Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2017 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1765, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв.м. з адресою: [ADDRESS] ; визнання протиправним та скасування рішення від 17.05.2017 р. приватного нотаріуса Михайленка С.А. про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю загальною площею 132,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності - 20438949, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1249617980361; визнання недійсним договору дарування від 19.07.2017 р., посвідченого 19.07.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., і зареєстрованого в реєстрі за № 146, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частину нежитлового будівлі загальною площею 132,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнання недійсним договору дарування від 19.07.2017 р., посвідченого 19.07.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., і зареєстрованого в реєстрі за № 146, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частину нежитлового будівлі загальною площею 132,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. номер 36210151 від 19.07.2017 р. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на Ѕ частину нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності - 21458302 від 19.07.2017 р., скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. номер 36211884 від 19.07.2017 р. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частину нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності - 21459941 від 19.07.2017 р. . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.08.2008 р. між ТОВ «Наталі» № 528» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - складу (літ.В), загальною площею 195 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що складає 49/100 частини від майнового комплексу загальною площею 396 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і на підставі якого 26.08.2008 р. позивач зареєструвала за собою право власності в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації. 06.11.2013 р. запис про право власності позивача на зазначене приміщене внесено державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до технічного паспорту склад складається з двох приміщень площею 133,9 кв.м. та 61,1 кв.м. Позивач зазначає, шо 19.10.2017 р. вона виявила, що невідомі особи незаконно зайняли приміщення площею 133,9 кв.м., що належить їй на праві власності, посилаючись на договори дарування від 19.07.2017 р., відповідно до яких [PERSON] подарувала [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як було встановлено, [PERSON] набула право власності на зазначене приміщення на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (яка померла [INFO] , право власності якої на спірне приміщення підтверджувалось Свідоцтвом про право власності, виданим Головним управлінням житлового господарства та майна Київської міської державної адміністрації 18.08.1998 р. Однак, як зазначає позивач, таке Свідоцтво є підробленим, оскільки на момент його видачі Головне управління житлового господарства та майна КМДА вже було реорганізовано і приміщення в літ.А. не входять до складу майнового комплексу за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] не була власником об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , і Свідоцтво про право власності від 18.08.1998 р. є підробленим, що не було перевірено належним чином приватним нотаріусом Михайленком С.А., [PERSON] не мала права на спадкування цього майна і за таких обставин є підстави для визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видано [PERSON] 17.05.2017 р. та скасування рішення про державну реєстрацію такого права. Також позивач зазначає на недійсність правочинів, укладених [PERSON] щодо дарування приміщення під літ.А за адресою: [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON] , оскільки фактично такого об`єкту не існує, а дані приміщення є складовою складських приміщень, що належать їй на праві власності, що є підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] , 18.10.2019 р. позивач подала заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої просила: визнати недійсним свідоцтво Головного управління житлового господарства та майна Київської міської державної адміністрації від 18.08.1998 р. серії КП № 010001728 про право власності [PERSON] на нежитлову будівлю площею 132,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.05.2017 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1765, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв.м. з адресою: [ADDRESS] ; скасувати рішення від 17.05.2017 р. приватного нотаріуса Михайленка С.А. про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю загальною площею 132,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності - 20438949, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1249617980361; витребувати на користь [PERSON] з володіння [PERSON] , нерухоме майно, яким остання володіє на підставі договору дарування від 19.07.2017 р., посвідченого 19.07.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., і зареєстрованого в реєстрі за № 146, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частину нежитлового будівлі загальною площею 132,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним зазначений договір; витребувати на користь [PERSON] з володіння [PERSON] нерухоме майно, яким останній володіє на підставі договору дарування від 19.07.2017 р., посвідченого 19.07.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., і зареєстрованого в реєстрі за № 146, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частину нежитлового будівлі загальною площею 132,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним зазначений договір; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. номер 36210151 від 19.07.2017 р. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на Ѕ частину нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності - 21458302 від 19.07.2017 р., скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. номер 36211884 від 19.07.2017 р. про державну реєстрацію права власності [PERSON] на 1/2 частину нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності - 21459941 від 19.07.2017 р. 10.01.2018 р. у даній справі відкрито провадження на підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Представником відповідачів [PERSON] , [PERSON] подано відзив на позову заяву, відповідно до якого останні просять відмовити у задоволенні позову, зазначаючи на законність набуття відповідачами права власності на приміщення, площею 132,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та намір невстановлених осіб незаконно заволодіти даними приміщеннями на підставі підроблених документів, відомості про що внесені Святошинським УП ГУ НП у м.Києві до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100080010351 за ч.1 ст.358 КК України, а відповідачі визнані потерпілими у даному кримінальному провадженні. Відповідачі - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., [PERSON] на момент розгляду справи не скористались своїм правом на подання письмового відзиву, а треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравцов О.О., Департамент з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації на подання письмових пояснень. 04.09.2020 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження. В ході розгляду справи позивач та її представник підтримали позовні вимоги та обґрунтування позову в повному обсязі, просили його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на незаконне заволодіння приміщеннями за адресою: [ADDRESS] , площею 132,6 кв.м., що належать позивачу на праві власності. Відповідачі повторно в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись у спосіб, передбачений ст.128 ЦПК України, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравцова О.О. надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність. Представник Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації в судове засідання повторно не з`явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 25.06.2002 р. Головним управління Комунальної власності м.Києва на підставі наказу «про оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна» № 430-В від 25.06.2002 р. територіальні громаді Голосіївського району м.Києва видано Свідоцтво про право власності на майновий комплекс за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 396 кв.м., до складу якого входить склад (літ.Б) площею 129,40 кв.м., склад (літ.В), площею 195 кв.м., склад (літ.Г) площею 71,60 кв.м. В подальшому зазначені приміщення були приватизовані. 14.08.2008 р. між ТОВ «Наталі» № 528» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі - складу (літ.В), загальною площею 195 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що складає 49/100 частини від майнового комплексу загальною площею 396 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і на підставі якого 26.08.2008 р. позивач зареєструвала за собою право власності в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації. 06.11.2013 р. запис про право власності [PERSON] на приміщення загальною площею 195 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , внесено державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до технічного паспорту на нежитлові приміщення за адресою: [ADDRESS] воно складається з двох приміщень площею 133,9 кв.м. та 61,1 кв.м. Судом встановлено, що 19.10.2017 р. позивач виявила порушення свого права власності з боку відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які самовільно зайняли частину складу, площею 133,9 кв.м., що належить позивачу на праві власності. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав ана нерухоме майно 19.07.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем було зареєстровано право власності за [PERSON] (запис про право власності 21459941) на Ѕ частину нежитлової будівлі, загальною площею 132,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в літ.А на підставі договору дарування від 19.07.2017 р., посвідченого 19.07.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., і зареєстрованого в реєстрі за № 146, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частину нежитлового будівлі загальною площею 132,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , Крім того, 19.07.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим Олександром Олександровичем зареєстровано за [PERSON] (номер запису про право власності 21458302) на Ѕ частину нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.07.2017 р., посвідченого 19.07.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О., і зареєстрованого в реєстрі за № 146, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] Ѕ частину нежитлового будівлі загальною площею 132,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з письмових доказів, долучених до матеріалів справи, [PERSON] зареєструвала своє право власності на нежитлові будівлі загальною площею 132,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 17.05.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] [PERSON] приміщення загальною площею 132,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , як зазначено в Свідоцтві про право на спадщину, належали на підставі Свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю (серія КП № 010001728), виданого 18.08.1998 р. Головним управлінням житлового господарства та майна Київської міської державної адміністрації, згідно з наказом від 21.07.1998 р. № 349 і право власності було зареєстровано Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 21.08.1998 р., в реєстровій книзі № 2782-П. Однак, відповідно до інформації, наданої Голосіївською районною в м.