Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] Позов мотивований тим, що приблизно з 1999 році вона познайомилась з відповідачем та стали жити в цивільному шлюбі. Від сумісного проживання [INFO] народилась донька - [PERSON], у свідоцтві про народження дитини відповідач вказаний як батько. В 2008 року між ними сімейні відносини були припинені. Дитина приживає з нею, знаходиться на її повному утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. На теперішній час вона мешкає з іншим чоловіком, [PERSON] називає його батьком. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Вказані обставини на її думку свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. На підставі цього просить позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав, що вказані у позові, пояснила, що відповідач матеріальної допомоги не надає, взагалі не цікавиться життям своєї дитини, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що він неодноразово намагався з'ясувати номер телефону та нове місце мешкання своєї доньки, але це виявилось марним. В свідоцтві про народження доньки -[PERSON] він записаний як батько, та не бажає відмовлятися від своєї дитини жодним чином. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Апостолівської райдержадміністрації до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але надав суду висновок районного органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації. Свідок - [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю відповідача. ЇЇ син після знайомства з позивачкою деякий час мешкали разом з нею, син працював та заробляв кошти яких вистачало на отримання його родини. Вони своєю родиною їздили на відпочинок, згодом купили квартиру в якій мешкали її син, онука та невістка. З онукою довгий час не спілкується, оскільки вважає, що їй забороняють будь яке спілкування з нею та відповідачем. Заслухавши сторони, допитавши свідка, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 постанови особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підтвердження позовних вимоги позивачка надала копію листа [PERSON] (а.с. 7), в якому зазначено, що відповідач матеріальної допомоги не надає, її мати постійно працювала щоб її забезпечити. В той час коли вона мешкала в України він не був турботливим батьком. На даний час в неї є вітчим, котрого вона називає батьком. Відповідно висновку районного органу опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації з метою захисту прав і інтересів дитини районний орган опіки та піклування Апостолівської райдержадміністрації вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON], 1976 року народження по відношенню до доньки [PERSON], [INFO]. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків. Також позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батьком щодо належного виконання своїх обов'язків. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачу необхідно приймати більш активну участь у вихованні та утриманні дитини. Суд вважає, що сам факт звернення позивача до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, є достатнім стимулюючим заходом щодо спонукання відповідача змінити ставлення до виховання дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та більш активної участі батька у її вихованні. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed