Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 17.10.2019 року звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача витрати на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 11330,00 грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання за період з 05.02.2018 року по 10.10.2019 року у розмірі 6619,00 грн.; інфляційні витрати в розмірі 1256,64 грн.; три проценти річних у розмірі 570,00 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 8400,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 15.10.2016 року , на проїзній частині вулиці Шевченка в с. Ямпіль Пустомитівського району Львівської області відбулась ДТП за участю транспортного засобу «ОpeI Vectra» н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Внаслідок даної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а пасажир вказаного автомобіля [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень померла у лікарні. Постановою слідчого СУ ГУНП у Львівській області від 30.12.2016 року кримінальне провадження № 12016140000000905 за фактом вказаної ДТП закрите у зв`язку з відсутністю в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ОpeI Vectra» н.з. [NUMBER] [PERSON] на час ДТП була застрахована відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» на підставі договору-полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АЕ №6085860. Позивач являється матір`ю померлої внаслідок ДТП [PERSON] , та 06.11.2017 року звернулася до відповідача про відшкодування здійснених нею витрати на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 11 330,00 грн., надавши всі необхідні документи. Однак у визначений законом строк рішення про здійснення страхового відшкодування відповідачем не прийнято, тому понесені нею витрати залишаються не відшкодованими. Ухвалою суду від 22.10.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних доказів, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач, який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзив на позов та заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Тому суд ухвалює заочне рішення в порядку ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч. 8 ст. 178 ЦПК України, так як представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Конституцією України (статті 3,21,24,55,129) встановлено, що всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, права і свободи людини, громадянина захищаються судом відповідно до вимог чинного законодавства. До основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачуваних цим Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 15.10.2016 року, приблизно о 01 год. водій [PERSON] керуючи автомобілем "ОреI Vесtra" н.з. [NUMBER] , та рухаючись проїзною частиною вул. Шевченка у с. Ямпіль, Пустомитівського району Львівської області, здійснив ДТП, внаслідок якої пасажир вказаного автомобіля [PERSON] отримала тілесні ушкодження, від яких померла у КМК ЛШМД м. Львова. Постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області від 30.12.2016 року кримінальне провадження № 12016140000000905 за фактом вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди, закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля, «ОpeI Vectran» н.з. [NUMBER] [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди (15.10.2016р.), була застрахована відповідачем ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» на підставі договору-полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АЕ №6085860, що підтверджується витягом з офіційного сайту МТСБУ. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , позивач являється матір`ю померлої в результаті ДТП [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.10.2026 року , [PERSON] померла [INFO] у віці 18 років. Як слідує з копії Договору на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника від 27.09.2017 року, товарного чеку №б/н від 11.10.2017 року, накладної №б/н від 11.10.2017року, позивачем понесені витрати на спорудження надгробного пам`ятника в розмірі 11600,00 грн. Відповідно до п. 27.4 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (надалі-Закон), страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. На дату страхового випадку, розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до ст. 8 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2016 рік" становив у місячному розмірі 1450,00 гривень, тому загальний розмір страхового відшкодування витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника становить 12?1450=17400,00 грн. 10.01.2017 року позивач звернулася до відповідача, як до страховика, з заявою про відшкодування витрат на поховання та спричиненої моральної шкоди в розмірі 23 470,00 грн., з яких 6040 грн. -відшкодування на поховання, 17 000 грн.- відшкодування , пов`язане з заподіянням моральної шкоди. 29.06.2017 р. відповідач виплатив [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 23470 грн. 06.11.2017 року позивач звернулася з заявою до відповідача про відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 11 330,00 грн., додавши до заяви підтверджуючі документи понесених витрат. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Частиною другою цієї статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого. У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого. Разом з тим, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування та порядок його виплати передбачений ст.36 Закону. Зокрема, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Однак відповідач ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» , у визначений законом строк - 90 днів, який з дати подання заяви сплив 04.02.2018 року, страхове відшкодування не здійснив, свого законодавчо встановленого обов`язку по виплаті позивачу страхового відшкодування не виконав, існування об`єктивних підстав для невиплати такого не довів, кошти не сплачені до даного часу. Одним із законодавчо передбачених в ст.546 ЦК України способів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст.549 ЦК України). Відповідно до положень ст.992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно п.36.5 ст.36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Зважаючи на те, що відповідач не виконав грошове зобов`язання по виплаті позивачу страхового відшкодування, тому такий набув право на стягнення зПрАТ «Страхова компанія «Галицька» на свою користь відповідної суми пені. Позивач просить стягнути з відповідача пеню за період з 05.02.2018 року по 10.10.2019 року, тому розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідача за вказаний період, згідно проведенного розрахунку, становить 6619,00 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.21 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625ЦК України). У відповідності до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові №6-282цс17 від 07.06.2017 року, правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного між особою та страховою компанією договору обов`язково страхування цивільно-правої відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Оскільки відповідач прострочив виконання основного грошового зобов`язання у вигляді невиплати позивачу страхового відшкодування, до такого слід застосувати санкції, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України, та стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» на користь [PERSON] інфляційні втрати за період за період з 05.02.2018 року по 10.10.2019 року. в розмірі 1256,64 грн. та 3% річних в розмірі 570,00 грн. Суд надає віри вказаним сумам, оскільки такі розраховано у відповідності до долученого до матеріалів справи розрахунку (а.с.21-24) та перевірені судом. Окрім цього, у зв`язку з невиплатою відповідачем страхового відшкодування, позивач змушений був звернутися за правовою допомогою адвоката, за яку ним сплачено 8400,00 грн., і такі витрати документально підтверджені ( а.с. 30, 32). У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, а позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved