Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач у квітні 2020 року звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу та визнання права власності, в якому просила встановити факт сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] її та [PERSON] з 1999 року по день смерті [PERSON] [INFO] ; визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на майно: автомобіль марки PEUCEOT Boxer 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та AUDI QUATTRO 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; в порядку розподілу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину автомобілів: марки PEUCEOT Boxer 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та AUDI QUATTRO 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з [PERSON] з 1999 року [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу по день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . За цей період вони спільно придбали два автомобіля марки PEUCEOT Boxer 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та AUDI QUATTRO 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та AUDI QUATTRO 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Вони мешкали однією родиною без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, разом побудували спільний бізнес з продажу господарчих товарів. Крім того, на підставі договору дарування від 07.07.2009 вони прийняли у власність гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] у гаражному товаристві « [INFO] ». Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є його діти відповідачі по справі, тому з метою отримання частини спадщини як дружині померлого позивачу необхідно встановити факт шлюбних відносин/, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 13.05.2020 було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31.08.2020 було змінено категорію справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності, зареєстрованої за індексом «2-о», на категорію справи за індексом «2», а справа була передана до канцелярії Ленінського районного суду м. Харкова для перереєстрації. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 03.09.2020 було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 03.07.2020 [PERSON] подала заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить накласти арешт на спірне майно, а також заборону вчинення реєстраційних дій щодо речових прав на зазначене майно до набрання рішенням суду по даній справі законної сили або до скасування судом вжитих заходів забезпечення позову. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 03.09.2020 Заява [PERSON] була повернута заявнику, оскільки вона була подана без додержання вимог ст. 151 ЦПК України. 18.11.2020 позивачем через канцелярію Ленінського районного суду м. Харкова була подана уточнена позовна заява про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності, в якій позовні вимоги були уточнені. 20.11.2020 позивач та відповідачі подали через канцелярію Ленінського районного суду м. Харкова заяву про затвердження мирової угоди (а.с. 141). Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 03.09.2020 було відмовлено у затвердженні мирової угоди [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , оскільки мирова угода не направлена на врегулювання спору, а є вимогою про перехід права власності на майно, коли предметом спору є встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності. 17.08.2020 відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що отримати спадщину, перебуваючи в четвертій черзі, можна лише за умови відсутності спадкоємців попередніх черг (тобто за відсутності у померлого дітей, батьків, братів, сестер, баби, діда, дядька, тітки). Позивачем жодних доказів по піклування, матеріальне забезпечення або іншу допомогу спадкодавцеві до суду не надано. Позивач не надала до суду жодного документального підтвердження того, що спірне майно (автомобілі) були придбані з [PERSON] за спільні кошти, тобто, що джерело набуття цього майна було спільним, у зв`язку з чим просила суд відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. 18.11.20 позивач звернулась до суду з уточненої позовною заявою, в якій просила встановити факт сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] з 1999 року по день смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на майно: автомобіль марки PEUCEOT Boxer 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та AUDI QUATTRO 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та Ѕ частину гаражного боксу, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Рогатинська Левада, 4 у гаражному товаристві «Джерело»; в порядку розподілу майна подружжя, визнати [PERSON] право власності на Ѕ частину автомобілей: марки PEUCEOT Boxer 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та AUDI QUATTRO 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та 1/4 частину гаражного боксу, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Рогатинська Левада, 4 у гаражному товаристві «Джерело». В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали уточнені позовні вимоги, прохали їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні не заперечували проти встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] , визнання права власності на автомобілі, заперечували проти визнання права власності на частину гаражного боксу, який відповідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України не є спільною сумісною власністю подружжя, отже не підлягаю поділу згідно ст.. ст.. 70, 74 СК України.Відповідач [PERSON] надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, зазначивши що проти позовних вимог не заперечує. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 16.12.2004 року, виданого Виконавчим комітетом Головного управління економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Відділом приватизації житлового фонду Харківської міської ради [PERSON] на праві приватної власності належить приміщення квартири спільного заселення, що розташована за адресою: [ADDRESS] , 11/100 частин комунальної квартири. (а.с.14). Згідно договору дарування від 07.07.2009 [PERSON] та [PERSON] є власниками гаражного боксу № [NUMBER] , що розташований за адресою: [ADDRESS] у гаражному товаристві «Джерело» в рівних частинах кожний. (а.с.13). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 11 жовтня 2005 року [PERSON] є власником автомобіля марки PEUCEOT Boxer 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с.11) Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля AUDI QUATTRO 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . (а.с.12) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . (а.с.18) Згідно звіту про оцінку майна від 17.03.2020 року ринкова ціна вантажного фургону PEUCEOT Boxer 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] з округленням до сотень може становити 78300,00 грн. (а.с.19) Згідно звіту про оцінку майна від 17.03.2020 року ринкова ціна автомобіля AUDI QUATTRO 1993 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] з округленням до сотень може становити 96200,00 грн. (а.с.20). Відповідно до ч. 1\~ст. 58 Конституції України\~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з п. 1 розділу У11\~Прикінцевих положень СК України\~цей Кодекс набирає чинності разом з набранням чинності\~ЦК України, тобто з 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми\~СК України\~застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених\~СК України. ЦПК України 1963 року, з відповідними змінами не містить норм про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Отже, до 01.01.2004 року (набрання чинності\~СК України) не було передбачено правового механізму встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, які не перебували при цьому в зареєстрованому шлюбі, та, діючи на свій розсуд, не врегулювали свої відносини відповідно до закону, тобто фактичне проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу між собою у період до 01.01.2004 року було відсутнє в юридичному розумінні. Правовідносини сторін щодо встановлення факту проживання чоловіка та жінки, що не перебувають в шлюбі між собою, починаючи з 01.01.2004 року було врегульовано на законодавчому рівні\~СК України. З пояснень позивачки вбачається, що вона з відповідачем проживали однією сім`єю з 1999 року по 2020 рік, за адресою: [ADDRESS] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт сумісного проживання сторін, як чоловіка та жінки з 1999 року по 2020 рік за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні були досліджені акт обстеження умов проживання від 03.09.2020 року та від 27.01.2021 рік, допитані свідки, які підписували акт, сторони. Відповідно до\~ст. 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст. 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно ч. 1\~ст. 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до\~ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною ( визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Згідно із ч. 4\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї ( при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі\~ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придано спірне майно. Належними та допустимим доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Застосовуючи норму\~статті 60 СК України\~та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. У п. 21 вищевказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої\~статті 3 СК України\~про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Згідно\~ст.1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст.1217 ч.1 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини яким являється позивач. Статтею 1264 ЦК України\~передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.Відповідно до вимог\~ст.1268 ЦК України\~позивач має право прийняти спадщину. У відповідності до частини 1\~статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Пунктом 2 частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно з частиною першою статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування статті 62 СК України збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17. Сам по собі факт придбання спірного гаражу в період спільного проживання подружжя не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641 цс 15. Позивачка не посилалася на наявність та не надала доказів того, за час шлюбу цінність гаражу істотно збільшилась внаслідок її трудових або грошових затрат, тобто що нею був зроблений значний внесок, за рахунок чого істотно збільшилася вартість гаражу і це могло бути достатньо значним для можливості визнання зазначеного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як сам по собі факт перебування позивачки у шлюбі з померлим не є підставою для визнання цього майна спільним сумісним майном подружжя. На підставі викладеного, суд приходить до висновку щодо відсутності правових підстав для визнання спірного гаражу спільним сумісним майном подружжя. Таким чином, суд, проаналізувавши все в сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial