Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернулася до відповідача з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за межі України та виготовлення проїзного документу дитині для виїзду за кордон, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 23.08.2005 року. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач вихованням сина не займається, матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, життям дитини не цікавиться, всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно. Для загального розвитку дитини та з метою його оздоровлення, має можливість вивезти сина на відпочинок за кордон до родичів, забезпечуючи відповідний належний рівень оздоровлення та проживання. Тому просила суд надати дозвіл на виїзд її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] за межі державного кордону України без згоди на такий виїзд відповідача та дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон. Позивач в судове засідання не з'явилась, просила справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала, про що надала до суду письмову заяву. Проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, просив справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав, про що надав до суду письмову заяву. Проти винесення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи, повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не находило. Відповідно до ст. 74 ч.5 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом із копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур»єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повім лені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Представники третьої особи - Сектору міграції та реєстрації фізичних осіб та органу опіки та піклування Лисичанської міської ради у судове засідання не з`явились, про причину неявки суд не повідомили . У судовому засіданні були дослідженні наступні докази: лист відділу ДВС Лисичанського міського управління юстиції, довідка з місця проживання дитини, копія паспорту позивача, копія свідоцтва про розірвання шлюбу, копія свідоцтва про народження дитини; копія свідоцтва про розірвання шлюбу. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 23.08.2005 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 373 (а.с.9). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження вказаний відповідач (а.с.8). Неповнолітній [PERSON], проживає разом з матір»ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.6). Як вбачається з довідки ВДВС Лисичанського МУЮ від 18.04.2014 року № 4538 на виконанні у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач неодноразово викликався до відділу ДВС, але жодного разу на виклики не з»являвся. 19.03.2014 року складений акт про те, що боржник за адресою [ADDRESS] не мешкає, місце знаходження його невідоме ( а.с.5). Вище вказане підтверджує той факт, що відповідач вихованням сина не займається, матеріально не забезпечує, не приймає будь-якої участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, життям дитини не цікавиться, всі питання щодо виховання дитини позивач вирішує самостійно. Згідно із ст. 10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і набула чинності для України 27.09.1991 року), держави-учасниці зобов'язалися поважати право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені Законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. У відповідності до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Для перетинання державного кордону України неповнолітньої дитини відповідно до Постанови КМУ від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження перетинання державного кордону громадянами України" необхідно отримати нотаріально завірену згоду одного з батьків на виїзд за кордон. Враховуючи вищенаведене, та оскільки судом встановлено, що виїзд [PERSON], [INFO] за кордон з метою оздоровлення та відпочинку відповідає інтересам дитини, сприятиме його фізичному, духовному та моральному розвитку, отримати дозвіл на виготовлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон та дозвіл на виїзд за межі України в позасудовому порядку у позивача немає можливості, тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved