Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 16.06.2007 ним було отримано кредит у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (змінило назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК») у вигляді встановленого кредитного ліміту, який було збільшено до 9000 грн, на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки. Останній платіж за кредитом було здійснено у 2010 році. Жодних повідомлень про розірвання чи припинення договору від банку не надходило, дія картки була припинена і операції за рахунком заблоковано у 2010 році. 01.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з нього на користь банку заборгованість за кредитом у розмірі 246447,80 грн. Про існування виконавчого напису позивач довідався лише у травні 2018 року, коли отримав повідомлення про постанову третьої особи від 02.03.2018 про звернення заборгованості на заробітну плату, яка надійшла за місцем роботи. Виконавче провадження було відкрито 05.02.2018. Вважає, що у приватного нотаріуса були відсутні підстави для вчинення виконавчого напису, оскільки відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості та умови, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Крім того, у виконавчому написі та постанові державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату неправильно зазначено його прізвище як « [PERSON] ». Просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належний чином, про причини неявки не повідомив. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без його участі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила обставини, викладені в позові. Пояснила, що безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості підтверджується формальним ознаками наданими стягувачем документа згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості. Однак сам по собі факт подання таких документів не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Зазначає, що на думку АТ КБ «ПриватБанк», договір складається з анкети-заяви, пам`ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів, проте нотаріусу для вчинення виконавчого напису було надано лише частину договору - анкету-заяву. Звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, відповідно до якої без наданих підтверджень про конкретні запропоновані боржникові Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, пені та штрафів, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із боржником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують зазначених обставин. Також для вчинення виконавчого напису щодо стягнення залишку заборгованості за відсотками, пені, комісії та штрафу нотаріусу не було надано жодного документу на підтвердження законності підстав для таких вимог. Всупереч вимогам п. 2 Переліку документі стягувачем не надано нотаріусу виписки з рахунку боржника, а до заяви про вчинення виконавчого напису нотаріуса було надано листи з розрахунками незрозумілого характеру. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування узгоджені сторонами на час укладання договору, не дозволяє перевірити правильність такого розрахунку, розмір заборгованості та її безспірність. За відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, правові підстави для вчинення виконавчого напису були відсутні. Крім того, банк просив стягнути з боржника одночасно пеню та штрафи, що суперечить правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.10.2015 у справі № 6-2003цс15. Стягуючи з боржника штраф та пеню, приватний нотаріус всупереч положення закону належним чином не перевірив надані банком документи, не перевірив, чиє штраф та пеня одним видом цивільно-правової відповідальності, чи можливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення та чи свідчать ці обставини про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. До відзиву на позовну заяву банк долучив розрахунок заборгованості, з якого вбачається нарахування пені за кредитним договором поза межами строку, протягом якого нотаріусом може бути вчинено виконавчий напис, що свідчить, що сума заборгованості не є безспірною. Просить позов задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надав відзив на позов, позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що відповідно до укладеного договору позивач отримав кредит і цей факт сторонами не оскаржується. Отримання позивачем кредитних коштів є його правом, а не обов`язком, однак, користування кредитними коштами свідчить про згоду позивача з умовами кредитування та про необхідність виконання наявних зобов`язань за договором. Позивач зобов`язання за кредитним договором не виконував. Відповідачем здійснювалися додаткові заходи для вирішення питання в досудовому порядку, надсилалася вимога про усунення порушень за кредитним договором, на яку позивач не відреагував, що свідчить про визнання позивачем факту боргу. Посилання позивача на погашення заборгованості та припинення дії картки у 2010 році не підтверджено жодним доказом. Зазначає, що жодної заяви від позивача до АТ КБ «ПриватБанк» щодо закриття рахунку, погашення заборгованості, розірвання договору тощо - не надходило, а тому було проведено пролонгацію, що передбачено умовами договору. Вважає, що виконавчий напис вчинений відповідно до норм чинного законодавства. Відповідач надав усі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, а тому відсутні підстави вважати дії нотаріуса незаконними. Крім того, зазначає, що нотаріус є неналежним відповідачем, оскільки основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість. З урахуванням переривання строку давності шляхом часткової оплати позивачем боргу, відповідачем правомірно заявлено вимогу про стягнення суми заборгованості, а нотаріусом правомірно, в межах строків, встановлених законодавством, вчинено виконавчий напис. Звертає увагу, що позивачем не доведено факт погашення суми кредиту. Просить справу розглянути без участі представника відповідача. