Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , посвідчений 28.01.2002 секретарем Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області Крисько В.Ф., реєстраційний № 18. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті останнього відкрилася спадщина на будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а також на земельну ділянку (пай) КСП «Працівник» розміром 3,55 га. Позивач [PERSON] являється спадкоємцем першої черги за законом, проте, не має правовстановлюючих документів на вищевказане майно, з якими можна було б звернутися до Радомишльської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, а тому звернулася до Забілоцької сільської ради для їх відновлення. Зі слів голови Забілоцької сільської ради позивачу стало відомо, що за життя 28.01.2002 [PERSON] склав заповіт, який посвідчено секретарем сільської ради Крисько В.Ф. та зареєстровано у спадковому реєстрі 14.06.2006, відповідно до якого: хату дерев`яну, сарай 1963 року побудови, та все інше майно, движиме і недвижиме, що належало йому на праві особистої власності, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, та все те, на що він на час смерті матиме право заповів [PERSON] . Позивач вважає, що заповіт не відповідає вимогам закону, оскільки при його складанні та посвідченні посадовою особою, секретарем Забілоцької сільської ради Крисько В.Ф. допущено порушення як щодо власної компетенції при посвідченні заповітів, оскільки відсутнє рішення виконавчого комітету Забілоцької сільської ради народних депутатів, відповідно до якого на [PERSON] було покладено вчинення нотаріальних дій, так і щодо встановленої форми, змісту заповіту, який не містить часу його складання, відсутні дані про годину і хвилину складання заповіту, заповіт не прочитаний вголос, заповідач до підписання заповіту не написав власноруч, що ним прочитаний заповіт вголос, не зазначено місце посвідчення заповіту, заповіт посвідчений особою, яка не мала на це повноважень. Ухвалою від 12.07.2019 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с.71). 21.08.2019 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів (а.с.82-84), яке ухвалою суду від 06.09.2019 було задоволено частково, витребувано від Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області належним чином завірену копію спадкової справи № 144/2003 щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] в с. Забілоччя Радомишльського району Житомирської області (а.с.97). 27.08.2019 від третьої особи - завідувача державною нотаріальною конторою Капранчук О.В. надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що в провадженні Радомишльської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 144/2003 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , що заведена на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини, яка надійшла до нотаріальної контори 05.03.2003, станом на 27.08.2019 [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не звертався, свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Радомишльської державної нотаріальної контори не видавалися. В зв`язку з великою завантаженістю нотаріус просить розглядати справу без його участі, а рішення винести згідно діючого законодавства (а.с.94,95). 18.09.2019 на виконання ухвали суду від нотаріуса надійшла копія спадкової справи на 80 арк. (а.с.107,108). Ухвалою суду від 22.10.2019 закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено справу до судового розгляду на 26.11.2019 (а.с.128). Ухвалою від 24.01.2020 вказану цивільну справу суддею Сіренко Н.С. прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14.04.2020 (а.с.147), яке було відкладено за клопотанням представника позивача (а.с.161) на 14.07.2020 (а.с.165). Представник позивача [PERSON] - адвокат Вовк С.О. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з посиланням на обставини, які наведені в позовній заяві. При цьому зазначив, що про існування заповіту позивач дізналася у 2018 році, тому в цьому випадку строк позовної давності не застосовується. Відповідач - Забілоцька сільська рада Радомишльського району Житомирської області, у судове засідання свого представника не направив, в матеріалах справи знаходиться заява про розгляд справи за відсутності його представника та врахувати при прийняття рішення, що відповідно до Постанови ВСУ від 29.02.2012 заповіт визнається недійсним тільки у випадку, коли заповідач при складанні заповіту абсолютно не спроможний усвідомлювати значення своїх дій та не може керувати ними, та в редакції ЦК від 18.07.1963 згідно статті 525 законодавець під часом відкриття спадщини мав на увазі не години і хвилини, а день, у який ця подія відбувалася (а.с.140). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направлені на зазначену в позовній заяві та підтверджену департаментом з питань реєстрації адресу реєстрації [PERSON] конверти із направленою останньому кореспонденцією поверталися до суду невручені із зазначенням причини «інші причини» (а.с.80), «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.105,126,157,174), «інші причини» (а.с.141). 16.04.2020 на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено повідомлення відповідачу [PERSON] про наявність в провадженні суду вказаної цивільної справи та призначення її розгляду на 14.07.2020 (а.с.171). Станом на дату розгляду справи відзив від відповідача на адресу суду не надходив, клопотання чи заяви до суду не подавалися. Від третьої особи - Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області надійшла заява про розгляд справи без участі її представника (а.с.173). Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст.ст.12 і 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Аналіз змісту положень ЦПК, ЦК та роз'яснень Верховного Суду України дає підстави для висновку, що право на судовий захист пов'язане виключно з порушенням суб'єктивного права позивача. Отже, суд може захистити лише порушене право позивача. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб'єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог позивача. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). При цьому варто враховувати, що обставину дійсного (реального) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача (або наслідки у вигляді збитків чи інших обмежень) має довести належними, допустимими і достовірними доказами саме позивач. Із цих положень випливає необхідність доведення для задоволення позову таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов'язує настання певних правових наслідків для позивача, а саме доведення заявленої підстави позову та факт порушення суб'єктивного права позивача відповідачем. Недоведеність цих фактів є підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 цієї ж статті ці дані встановлюються письмовими доказами, показаннями свідків. Згідно з положеннями ч.