Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, посилаючись на те, що 10.04.2007 року вона придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. Нотаріально договору купівлі-продажу житлового будинку не оформила. З моменту придбання даного будинку вона безперервно володіє та відкрито користується житловим будинком, сплачує комунальні послуги, проводить заходи щодо поліпшення та утримання житлового приміщення, а тому просить визнати за нею право власності на житловий будинок за набувальною давністю. Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Зазначила, що більше десяти років безперешкодно володіє та користується будинком, однак, вчасно не оформила документи, в зв'язку зі скрутним матеріальним становищем. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Вважав, що наявні всі правові підстави для задоволення позову. Відповідачі в судове засідання не з'явились. Подали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнали та не заперечуали проти їх задоволення. Представник третьої особи Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів та третьої особи на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Вислухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив слідуючі обставини і визначив відповідно до них правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно із ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 10.10.1989 року, виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської районної ради народних депутатів про те, що [PERSON] дійсно належить на праві особистої власності житловий будинок з прилежними до нього будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно розписки від 10.04.2007 року [PERSON] продав будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Новоукраїнського району Кіровоградської області громадянці [PERSON]. Кошти отримав в повному обсязі та будь-яких претензій не має (а.с. 11). [INFO] року померла - [PERSON], що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видане Рівнянською сільською радою, Новоукраїнського району, Кіровоградській області 05.05.2009 року (а.с. 12). Згідно акту обстеження, складеного депутатом Рівнянської сільської ради [PERSON] в присутності сусідів [PERSON], [PERSON] про те, що при обстеженні домоволодіння сім"ї [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], виявлено, що за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 13). Згідно довідки № 1466 від 14.03.2017 року, виданої виконавчим комітетом Рівнянської сільської ради було встановлено, що згідно записів погосподарських книг Рівнянської сільської ради, [PERSON] проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] з 2007 року (а.с. 14). Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 16.05.2017 року, складеного оцінювачем ФОП [PERSON], вартість майна - житлового будинку, загальною площею 24,0 кв.м., житловою 14,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS], складає - 17976,00 грн. (а.с. 15). Із копії спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON] до Новоукраїнськї державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] з заявою про прийняття спадщини (а.с. 64). Згідно заповіту від 04.03.2003 року [PERSON] на випадок своєї смерті усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла: [PERSON] (а.с. 66). Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321, ст. 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно із ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положеннястатті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови) Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першоїстатті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вказали, що позивач вже більше 10 років володіє та користується будинком, проживає там із дітьми, проводить там ремонт. Будь-яких претензій до неї, зокрема, з боку відповідачів не було. Відповідачі звернулись з письмовими заявами, відповідно до яких визнали позов повністю та не заперечували щодо його задоволення. Будь-яких претензій до позивача не мають. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком, відповідачі повністю визнали позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та законним, в зв"язку з чим підлягає задоволенню.

Outcome: approved