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без його участі. Представник приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. - Бут О.В. надав відзив на позов, позовні вимоги вважає необґрунтованими. Зазначає, що нотаріус не є належним відповідачем, оскільки нотаріус вчиняє виконавчий напис від імені держави та не має спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вважають, що їхні права порушені нотаріальними діями. Спірні правовідносини виникли між позивачем та банком, нотаріус не є стороною у цих відносинах. Безспірність вимог визначається не нотаріусом, а стягувачем. виконавчий напис вчинений відповідно до норм чинного законодавства. Відповідач надав усі необхідні документи, на підставі яких 01 листопада 2017 року був вчинений виконавчий напис. Перевірка нарахування заборгованості нотаріусом не передбачена чинним законодавством. Нотаріус не визначає суму заборгованості, суму заборгованості визначає стягував та несе за це відповідальність. Зазначає, що нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Нотаріус не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Крім того, банком надіслано позивачу письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. З наданих додаткових документів (відбиток печатки поштового зв`язку) видно, що 27 жовтня 2017 року позивачу надіслана претензія від 18 жовтня 2017 року. Відсутність заперечень щодо претензії свідчить про згоду позивача з боргом. Зазначає, що право на стягнення грошових сум або витребування майна від боржника існує, поки суд не встановить зворотного. Просить у задоволенні позову відмовити, розглянути справу за відсутності приватного нотаріуса Швець Р.О. та його представника. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без їхньої участі. Представник третьої особи - Інгулецького ВДВС у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, надав заяву про розгляд справи без його участі, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 17 травня 2019 року забезпечено позов та витребувано докази. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 16.06.2007 між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (яке змінило назву на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", потім - на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК") та [PERSON] укладено договір шляхом підписання позивачем анкети-заяви. Розмір кредитного ліміту в заяві не зазначено (а.с. 144). На підставі укладеного договору позивачу було надано кредитні катки: 16.06.2007 картку № [NUMBER] з терміном дії до січня 2009 року; 23.01.2009 картку № [NUMBER] з терміном дії до червня 2012 року; 22.04.2010 картку № [NUMBER] з терміном дії до січня 2014 року (а.с. 165). 22 жовтня 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» надіслав [PERSON] письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором від 16.06.2007 (а.с. 47, 53, 54, 150, 151). 23 жовтня 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Швець Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису для стягнення з [PERSON] боргу частинами за кредитним договором, а саме: 246447,80 грн з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту - 9816,70 грн; заборгованість за відсотками - 219767,30 грн; заборгованість з пені та комісії - 4652 грн; заборгованість по штрафам (фіксована частина) - 500 грн; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 11711,80 грн. Строк, за який проводиться стягнення - 3759 днів, а саме: з 16.06.2007 по 30.09.2017. Зазначено, що у зв`язку з невиконанням боржником зобов`язань за кредитним договором щодо своєчасної сплати відсотків та погашення кредиту боржнику надіслано письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. До заяви додано: кредитний договір /копія/; засвідчена виписка з особового рахунку боржника /копія/ - 2 екземпляри; вимога про усунення порушень за кредитним договором /копія/; розрахунковий документ про оплату послуг поштового зв`язку /копія/; опис вкладення в цінний лист /копія/; довіреність представника банку /копія/; паспорт представника банку /копія/ (а.с. 40, 143). У доданому до заяви розрахунку загальна сума заборгованості становить 246447,80 грн. Розмір таких складових заборгованості, як заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками, заборгованість за пенею та комісією, аналогічний викладеному в заяві. Водночас розрахунок містить відомості про заборгованість по судовим штрафам у сумі 12211,80 грн, тоді, як у заяві йдеться про заборгованість по штрафам (фіксована частина) та заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості). Останнє погашення кредиту відбулося 10.03.2015 (а.с. 42-46, 100-108, 145-149). Однак, у заяві зазначено, що до неї додається виписка з особового рахунку боржника, а не розрахунок заборгованості. При цьому зазначено, що до заяви додано копію договору, проте додано лише копію анкети-заяви неналежної якості (а.с. 41, 144), інші складові договору (умови та правила, тарифи, пам`ятка тощо) до заяви не додано. 01 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, несплаченої в строк за кредитним договором від 16.06.2007. Строк, за який проводиться стягнення - 3759 днів, а саме: з 16.06.2007 по 30.09.2017. Сума, що підлягає стягненню, становить 246447,80 грн з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту - 9816,70 грн; заборгованість за відсотками - 219767,30 грн; заборгованість з пені та комісії - 4652 грн; заборгованість по штрафам (фіксована частина) - 500 грн; заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 11711,80 грн. Витрати за вчинення виконавчого напису - 1800 грн. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі № 17992 (а.с. 7, 109, 142). 