ч. 1 і 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом частин четвертої, п'ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) відносини спадкування регулюються нормами ЦК України (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року . У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася [INFO] , тобто під час дії ЦК УРСР, то положення саме цього Кодексу підлягають застосуванню при вирішенні питання про спадкування майна померлого. Заявляючи позовні вимоги про визнання заповіту [PERSON] недійсним, позивач посилалася на те, що заповіт не містить часу його складання, відсутні дані про годину і хвилини складання заповіту, заповіт не прочитаний заповідачем вголос, заповідач до підписання заповіту не написав власноруч, що ним прочитаний заповіт уголос, не визначено місце посвідчення заповіту, заповіт посвідчено особою, яка не мала на це повноважень. По справі встановлено, що відповідно до паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого ЦСВМ Києво-Святошинського РВ України в Київській області 05.11.2001, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] з 20.10.1995 (а.с.11,12). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] , записані: батько - [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.13). Як вбачається із копії заповіту, 28.01.2002 в с. Забілоччя батько позивача [PERSON] на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: хату дерев`яну, криту шифером, загальною площею 24 кв.м., сарай 1963 року побудови, та все інше майно, движиме і недвижиме, що належить йому на праві особистої власності, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, та все те, на що він за законом на час смерті матиме право, заповів [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем сільської ради Криськом В.Ф. (а.с.14), та згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі зареєстровано 14.06.2006 (а.с.14,15). Згідно інформації КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 30.05.2018 за № 350, згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 2055 на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , вперше інвентаризація вказаного об`єкта була здійснена підприємством в квітні 2005 року на замовлення [PERSON] на підставі рішення виконкому Забілоцької сільської ради від 30.01.2003 № 5 щодо оформлення документів на право особистої власності на вказаний житловий будинок на ім`я [PERSON] . 26.04.2005 реєстратором комунального підприємства було здійснено державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, виданого 21.03.2003 на підставі рішення виконкому Забілоцької сільської ради від 30.01.2003 № 5 (а.с.33,34,35,36,37). Із матеріалів справи вбачається, що на адвокатський запит щодо надання копії рішення виконавчого комітету Забілоцької сільської ради народних депутатів Радомишльського району Житомирської області, відповідно до якого секретаря Забілоцької сільської ради Крисько В.Ф. було уповноважено вчиняти нотаріальні дії у січні 2002 року, витребуваний документ не надано. В ході переписки з правоохоронними органами місце знаходження вказаного документу не встановлено. Предметом спору у справі, яка розглядається, є визнання заповіту [PERSON] , посвідченого 28.01.2002 секретарем Забілоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області Крисько В.Ф., реєстраційний № 18, недійсним з підстав порушення вимог закону щодо його форми та посвідчення. Оскільки оскаржуваний заповіт був складений у 2002 році, тобто в період дії ЦК УРСР 1963 року, тому норми саме цього закону підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Згідно зі статями 525, 526 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини. За положеннями статей 534, 541 ЦК УРСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Статтею 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), вважається таким, що відмовився від спадщини. Із матеріалів спадкової справи № 144/2003 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у віці 64 років в с. Забілоччя Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Із заявою про прийняття спадщини у визначений законодавством строк 21.03.2003 звернувся спадкоємець за заповітом [PERSON] , однак, заяви про видачу свідоцтва про праву на спадщину в матеріалах спадкової справи відсутні (а.с.108). Позивач належать до спадкоємців першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] , однак, будь-яких дій щодо прийняття спадщини у передбачений законом термін не вчиняла, до нотаріальної контори Кириченко Л.М. не зверталася, не зверталася до суду з вимогами про продовження строку для прийняття спадщини після смерті батька, у матеріалах спадкової справи знаходяться лише адвокатські запити до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області про надання інформації щодо наявності спадкової справи після смерті [PERSON] , перший із запитів датований 21.05.2018. Таким чином, позивачем не доведено порушення її прав внаслідок укладення заповіту, так як вона не вчинила у визначений законом строк жодних дій, які свідчать про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що відмовилася від спадщини. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі. Відповідно до ст. 541 ЦК УРСР, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції на час складання заповіту), у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема посвідчують заповіти. Як зазначено п.п.2 п.1 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. № 22/5 (в редакції та чинної на час складання заповіту), (далі Інструкція) у відповідності зі статтею 37 Закону "Про нотаріат", у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів (далі посадові особи виконавчих комітетів) вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема посвідчують заповіти. Згідно п. 27 Інструкції, заповіти і довіреності, що посвідчуються в нотаріальному порядку, подаються посадовій особі виконавчого комітету не менш, ніж у двох примірниках, один з яких залишається у виконавчому комітеті Ради народних депутатів. Згідно наявної в матеріалах спадкової справи копії заповіту, спірний заповіт було посвідчено секретарем Забілоцької сільської ради в двох примірниках, він містить місце його складання, а саме: село Забілоччя Радомишльського району Житомирської області, зазначено дату його складання: двадцять восьмого січня дві тисячі другого року, містить текст посвідчувального напису, а також гербову печатку. Відповідно до п. 21 Інструкції, примірники всіх нотаріально посвідчених заповітів чи довіреностей, повідомлень установ банку, підприємств і організацій з написом про накладення заборони відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна залишаються у справах виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів. Отже, складений [PERSON] заповіт на ім`я [PERSON] був укладений з дотриманням вимог ст. 541 ЦК УРСР в редакції 1963 року щодо форми заповіту, а тому доводи позивача стосовно того, що при складанні заповіту було грубо порушено його форму, що є підставою для визнання заповіту недійсним є необгрунтованими. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Встановивши, що оспорюваним заповітом не порушено права та інтереси позивача [PERSON] , оскільки вона у визначений законом строк не вчинила жодних дій, які б свідчили про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , не зверталася до суду про продовження строку для прийняття спадщини, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, так як зазначені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Вказана позиція суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 справа № 339/97/16-ц.

Outcome: dismissed