Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що він є біологічним дідом малолітнього [PERSON] [INFO], біологічним батьком хлопчика є син позивача, який помер [INFO], мати дитини не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, вихованням дитини не займається, [PERSON] з березня 2016 року проживає в сім'ї позивача по [ADDRESS]. Позивач просив суд позбавити відповідачку батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON], встановити опіку над дитиною та призначити опікуном позивача по справі, стягнути з відповідачки аліменти на утримання малолітнього сина в твердій грошовій сумі по 1335 грн. щомісячно до досягнення повноліття дитиною. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином згідно приписів ЦПК України за зареєстрованим місцем її проживання, причини неявки суду невідомі, заяви до суду щодо розгляду справи без участі відповідача не надходило, а тому суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України за згодою позивача. Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, як органу опіки та піклування, просив суд позов задовольнити, оскільки відповідач по справі зловживає спиртними напоями, не працює, дитиною не цікавиться, хлопчика спочатку було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», але його зразу ж на другий день забрав позивач, з того часу дитина проживає в сім'ї позивача, де для його розвитку та виховання створено всі умови. Заслухавши пояснення позивача, представника 3-ї особи, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON] [INFO], що слідує з копії свідоцтва про народження дитини. Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 08.04.2016 року № 00016525209, наданого відділом ДРАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, відомості про батька [PERSON] [INFO] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. А відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Судом також встановлено, що згідно з актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 27.03.2016 року та на підставі направлення Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 28.03.2016 року, малолітнього сина відповідачки [PERSON] було влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» на період до вирішення питання щодо подальшого його влаштування, що стверджується копіями вказаних документів. Згідно з наказом Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 30.03.2016 року № 46 малолітнього [PERSON] 2011 року народження взято на облік дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та дітей, які залишилися без батьківського піклування; одночасно хлопчина влаштовано в сім'ю його біологічного діда [PERSON] до вирішення питання щодо встановлення над ним опіки. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як роз'яснено в п.17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання /крім хронічного алкоголізму чи наркоманії/ або з інших незалежних від неї причин. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває під наглядом лікаря - нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю з 2016 року, під наглядом лікаря-психіатра не перебуває, що стверджується копією довідки Білоцерківського психонаркологічного територіального медичного об'єднання. Відповідач не працює, зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, вихованням дитини не займається, на що вказано у висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та його відповідність інтересам дитини від 06.05.2016 року № 1485/1-7. Як вказано вище в рішенні, з березня 2016 року малолітній син відповідачки [PERSON] проживає в сім'ї його біологічного діда -позивача по справі. З акту обстеження житлово-побутових умов від 28.03.2016 року слідує, що позивач [PERSON] проживає у приватному будинку [ADDRESS], 2-й поверх будинку на стадії ремонту, на 1-му поверсі є 4 кімнати, у будинку є всі зручності, чисто, охайно, дитина матиме окрему кімнату, яка умебльована, створені сприятливі умови для розвитку, виховання та перебування дитини; в будинку проживають позивач з дружиною, їхня повнолітня дочка 1991 року народження з чоловіком та малолітньою донькою [PERSON] 2009 року народження. Всі члени родини не заперечують щодо проживання у даному будинку малолітнього [PERSON]. А тому суд з врахуванням всього наведеного вважає за можливе позбавити відповідачку батьківських прав щодо сина [PERSON] 2011 року народження, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, оскільки відповідач дійсно ухиляється без поважних причин від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням дитини не займається, а її спосіб життя та зловживання спиртними напоями можуть негативно впливати не тільки на виховання, а й на здоров'я дитини. При вирішенні цього питання судом приймається до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та його відповідність інтересам дитини від 06.05.2016 року № 1485/1-7, на який вказано вище. За ч.4 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків в разі позбавлення батьківських прав одного з них, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Судом встановлено, що малолітній син відповідачки [PERSON] з березня місяця 2016 року проживає в сім'ї позивача, який є його біологічним дідом, син позивача [PERSON] -біологічний батько дитини [INFO] помер, не оформивши своїх батьківських прав, а тому позивач просив суд призначити його опікуном хлопчика. За ст.243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно зі ст.244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною четвертою ст.63 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. В матеріалах справи є висновок органу опіки та піклування від 16.01.2017 року № 55 про доцільність встановлення опіки над малолітнім [PERSON] 2011 року народження та призначення його опікуном позивача по справі. У висновку, зокрема, вказано на те, що позивач перебуває на обліку потенційних опікунів, піклувальників у службі у справах дітей Білоцерківської міської ради, він веде здоровий спосіб життя, не має хвороб, які б перешкоджали йому виховувати дитину, працює У ПП «Григор» вантажником, його дохід за шість місяців становить 15 000 грн., дружина позивача погоджується з його рішенням взяти під опіку малолітнього онука. Згідно з довідкою від 27.09.2016 року, наданою управлінням інформаційної підтримки та координації поліції 102 Головного управління Національної поліції в Київській області, [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. А тому суд вважає за необхідне встановити опіку над малолітнім [PERSON] 2011 року народження, оскільки він залишився без батьківського піклування, та призначити його опікуном позивача по справі. Позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти на утримання її малолітнього сина в твердій грошовій сумі по 1335 грн. щомісячно. За ч.ч. 2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі /ч.1 ст.184 СК України/. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не працює, офіційних джерел прибутків не має, але вона є працездатною за віком, її обов'язком є участь у матеріальному забезпеченні дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. З врахуванням наведених обставин суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, в даному випадку - з 07.11.2016 року. На підставі ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнений від сплати судового збору на користь держави при зверненні з позовом про стягнення аліментів, ним сплачено судовий збір за інші позовні вимоги немайнового характеру, а тому відповідно до ст.88 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 551 грн.20 коп. за позовні вимоги про стягнення аліментів. За ст.367 ЦПК України рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial