Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, в якому посилається на те, що 15 травня 2008 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір. Відповідно до кредитного договору банк надав відповідачу кредит в розмірі 28521 долар США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% річних та повного повернення кредиту до 15 травня 2015 року. Вказує, що у зв*язку із порушеннями зобов*язань відповідач станом на 05 травня 2015 року має заборгованість в сумі 676522,41 грн., яка складається з наступного: 3856,09 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 81488,44 грн. заборгованість по кредиту, 7611,16 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 160842,08 грн. заборгованість по кредиту прострочена, 189,53 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 4005,22 грн. нараховані відсотки, 1970,65 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 41644,56 грн. нараховані відсотки на прострочену заборгованість, 388542,11 грн. пеня за невчасне погашення кредиту. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 676522,41 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн. В зустрічному позові [PERSON] просить визнати недійсним п.6.1 кредитного договору №763 pv 11-08, укладеного 15 травня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ним з наступних підстав: нарахування банком пені відповідно до данного пункту кредитного договору за порушення строкі повернення кредитних ресурсів, за порушення сплати щомісячних ануїтетних платежів, за порушення будь-яких умов договору, за несплату процентів, що входять до складу щомісячних ануїтетних платежів, за несплату процентів за останній звітній період, у випадку зміни процентної ставки за користування кредитними ресурсами у розмірі 1% від зазначених прострочених сумм за кожен день прострочення, що становить 395% за рік є несправедливим та суперечить принципам розумності та доросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов*язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банка, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непрапорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов*язань за спірним договором. Вказав, що нарахована банком пеня в розмірі 1% в день за порушення строків повернення кредиту та відсотків за користування ним на загальну суму 483814,62 грн. є за своєю правовою природою несправедливою і такою, що не відповідає нормам Закону України «Про захист прав споживачів», а тому п. 6.1 кредитного договору слід визнати недійсним. Просить визнати п.6.1 кредитного договору від 15 травня 2008 року недійсним. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, зустрічний позов не визнала та пояснила, що 15.05.2008 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір, тобто [PERSON] станом на 15.05.2008 року було достеменно відомо про факт укладення даного договору. Вказала, що строк позовної давності про звернення до суду з позовом про визнання недійсним п.6.1 кредитного договору сплив 15 лютого 2011 року, однак [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом лише 11 листопада 2015 року та при цьому не надав суду об*активних доводів щодо поважних причин пропуску цього строку. Просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 676522,41 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн. В задоволенні зустрічного позову відмовити, застосувавши в даному спорі позовну давність. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зустрічний підтримав та пояснив, що 15 травня 2008 року між ним та банком був укладений кредитний договір для придбання автомобіля. Вказав, що банк в позовній заяві вимагає стягнути з нього крім заборгованості та відсотків ще розмір неустойки, яка в два рази перевищує розмір заборгованості за кредитом. На даний час його сім*я знаходиться в дуже скрутному матеріальному становищі. Крім того, станом на 30 квітня 2014 року ним сплачені банку і сума кредиту, і відсотки, що складає 37127,69 доларів США. А тому вважає, що слід зменшити розмір неустойки за кредитним договором з 483814,62 грн. до 1 грн. та застосувати позовну давність до стягнення пені. Просить в задоволенні позову відмвити, зустрічний позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, в задоволенні зустрічного слід відмовити. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору, укладеного 15 травня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON]останній отримав кредит на придбання автомобіля в розмірі 28521 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% річних, на строк 15 травня 2015 року. Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, в термін з 1 по 10 число кожного місяця , щомісячно у складі ануїтет них платежів, розміри яких встановлені п.3.3 кредитного договору згідно з графіком зниження розміру заборгованості. Відповідно до п.6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, відповідно до кредитного договору позичальник сплачує банку пеню із розрахунку 1% річних з простроченої суми за кожен день прострочення. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. [PERSON] в зустрічному позові просить визнати недійсним п.6.1 кредитного договору №763 pv 11-08, укладеного 15 травня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ним з наступних підстав: нарахування банком пені відповідно до данного пункту кредитного договору за порушення строкі повернення кредитних ресурсів, за порушення сплати щомісячних ануїтетних платежів, за порушення будь-яких умов договору, за несплату процентів, що входять до складу щомісячних ануїтетних платежів, за несплату процентів за останній звітній період, у випадку зміни процентної ставки за користування кредитними ресурсами у розмірі 1% від зазначених прострочених сумм за кожен день прострочення, що становить 395% за рік. За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосувуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедоивими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов*язків на шкоду позивача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаюи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо сплати пені 1% за кожний день прострочки, і це є підставою для визнання таких пложень недійсними. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В судовому засідання представником позивача було заявлено клопотання про застосування позовної давності, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, так як [PERSON] із даним зустрічним позовом звернувся до суду 13 листопада 2015 року, хоча договір ним був укладений 15 травня 2008 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Таким чином, суд вважає, що в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідач порушив умови кредитного договору, про що неодноразово попереджався. У звязку з цим заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» станом на 05 травня 2015 року становить 287980,30 грн., яка складається з наступного: 3856,09 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 81488,44 грн. заборгованість по кредиту, 7611,16 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 160842,08 грн. заборгованість по кредиту прострочена, 189,53 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 4005,22 грн. нараховані відсотки, 1970,65 доларів США , що еквівалентно по курсу НБУ - 41644,56 грн. нараховані відсотки на прострочену заборгованість. Що стосується пені, яку позивач просить стягнути з відповідача, то суд враховує наступне: Згідно ст.ст. 1, 11 ч.1 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ з наступними змінами споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Цивільного кодексу України про зобовязання та договір, так і вимоги ст.627 ч.2 цього Кодексу, де передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно ст.ст.546 ч.1, 551 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, можу бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За загальним правилом, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов*язання, не може перевищувати 1 рік (п1 ч.2 ст.258 ЦК України). Відповідно до ст.18 ч.ч.1 та 2 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Як встановлено судом, п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, відповідно до кредитного договору позичальник сплачує банку пеню із розрахунку 1% річних з простроченої суми за кожен день прострочення. Суд вважає, що нарахована позивачем сума пені 388542,11 грн. за період з 19 травня 2014 року по 05 травня 2015 року не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів та умовам кредитного договору. Крім того, позивач, передбачаючи в договорі такий високий розмір пені 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежів, порушив принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушив його права споживача, тому вимога позивача про стягнення нарахованої цієї суми пені, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим ст.3 п.6, ст.509 ч.3 та ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Тому суд вважає, що належить зменшити розмір пені до розміру 120000 грн. і стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 120000 грн., оскільки відповідач не виконував умови кредитного договору, за порушення яких повинен нести матеріальну відповідальність. Таким чином, суд вважає, що з відповідача [PERSON], як позичальника, за кредитним договором від 15 травня 2008 року згідно умов цього договору належить стягнути на користь позивача заборгованість по кредиту в загальній сумі 136237,43 доларів США, що дорівнює 287980,30 грн., яка складається з наступного: 3856,09 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 81488,44 грн. заборгованість по кредиту, 7611,16 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 160842,08 грн. заборгованість по кредиту прострочена, 189,53 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 4005,22 грн. нараховані відсотки, 1970,65 доларів США , що еквівалентно по курсу НБУ - 41644,56 грн. нараховані відсотки на прострочену заборгованість, а також підлягає стягненню розмір пені, що становить 120000 грн. Згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.\~ Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн.

Outcome: partial