Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивачка [PERSON], інтереси якої за довіреністю представляє [PERSON] звернулася в суд з позовом про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом до відповідачів [PERSON] сільської ради, Вижницького району Чернівецької області, [PERSON], [PERSON] Посилається на те, що 09 травня 1997 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в с.Банилів по вул.Гостинець, 147, Вижницького району Чернівецької області, 1940 року побудови. Крім неї, спадкоємцями першої черги є їхні діти [PERSON], [PERSON], які спадщину не прийняли та не претендують на спадкове майно. Вона своєчасно прийняла спадщину, оскільки проживала з чоловіком та була зареєстрована у спадковому будинку. Вона як спадкоємець за законом своєчасно прийняла спадщину, так як на момент смерті батька постійно проживала разом з ним по місцю його проживання в [INFO]. Не дивлячись на своєчасність прийняття спадщини вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки у свідоцтві про смерть чоловіка прізвище записане «Маковей», а у свідоцтві про одруження - Маковій. Крім того за життя її чоловік не отримав свідоцтво про право власності на будинок та не була проведена державна реєстрація нерухомості, в звязку з чим державний нотаріус своєю постановою відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. Просить встановити факт родинних відносин між нею, [PERSON], та померлим 09 травня 1997 року [PERSON], як дружини та чоловіка та визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, з належними до нього надвірними та господарськими спорудами, що розташований в с.Банилів по вул.Гостинець, 147, Вижницького району Чернівецької області, який належав померлому 09 травня 1997 року [PERSON] В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилалась на обставини, викладені в позові, просила задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від представника відповідача надійшла заява, в якій не заперечують щодо задоволення позовних вимог, просять справу розглядати без участі представника сільської ради. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не зявились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. До початку розгляду справи від відповідачів [PERSON], [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо задоволення позову. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обємі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09 травня 1997 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] І-МИ №038097, виданого 10 травня 1997 року в с.Банилів, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №30. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в с.Банилів по вул.Гостинець, 147, Вижницького району Чернівецької області. З посвідки про народження Серія УЖ №534213 виданого в с.Банилів, вбачається, що 19.09.1944 року народилась [PERSON]. З свідоцтва про одруження Серія ІІІ-УР №163670, виданого 02 вересня 1963 року [PERSON] ЗАГС Сторожинецького району вбачається, що 02 вересня 1963 року зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], прізвище дружини після реєстрації шлюбу Маковій. З довідки [PERSON] сільської ради №991 від 01 листопада 2017 року вбачається, що згідно записів по господарської книги №01, особовий рахунок 5, сторінки 5, спадкодавець [PERSON], [INFO], який помер 09.05.1997 року значився власником житлового будинку, господарських будівель та споруд у с.Банилів вул.Гостинець, 147, Вижницького району Чернівецької області. Спадкоємцями за законом першої черги є [PERSON], [INFO] дружина, та дочки [PERSON], [PERSON] Заповіт за життя не складався, [PERSON] та [PERSON] є одна й та ж сама особа. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та померлим 09.05.1997 року [PERSON], як чоловіка та дружини, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. З копії технічного паспорту на житловий будинок, вбачається, що житловий будинок в с.Банилів по вул.Гостинець, 147, Вижницького району Чернівецької області, 1940 року побудови, вартістю 176739,00 грн. Судом також встановлено, що крім позивачки [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом є діти померлого [PERSON], [PERSON], які спадщину не прийняли, на спадкове майно не претендують, про що подали заяви до державного нотаріуса, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Інших осіб, які мать право на обовязкову частку у спадковому майні немає, що підтверджується копією спадкової справи №159/2017 року. Позивачка [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але в звязку з відсутністю належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на будинок та документів, які підтверджують родинні стосунки, їй було в цьому відмовлено, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 20.10.2017 року №883/02-31. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2007 року п.1 у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні норми ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) "Спадкування здійснюється за законом і за заповітом". Відповідно до ст.548 ЦК УРСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР (1963 року), який діяв на час спірних правовідносин, встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) позивачка [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], який помер 09.05.1997 року, вступила в управління спадковим майном, подала заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.53 ЦК УРСР (1963 року) Спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, житловий будинок по плану забудови під літ. «А» знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється, 1940 року побудови. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Відповідно до ст.27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції від 06.10.2016 року, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно чи його дубліката, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 06.10.2016 року, щодо особливостей державної реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених обєктів нерухомості є необовязковим. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначені вимоги закону, а також з урахуванням наведених вище досліджених судом доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному об'ємі. При цьому судом не встановлено порушення нічиїх прав.

Outcome: approved