Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] сільської ради про скасування державних актів про право приватної власності на земельну ділянку. На обґрунтування позову зазначає, що 06 червня 2011 року Луцький міськрайонний суд Волинської області затвердив мирову угоду, укладену між нею та [PERSON], згідно умов якої визнав за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] на ? частину житлового будинку, що знаходиться у с. Лище, Луцького району, по вул. Шкільна, 1; на ? частину присадибної земельної ділянки площею 0,1689 га, що знаходиться у с. Лище, Луцького району, по вул. Шкільна, 1; за [PERSON] - право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться у с. Лище Луцького району по вул. Шкільна, 1 та право власності на ? частину присадибної земельної ділянки площею 1,1689 га, що знаходиться в с. Лище Луцького району по вул. Шкільна, 1. Зазначає, що на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди від 06.06.2011 року [PERSON] сільською радою було видано два державні акти на право приватної власності на земельну ділянку, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №321264 на земельну ділянку площею 0,0600 га; та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №321263 на земельну ділянку площею 0,1089 га.. Не погоджуючись з ухвалою суду вона ([PERSON]О.) подала апеляційну скаргу до Апеляційного суду Волинської області. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28.03.2013 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.06.2011 року було скасовано, а справу направлено на продовження розгляду до Луцького міськрайонного суду. 24 листопада 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було прийнято рішення яким визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON], а саме на ? частини земельної ділянки площею 0,2534 га, яка складається з земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0900 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,1634 га, згідно Державного акту на право власності на землю № 616 від 10.08.2002 року. Таким чином, відповідачем було видано державні акти на підставі скасованого судового рішення, що порушує її права. Просить суд скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 321264 на земельну ділянку площею 0,0600 га, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 072280001006222 та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 321263 на земельну ділянку площею 0,1089 га, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 072280001006221. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 31). Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вважає позов таким, що підлягає до задоволення. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч.ч.1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] на праві вланості належало 3/4 частини нерухомого майна за адресою: Луцький район, с. Лище, вул. Шкільна,1 та присадибна ділянка на підставі свідоцтва про спадщину виданого Луцькою держнотконторою 12.03.1999 року за р.№ 2-268 та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя виданого Луцькою держнотконторою 12.03.1999 року за р. № 2-267; земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,1200 га та ведення особистого підсобного селянського господарства площею 0,2178 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю № 616 від 10.08.2002 року 02.06.2008 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина на все майно, яке належало їй на праві власності на момент смерті. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.78 ЗК України встановлено, що право власності на землю-це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками; право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них; земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Громадяни України, відповідно до ч.1 ст.81 ЗК України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації з емельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділенні в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до\~ст. 125 Земельного Кодексу України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 152 Земельного Кодексу України\~передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Судом встановлено, що [PERSON] зверталася до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частку житлового будинку та виділ її в натурі. 06 червня 2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було затверджено мирову угоду, укладену між позивачем [PERSON] та [PERSON], згідно якої за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], а саме: на ? частину житлового будинку, що знаходиться у с. Лище, Луцького району, по вул. Шкільна, 1. Крім того, право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] на ? частину присадибної земельної ділянки площею 0,1689 га, що знаходиться у с. Лище, Луцького району, по вул. Шкільна, 1; а за [PERSON] - право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться у с. Лище Луцького району по вул. Шкільна, 1 та право власності на ? частину присадибної земельної ділянки площею 1,1689 га, що знаходиться в с. Лище Луцького району по вул. Шкільна, 1 (а.с.7). Відповідно до ч. 1\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку. На підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди від 06.06.2011 року [PERSON] сільською радою було видано два державні акти на право приватної власності на земельну ділянку, а саме: державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №321264 на земельну ділянку площею 0,0600 га та державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №321263 на земельну ділянку площею 0,1089 га. (а.с. 5-6). Згідно\~ст. 155 ЗК України\~- у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28.03.2013 року ухвалу Луцького міськрайонного суду від 06.06.2011 року було скасовано, а справу направлено на продовження розгляду до Луцького міськрайонного суду Волинської області (а.с.10-11). 24 листопада 2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було прийнято рішення яким визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті [PERSON], а саме: на ? частини земельної ділянки площею 0,2534 га, яка складається з земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0900 га та для ведення особистого підсобного господарства 0,1634 га, згідно Державного акту на право власності на землю № 616 від 10.08.2002 року (а.с.12-14). Відповідно до ч. 2\~ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"\~у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37\~цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе лише у випадку скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. За таких обставин, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку , що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №321264 на земельну ділянку площею 0,0600 га та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯМ №321263 на земельну ділянку площею 0,1089 слід скасувати. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 126, 131, 152, 155 ЗК України, ст. 393 ЦК України,

Outcome: approved