кредитним договором. Також слід зауважити, що договір поруки був підписаний позивачем власноруч та на час його підписання не викликав будь-яких зауважень. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі , якщо він підписаний його стороною ( сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК України). Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог, у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. Питання судових витрат суд вирішує в порядку ст.88 ЦПК України, оскільки суд дійшов до висновку про відмову у позові, то всі судові витрати, понесені позивачем суд залишає за останнім. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: dismissed