27 грудня 2017 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Інгулецького ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу від 01 листопада 2017 року № 17992 (а.с. 98-99). Постановою державного виконавця Інгулецького ВДВС від 01 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 17992, виданого 01 листопада 2017 року. Боржником зазначено [PERSON] (а.с. 113-114). Постановою державного виконавця від 02 березня 2018 року звернуто стягнення на доходи [PERSON] (а.с. 8, 122-123). Із заробітної плати позивача у червні 2018 року утримано на підставі постанови державного виконавця 2506,96 грн, у липні 2018 року - 2753,98 грн, у серпні 2018 року - 3123,17 грн (а.с. 125), у вересні 2018 року - 2649,90 грн, у жовтні 2018 року - 3580,40 грн, у листопаді 2018 року - 4595,48 грн, у грудні 2018 року - 3077,21 грн (а.с. 126), у січні 2019 року - 3150,58 грн, у лютому 2019 року - 2988,43 грн, у березні 2019 року - 3404,81 грн (а.с. 127). Відповідно до виписки з особового рахунку [PERSON] станом на 16.06.2019 операції за рахунком відбувалися до 31.05.2019. Останнє користування позивачем карткою відбулося 10.03.2015 (а.с. 155-164). При цьому згідно з наданою банком інформацією термін дії картки до січня 2014 року. Операції з погашення заборгованості за період з 26.12.2018 по 30.05.2019 відбулися у зв`язку з виконавчим провадження на підставі розпоряджень державного виконавця (а.с. 128, 130, 131, 132, 134, 135, 136, 137, 138, 139). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із факту вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більш ніж 3 роки, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більш ніж рік. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі й унаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору щодо заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 5.07.2017 №6-887цс17. На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Посилання позивача на те, що заборгованість погашена у 2010 році, суд вважає безпідставним, оскільки зазначене спростоване дослідженими письмовими доказами. Проте інші доводи позивача та його представника заслуговують на увагу. Так, нотаріусом не уважно досліджено надані стягувачем документи для вчинення виконавчого напису. Договір укладено з [PERSON] проте у розрахунку заборгованості, заяві банком зазначено боржником [PERSON] , на що нотаріусом не звернуто уваги. Банком для вчинення виконавчого напису не надано документів, що підтверджують розмір кредитного ліміту, відсотків, пені, комісії, штрафу тощо, не додано складові укладеного договору (Умови та правила, тарифи тощо), у зв`язку з чим не підтверджено укладення договору та умови договору, погоджені сторонами. Також банком зазначено в заяві про вчинення виконавчого написання, що до неї додається виписка з особового рахунку боржника, натомість, додано розрахунок заборгованості. Крім того, на підставі виконавчого напису від 01.11.2017 стягнуто заборгованість за період з 16.06.2007 по 30.09.2017, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більш ніж 3 роки. Доказів на спростування зазначеного представниками відповідачів не надано. Тому їхні посилання на стягнення заборгованості у межах встановлених строків є неспроможними. Крім того, з позивача стягнуто, серед іншого, пеню та штрафи, до вимог про стягнення яких відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено строк позовної давності в один рік. Проте нотаріусом не взято до уваги зазначене та вчинено виконавчий напис з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до яких якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Відповідно до розрахунку заборгованості та заяви про вчинення виконавчого напису ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути заборгованість за пенею та комісією у загальному розмірі, без конкретизації сум складових. Однак, пеня та комісія є різними правовими категоріями, з різними строками давності та підставами стягнення та вони не можуть ототожнюватися в одну суму, на що нотаріусом не звернуто уваги. До того ж, у розрахунку заборгованості зазначено загальний розмір штрафів, а в заяві - з розмежуванням штрафу (фіксована частина) та штрафу (відсоток від суми заборгованості). При цьому нотаріусом вчинено виконавчий напис із зазначенням штрафу (фіксована частина) та штрафу (відсоток від суми заборгованості), хоча розмір конкретного виду штрафу у розрахунку був відсутній. Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування при порушенні строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс 15 від 21 жовтня 2015 року. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає вчинення нотаріусом виконавчого напису про стягнення з відповідача штрафів та пені такими, що суперечить наведеним вище законодавчим актам. Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису заборгованість позивача перед банком існувала, проте її розмір є спірним. Посилання представників відповідачів на те, що нотаріус є неналежним відповідачем, оскільки спори такої категорії розглядаються за позовами боржників до стягувачів, суд вважає необґрунтованим з огляду на таке. Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цій категорії справ, якщо предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка зазначена у виконавчому написі. З огляду на те, що позивач звернувся до суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, з підстав не лише відсутності безспірності заборгованості, а й порушення нотаріусом процедури вчинення нотаріального напису, суд вважає, що нотаріус у цьому спорі є належним співвідповідачем. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом не встановлено безспірність вимог, за якими вчинено виконавчий напис, та встановлено порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису. Підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved