Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до відповідача, третіх осіб про визнання права власності на ? земельної ділянки, що є об'єктом права спільної сумісної власності та поділ в натурі земельної ділянки площею 0,641 га, а також визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що в серпні 1990 р. вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON] і зареєструвала його в Богородчанському районному ЗАГСІ. В подружньому житті в них народилось двоє дітей : -[PERSON] , [INFO] -[PERSON] , [INFO] За час спільного, подружнього життя вони з відповідачем [PERSON] у 2006 року за спільні кошти придбали згідно договору -купівлі продажу від. 07.12.2006 року земельну ділянку площею 0, 1282 га в с. Угринів, урочище «Біля радіозаводу», Тисменицького р-ну , Івано-Франківської області , у жителя вказаного населеного пункту [PERSON], який проживає за адресою [ADDRESS] Для придбання вказаної земельної ділянки на ім'я її чоловіка [PERSON] в АКІБ «УкрСиббанк» було оформлено кредит на суму 39 200 (тридцять дев'ять тисяч двісті) доларів США (кредитний договір № 11091535000 від 07.12.2006 року.), за які вони і придбали у [PERSON] вказану земельну ділянку. Вона виступила майновим поручителем по вказаному договору , і також передала в заставу зареєстровану на її ім'я квартиру [ADDRESS], гараж та підвал. У 2007 році вони розпочали спільне будівництво житлового будинку на придбаній ними земельній ділянці. На підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2006 року рішенням 12 сесії 5 демократичного скликання Угринівської сільської ради був виданий Державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку (Серія Я Е № 843177 ) від 30.08.2007 року , посвідчений підписами сільського голови та виконуючим обов'язки заступника начальника Управління земельних ресурсів в Тисменицькому р-ні, зареєстрований в Державних земельних кадастрах за № 010731200539 . 8 лютого 2010 року рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірваний. Проведеною експертно-грошовою оцінкою спірної земельної ділянки в с. Угринів, урочище «Біля радіозаводу», Тисменицького р-ну, Івано-Франківської області визначено вартість спірного об'єкту (земельної ділянки) - 82 390,00 грн. ( вісімдесять дві тисячі триста дев'яносто гривень 00 коп. ). Тому вона просить визнати за нею та відповідачем право власності на ? частину земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, та просила позов задоволити в частині визнання права власності в порядку поділу спільного сумісного майна на ? земельної ділянки за нею та [PERSON] в решті позовних вимог відмовилась. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та просив у позові відмовити. Представники третіх осіб, без самосьійних вимог управлінння Держкомзему (правонаступник відділ Держземагенства) та Угринівська сільська рада надали до суду заяви про розгляд справи без участі їх представників. В судовому засіданні, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. В серпні місяці 1990 р. позивачка уклала шлюб із відповідачем [PERSON] і зареєструвала його в Богородчанському районному ЗАГСІ. В подружньому житті у них народилось двоє дітей : -[PERSON] , [INFO] -[PERSON] , [INFO] За час спільного, подружнього життя вони з відповідачем у 2006 року за спільні кошти придбали згідно договору -купівлі продажу від. 07.12.2006 року земельну ділянку площею 0, 1282 га в с. Угринів , урочище «Біля радіозаводу», Тисменицького р-ну , Івано-Франківської області, у жителя вказаного населеного пункту [PERSON]. Для придбання вказаної земельної ділянки на ім'я [PERSON] в АКІБ «УкрСиббанк» було оформлено кредит на суму 39 200 (тридцять дев»ять тисяч двісті) доларів США (кредитний договір № 11091535000 від 07.12.2006 року.), за які вони і придбали у [PERSON] вказану земельну ділянку. Позивачка виступила майновим поручителем по вказаному договору , і також передала в заставу зареєстровану на її ім'я квартиру [ADDRESS], гараж та підвал. У 2007 році сторони розпочали спільне будівництво житлового будинку на придбаній нами земельній ділянці. На підставі договору купівлі-продажу від 07.12.2006 року рішенням 12 сесії 5 демократичного скликання Угринівської сільської ради був виданий Державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку (Серія Я Е № 843177 ) від 30.08.2007 року , посвідчений підписами сільського голови та виконуючим обов'язки заступника начальника Управління земельних ресурсів в Тисменицькому р-ні, зареєстрований в Державних земельних кадастрах за № 010731200539 . Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 Сімейного Кодексу України , об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є майно, яке придбане за договором, який укладений в інтересах сім'ї. 8 лютого 2010 року рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний. Проведеною експертно-грошовою оцінкою спірної земельної ділянки в с. Угринів, урочище «Біля радіозаводу», Тисменицького р-ну, Івано-Франківської області визначено вартість спірного об'єкту (земельної ділянки) - 82 390,00 грн. ( вісімдесять дві тисячі триста дев'яносто гривень 00 коп. ) Отже, суд приходить до переконання, що за таких обставин, державний акт про право власності на земельну ділянку від 30.08.2007 року Серія Я Е № 843177 , який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за № 010731200539 виданий [PERSON] на підставі рішення 12 сесії 5 демократичного скликання Угринівської сільської ради від 30.08.2007 р., яким визнано власником земельної ділянки площею 0. 1282 га відповідача [PERSON] слід визнати недійсними, оскільки порушено право спільної сумісної власності подружжя на спірну земельну ділянку. Згідно з ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що також передбачено ст. 372 ЦК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до висновку будівельно-технічної експертизи від 16.01.2014 року №60/1/14 встановлено, що представлену земельну ділянку можливо розділити на дві ділянки. Кожна земельна ділянка після розподілу буде мати площу 0,641 га, що наводиться у схемі розподілу земельної ділянки (додаток №1). Положеннями п. 22 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно вимог ч. 1, ч. 4 ст. 42 ЗК України, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: а) при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок; б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами; г) за рішенням суду. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 60, 63, 69, ч. 3 ст. 70, ч.ч. 1,4 ст. 71 Сімейного Кодексу України, п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", ст.ст. 42, 86-88, 89, 158 ЗК

Outcome: approved