Києві державною адміністрацією 08.02.2018 р. за № 100 ОП/П-19156-423 за результатами опрацювання архівним відділом адміністрації описів справ Фонду приватизації комунального майна Московського району м.Києва, Фонду приватизації комунального майна Голосіївського району м.Києва за1994-2010 роки та приватизаційних справ, що стосуються приватизації нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS] , не виявлено інформації стосовно видачі свідоцтва про право власності [PERSON] на зазначену нежитлову будівлю. Така інформація про приватизацію та видачу Свідоцтва про право власності на нежитлову будівлю [ADDRESS] відсутня також в Департаменті житлово-комунальної інфраструктури Київської міської державної адміністрації, що підтверджується листом № 058/4/1-ОП/П-19156-11495 від 07.12.2017 р. Згідно з листом № 062/14-13695 від 07.11.2017 р. КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» підприємством не реєструвалось за [PERSON] право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва від 18.08.1998 р., виданого Головним управлінням житлового господарства та майна Київської міської державної адміністрації. Також, як встановлено судом [PERSON] на підтвердження права власності [PERSON] на спірне майно надала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Михайленку С.А. технічний паспорт від 18.02.2002 р. на нежитлову будівлю [ADDRESS] (літ.Б), загальною площею 132,6 кв.м., складений працівником КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] в рамках інвентаризаційної справи № 949, однак відповідно до листа КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 07.11.2017 р. № 62/14-13695 в Бюро існує інвентаризаційна справа № 949 на інший об`єакт і станом на 2002 р. у відділі технічної інвентаризації та контролю якості [PERSON] не працював. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу положень ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки, як встановлено судом, [PERSON] не набувала у встановлений законом спосіб права власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] загальною площею 132,6 кв.м., відповідно таке право не могло бути успадковане [PERSON] , що є підставою для визнання недійсним свідоцтва Головного управління житлового господарства та майна Київської міської державної адміністрації від 18.08.1998 р. серії КП № 010001728 про право власності [PERSON] на нежитлову будівлю площею 132,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.05.2017 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1765, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленко С.А., відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем нежитлової будівлі загальною площею 132,6 кв.м. з адресою: [ADDRESS] та скасування рішення від 17.05.2017 р. приватного нотаріуса Михайленка С.А. про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на нежитлову будівлю загальною площею 132,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності - 20438949, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1249617980361. За приписами ст.11 Цивільного кодексу, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Статтею 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1, п.2 ч.2 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Зважаючи на те, що в ході судового розгляду знайшло свого підтвердження відсутність у [PERSON] права власності на спірне майно в порядку спадкування, то відповідно подальші укладені нею правочини, а саме договори дарування від 19.07.2017 р., відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] набули право власності на Ѕ частину кожний приміщення загальною площею 132,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , є недійсними. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.321 ЦК України). Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, зокрема від добросовісного набувача, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Положення статті 388 ЦК України можуть застосовуватись як підстави позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, і було відчужене третій особі за умови, що між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2723цс16. З огляду на зазначені правові норми з володіння [PERSON] , та [PERSON] на користь [PERSON] підлягає витребуванню приміщення загальною площею 132,6 кв.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.20 Закону заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством. У разі якщо оригінали документів, необхідних для проведення реєстраційних дій, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства. В силу норм ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України). Докази, надані відповідачами, а саме повідомлення про початок виконання будівельних робіт, відповідь Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 10.04.2018 р. та Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 04.04.2018 р., витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 23.11.2017 р не підтверджують законність зайняття [PERSON] та [PERSON] частини нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , які належать позивачу на праві власності та не спростовують встановлених судом обставин щодо незаконності набуття права власності на приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 132,6 кв.м. Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, обставини, на які посилається сторона позивача, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, доведені належними доказами, а отже позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved