Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивач звернулась із позовом в суд та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за померлою [PERSON] на 3/8 частки квартири за адресою [ADDRESS], та зобов'язати відділ Державної реєстраційної служби в м. Дрогобич зареєструвати право власності на дане нерухоме майно. В обґрунтування позову посилається на те, що її мати [PERSON] [INFO] померла у віці 39 років, 13.09.2014 року. Дівоче прізвище матері [PERSON]. Після її смерті залишились спадкоємці першої черги: вона, дочка [PERSON] [INFO], її син [PERSON] [INFO] та її чоловік (відповідач) [PERSON] та мати [PERSON] - [PERSON] Вона є дочкою від першого шлюбу [PERSON] Прізвище матері після укладення шлюбу з її батьком [PERSON] було змінено на [PERSON]. Шлюб між її батьками був розірваний 14 липня 2005 року. Після розірвання шлюбу її мати змінила прізвище [PERSON] на прізвище [PERSON]. 30.12.2010 року її мати уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-СГ № 153879 котре видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Дрогобич Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 601. В даному шлюбі 06.04.2011 року народився син [PERSON] Після смерті її матері залишилась спадщина, а саме: квартира [ADDRESS]. Квартира складається з 3-х кімнат, загальною площею 67,7 кв.м. Всі спадкоємці після смерті матері звернулися із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса. Пізніше [PERSON] та [PERSON] відмовилися від цих заяв на користь [PERSON] та [PERSON] Через деякий час відповідач [PERSON] відмовився від цієї заяви та її відкликав і таким чином на сьогоднішній день залишились троє спадкоємців, а саме: [PERSON] , [PERSON], [PERSON] Оскільки квартира яка є предметом спадкування була придбана під час шлюбу з відповідачем [PERSON] то він рахує, що вона є спільною сумісною власністю подружжя, а тому йому належить ? ідеальна частина вказаної квартири, а друга її частина повинна бути поділена на них трьох. При цьому, за вказаних обставин їй повинно належати 3/16 майна її моєї матері (1/8 в якості її частки та 1/16 в якості частки [PERSON], яка відмовилась від даної частки на її користь). Право особистої власності на вказану квартиру за її покійною мамою [PERSON] не визнає. Даний розподіл спадкового майна фактично не відповідає дійсності. Вказана квартира не є спільною сумісною власністю подружжя, незважаючи на те, що вона була придбана під час шлюбу. Квартира була придбана виключно за кошти її матері. [PERSON] майнової участі під час купівлі спірної квартири не приймав. Про те. що квартири була придбана за кошти її матері [PERSON] вказують наступні обставини, на які вона посилається, а саме, те, що кошти для оплати за квартиру [ADDRESS], яку її матір придбала у відповідності до Договору купівлі продажу квартири укладено 18.07.2013 року було отримано від продажу будинку в с. Раневичі по вул. Залізничній, 21, Дрогобицького району Львівської області. Будинок в с. Раневичі по вул. Залізничній, 21, Дрогобицького району Львівської області, було придбано 29.12.2014 року за кошти отримані від продажу 11.12.2014 року квартири за адресою [ADDRESS], та відпродажу магазину по вул. Стрийській, 159 а, що в м. Дрогобич Львівської області. Приміщення магазину за адресою м. Дрогобич, вул. Стрийська, 159 а належало її матері на підставі договору дарування від [PERSON] (її бабці) укладеного 11.01.2008 року, згідно умов якого її матері [PERSON] було подаровано квартиру за адресою м. Дрогобич, вул. Грушевського, буд. 159 а кв. 1, яка була переведена в нежитлове приміщення на підставі рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 13.04.2009 року за № 102. Квартира за адресою в [ADDRESS] належала її матері на підставі договору міни від 26.05.1997 року, і її батько [PERSON] визнав право особистої власності на дану квартиру за її матірю, про свідчить копія заяви від 15.08.2007 року. Вказані обставини підтверджують те, що спадкова квартира була придбана за кошти від продажу житлового будинку, що знаходився в с. Раневичі, по вул. Залізничій № 21, Дрогобицького району Львівської області, який в свою чергу був куплений за кошти від продажу квартири за адресою в [ADDRESS] та від продажу магазину по вул. Стрийській, 159 а, в м. Дрогобич Львівської області. Вважає, що квартира за адресою в [ADDRESS] та магазин по вул. Стрийській, 159 а були особистою власністю її матері, і гроші отримані від їх реалізації були особистими коштами її матері. Тому і спадкова квартира є особистою власністю її матері. Внаслідок чого спірна квартира відноситься до особистого майна її матері з підстав визначених в ч. 3 ст. 57 СК України. Вказує про те, що при вирішенні даного спору, на її переконання, суттєвою є та обставина, що її матір довгий час працювала за кордоном та отримувала значні кошти за цю працю. Зокрема вона отримала дозвіл на постійне проживання та працю в Республіці Італія (так зване пермесо) на період з 04.09.2003 року по 08.09.2006 року. Її зарплата становила 614,92 Євро на місяць, що підтверджується роздруківкою з відомостей про персональне пенсійне забезпечення та трудовою угодою від 31.08.2006 року. По прибуттю в Україну її матір була зареєстрована, як приватний підприємець, на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 20.05.2008 року та здійснювала торгівлю у власному магазині по вул. Стрийській, 159 а, в м. Дрогобичі Львівської області. (підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку). У відповідності до довідки № 8126/17-01 від 16.11.2015 року в період з 06.06.2008 року до 31.12.2012 року обсяг її виручки становив 402478 грн. відтак її мати постійно, протягом свого життя заробляла особисті кошти, мала своє особисте майно та придбала спірну квартиру за гроші котрі належали виключно їй. Тому вона в праві отримати відповідну частку від її особистого майна не перерозподіляючи його, як спільно нажите з відповідачем [PERSON] Вона про вказані обставини заявляла нотаріусу, яка завела спадкову справу проте отримала відмову у вчиненні відповідних нотаріальних дій, щодо розподілу спадкового майна від 29.10.2015 року № 451/02-14 та внаслідок якої і з врахуванням заперечень зі сторони відповідача щодо правового статусу спірної квартири, як особистого майна покійної [PERSON] вона змушена звернутись до суду з даним позовом. З врахуванням вимог ст. ст. 57, 60 СК України і фактичних обставин набуття права власності на спірну квартиру зі сторони її покійної матері вважає, підставним стверджувати що квартира [ADDRESS] була особистою власністю [PERSON] та повинна бути розподілена, як спадкове майно після її смерті між 4 спадкоємцями порівну та з врахуванням відмови [PERSON] їй повинно належати 3/8 даної квартири. У відповідності до договору купівлі-продажу квартири від 18.07.2013 року вартість квартири становить 285000 грн. Так як нею заявлено вимогу на 3/8 частки даної квартири то розмір судового за дану вимогу слід розраховувати від її вартості, а саме 106875 грн. Відтак сума судового збору котру слід їй заплатити становить 1068,75 грн. [PERSON] сума для неї є значною, оскільки вона на даний час навчається у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова та дане навчання платне і його вартість становить 9645,00 грн. за семестр. Їй виплачується пенсія по втраті годувальника у розмірі 644,40 грн. на місяць, що є єдиним джерелом її доходу. В свою чергу відповідач за первісним позовом [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача за первісним позовом [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, з відповідними уточненнями, про які вказав в судовому засіданні та просить визнати право власності за ним на 10\\16 часток квартири № 34 у будинку під № 15\\4 по вулиці Євгена Коновальця у м. Дрогобичі Львівської області, загальною площею 67,7 кв.м., житловою площею 40,6 кв.м., з яких: 8\\16 часток (1\\2) частка в спільній сумісній власності подружжя; 2\\16 часток, (1\\4 від 1\\2 частки) в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] померлої 13.09.2014 року; визнати право власності за [PERSON] на 3\\16 часток квартири № 34 у будинку під № 15\\4 по вулиці Євгена Коновальця у м. Дрогобичі, Львівської області, загальною площею 67, 7 кв.м. ,житловою площею 40,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] померлої 13.09.2014 року. В обґрунтування поданого зустрічного позову посилається на те, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири, від 18.07.2013 року, власником квартири № 34 у будинку під № 15\\4 по вулиці Євгена Коновальця у місті Дрогобич Львівської області є [PERSON] з якою він зареєстрував шлюб 30.12.2010 року. Фактично їх шлюбні стосунки та ведення спільного господарства розпочалося у 2008 році в країні Італія, оскільки з цього часу вони почали проживати разом, як подружжя. 13.09. 2014 року його дружина [PERSON] померла. Після смерті дружини відкрилася спадщина за законом, оскільки за життя спадкодавець заповіту не складала. Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину за законом є сторони по справі; [PERSON], донька покійної дружини від першого шлюбу; він [PERSON] як її чоловік та спільний син [PERSON] [PERSON] спадкодавця - [PERSON] впродовж шести місяців з моменту відкриття спадщини відмовилась від її прийняття в користь обидвох внуків - [PERSON] та [PERSON] Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за законом немає. Оскільки до складу спадкового майна входить квартира № 34 у будинку під № 15\\4 по вулиці Євгена Коновальця у місті Дрогобич, яка придбана на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу під час шлюбу, в силу вимог правових норм Сімейного кодексу України, 1\\2 частка вказаної квартири належить йому [PERSON], як чоловіку покійної, і є його власністю як частка у спільному майні подружжя. В підтвердження того, що вони з 2008 року із покійною дружиною [PERSON] проживали разом і вели спільне господарство, спочатку в країні Італія, а в подальшому в Україні служать наступні докази, а саме: довідка про присвоєння індивідуального податкового номера 13.08.2007 року йому в Республіці Італії, яка підтверджує факт його перебування за кордоном та працевлаштування там ще з 2007 року. Договір купівлі - продажу нежилого приміщення від 26.09.2008 року в місті Скалат, яке належало його матері [PERSON], який підтверджує факт продажу приміщення магазину у 2008 році, гроші від продажу якого були використані для придбання іншого нерухомого майна в м. Дрогобичі спільно з покійною дружиною, що стало предметом спільної сумісної власності подружжя. Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця [PERSON] 10.01.1994 року. Довідками з комерційних банків про відкриття рахунків, в тому числі у валюті в період спільного проживання разом із спадкодавцем, довідкою та випискою про рух коштів в продовж 2014 року з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», довідкою ПАТ «[PERSON] [PERSON]», довідкою ПАТ «Перший Український [PERSON]». Вказані довідки свідчать про те, що він також заробляв певні грошові кошти, які тратив на їх сімю, пербуваючи у шлюбі з покійною. Він передавав грошові кошти в сумі 15000 грн. на погашення кредиту, який отримала його покійна дружина, після її смерті. Його мати [PERSON], яка перебуває в США також передавала грошові кошти на імя: [PERSON] в продовж 2010-2014 років, всього на суму 17730 дол. США, покійної дружини [PERSON] впродовж 2011-2013 років, всього на суму 3300 дол. США, доньки покійної дружини від першого шлюбу [PERSON], всього на суму 700 дол. США в 2015 році, вже після смерті дружини. Ці докази свідчать, що його матір [PERSON], проживаючи в США, допомагала матеріально нашій з [PERSON] сімї, відсилаючи грошові кошти не тільки йому, як синові, а й [PERSON] та її доньці від першого шлюбу. Також під час їхнього спільного проживання, а в подальшому і після реєстрації шлюбу, його покійна дружина неодноразово брала кредити в різних фінансових установах, які погашалися з бюджету нашої сімї. Деякі з них він погашав особисто вже після її смерті. Факт належності спірної квартири йому та покійній дружині, саме як спільної сумісної власності подружжя, підтверджує заява колишнього чоловіка [PERSON] - [PERSON], який 15.08.2007 року засвідчив, що квартира [ADDRESS] особистою власністю його дружини. За життя вона мала досвід придбання та відчуження нерухомого майна і поняття різниці між спільною сумісною та особистою власністю. Тому при купівлі ними в шлюбі нерухомого майна, як спірної квартири так і майна яке передувало придбанню цієї квартири, нею не ставилося питання про те, що це майно є її особистою власністю. Інша 1\\2 частка вказаної квартири належить його покійній дружині [PERSON] і тому входить до складу спадщини після її смерті. Зважаючи на те, що спадкоємців першої черги по даній справі є чотири особи, і матір [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини в користь двох онуків то частки між спадкоємцями є такі: йому [PERSON], належить 2\\8 частки від 1\\2 частки спірної квартири; його синові [PERSON] - 3\\8 частки від 1\\2 частки спірної квартири; позивачу [PERSON], доньці покійної від першого шлюбу - 3\\8 частки від 1\\2 частки спірної квартири. З метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя, він в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON], звернувся до приватного нотаріуса із відповідною заявою, і 09.03.2016 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому відмовлено у видачі зазначених вище свідоцтв в зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа та роз'яснено право звернення до суду. В судовому засіданні позивач за первинним позовом [PERSON] позов підтримала з підстав, які викладені в позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечила та пояснила, що [PERSON] є її вітчимом, з яким проживала її покійна мати як єдина сімя. Спільно з матірю вітчим проживати приблизно з 2009-2010 років. Шлюб вони уклали у 2010 року та у 2011 році народився їх спільний син [PERSON] [PERSON] за власні кошти придбала спірну квартиру так як була приватним підприємцем і мала стабільний дохід. В судовому засіданні представник позивач за первинним позовом [PERSON] адвокат [PERSON] позов її довірительки підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві, зустрічний позов [PERSON] заперечила та пояснила, що спірна квартира була куплена покійною матірю її довірительки за власні кошти та не може бути спільною власністю подружжя, і відтак відповідачу [PERSON] не може належати ? спірної квартири так як коштів на її придбання він не надавав. Вказала, що вважає, за необхідне визнати право власності на спірну квартиру за її довірителькою, а саме 3/8 ідеальної частини, право на 3/8 ідеальної частини спірної квартири визнати за [PERSON], а за [PERSON] право на 2/8 ідеальної частини спірної квартири. Вказала, що [PERSON] звертались до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, однак листом приватного нотаріуса їй було відмовлено в цьому. Даний лист не оформлений постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, однак його слід взяти до уваги. Відповідач за первісним позовом [PERSON] заперечив первинну позовну заяву, його зустрічну позовну заяву просив задоволити з підстав, які викладенні в позові та пояснив, що з покійною своєю дружиною він почав проживати в Італії ще з 2007 року і в них був спільний бюджет. У 2008 році вони з жінкою переїхали в Україну та спільними коштами придбали ряд нерухомості. Вони жили однією сімєю до якої входило 4 чоловіки. Дружина брала кредити, які він особисто погашав так як їздив на заробітки, однак вона розпоряджалась сімейними коштами. 18.07.2013 року придбали спірну квартиру. Представник відповідача за первинним позовом [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти задоволення первинного позову позивача, повністю підтримала зустрічний позов свого довірителя з підстав, які вказані у позовній заяві та вказала, що [PERSON] з 2008 року проживав з покійною [PERSON] в Італії в цивільному шлюбі, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Придбавши спільно спірну квартиру вони стали відповідно її власниками, і вона є спільним майном подружжя. Відзначила, що її довірителем надано достатньо допустимих на належних доказів для задоволення позову, що не зроблено позивачем [PERSON] Позивач не пройшла належної процедури оформлення свої спадкових прав, оскільки не надала суду постанови нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальних дій як цього передбачає законодавство України. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що є матірю покійної [PERSON] Їй відомо про те, що з 2010 року відповідач [PERSON] почав проживати з її донькою. Вона придбавала нерухоме майно та в подальшому його продавала. Спірна квартира придбана її покійною донькою за власні кошти, так як вона мала власний дохід, і грошові кошти від того нерухомого майна, яке вона продавала вона давала доньці. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона знає сімю [PERSON] та [PERSON] так як вони проживали на Україні разом. Скільки років вони жили разом сказати не може. [PERSON] їздив на заробітки, вони проживали сім?єю добре, і на її думку у них був спільний бюджет. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що знала [PERSON] і остання познайомилась із [PERSON] в Італії. В грудні 2010 року вони одружились. Спірна квартира була придбана померлою [PERSON] так остання мала нерухомість, яку продавала та купила спірну квартиру. [PERSON]. їздив на заробітки однак грошей на придбання квартири по вул. Євгена Коновальця не давав. Їй відомо, що вони в Італії жили як одна спільна сім?я. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що відповідач за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом є його братом. Вказав, що з покійною [PERSON] його брат познайомився у 2007 році та жив з нею за кордоном в Італії. Приїхавши на Україну, [PERSON] говорив, що має намір одружитись з [PERSON] Після одруження у них народився син. Так як він спілкувався із своїм братом то він розумів, що бюджет у їхній сім?ї є спільним. Спірна квартира придбана за їх спільні гроші, так як вони були однією сім?єю. Після смерті [PERSON] брат переїхав проживати в [INFO]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із положеннями ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Тому власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а лише конкретно визначеним законом способом захисту свого права. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений гл. 3 зокрема ст. 16 ЦК України, а інші способи визначаються спеціальними законами, які регулюють конкретні цивільні правовідносини. Матеріалами справи та в судовому засіданні встановлено, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири, від 18 липня 2013 року, власником квартири № 34 у будинку під № 15\\4 по вул. Євгена Коновальця у м. Дрогобич Львівської області була [PERSON], яка померла 03.09.2014 року. З [PERSON] відповідач за первинним позовом [PERSON] зареєстрував шлюб 30 грудня 2010 року. Як встановлено судом фактичні шлюбні стосунки та ведення спільного господарства між [PERSON] та [PERSON] розпочалися у 2008 році в Італії, оскільки з цього часу вони почали проживати разом, як подружжя . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, оскільки за життя вона заповіту не складала. Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину за законом є сторони по справі; [PERSON].Р., донька покійної [PERSON] від першого шлюбу; [PERSON], чоловік та їх спільний син [PERSON] Мати спадкодавця - [PERSON] впродовж шести місяців з моменту відкриття спадщини відмовилась від її прийняття в користь обидвох внуків - [PERSON] та [PERSON] Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за законом немає. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст. 61 СК України відзначає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст. 64 СК України відзначає, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Правова позиція ВСУ висловлена в справі № 6-612цс15 від 01.07.2015 р., вказує на те, що для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року №11 закріплено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки тощо. Оскільки до складу спадкового майна входить квартира № 34 у будинку під № 15\\4 по вул. Євгена Коновальця у м. Дрогобич, яка придбана на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу під час шлюбу, в силу вимог правових норм Сімейного кодексу України, 1\\2 частка вказаної квартири належить [PERSON], як чоловіку покійної, і є його власністю як частка у спільному майні подружжя. В підтвердження того, що [PERSON] та [PERSON] з 2008 року проживали разом і вели спільне господарство, спочатку в країні Італія, а в подальшому в Україні служать наступні докази, а саме: довідка про присвоєння індивідуального податкового номера [PERSON], яка видана йому 13.08.2007 року в Республіці Італії, яка підтверджує факт його перебування за кордоном та працевлаштування там ще з 2007 року. Договір купівлі - продажу нежилого приміщення від 26.09.2008 року в місті Скалат, яке належало його матері [PERSON], який підтверджує факт продажу приміщення магазину у 2008 році, гроші від продажу якого були використані для придбання іншого нерухомого майна в м. Дрогобичі спільно з покійною дружиною, що стало предметом спільної сумісної власності подружжя. Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця [PERSON] 10.01.1994 року. Довідками з комерційних банків про відкриття рахунків, в тому числі у валюті в період спільного проживання разом із спадкодавцем, довідкою та випискою про рух коштів в продовж 2014 року з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», довідкою ПАТ «[PERSON] [PERSON]», довідкою ПАТ «Перший Український [PERSON]». Вказані довідки свідчать про те, що [PERSON] також заробляв певні грошові кошти, які тратив на сімю, перебуваючи у шлюбі з покійною. В судовому засіданні встановлено, та не заперечувалось сторонами той факт, що [PERSON] передавав грошові кошти в сумі 15000 грн. на погашення кредиту, який отримала його покійна дружина, після її смерті. Його мати [PERSON], яка перебуває в США також передавала грошові кошти на імя: [PERSON] в продовж 2010-2014 років, всього на суму 17730 дол. США, покійної дружини [PERSON] впродовж 2011-2013 років, всього на суму 3300 дол. США, доньки покійної дружини від першого шлюбу [PERSON], всього на суму 700 дол. США в 2015 році, вже після смерті дружини. Здобуті в судовому засіданні докази свідчать, що матір [PERSON] - [PERSON], проживаючи в США, допомагала матеріально їхній сім?ї, відсилаючи грошові кошти не тільки [PERSON], як синові, а й покійній [PERSON] та її доньці від першого шлюбу. З метою отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя, [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON], звернувся до приватного нотаріуса Дрогобицького нотаріального округу із відповідною заявою, і 09.03.2016 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено у видачі зазначених вище свідоцтв в зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа та роз'яснено право звернення до суду. Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування». Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року\~(ЦК), законами України "Про нотаріат", "Про міжнародне приватне право", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: - місце відкриття спадщини; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] Стороною позивача не надано доказів, які б свідчили, що нотаріус обґрунтовано відмовив постановою про вчиненні нотаріальної дії, а наявний в матеріалах справи лист нотаріуса на думку суду не може трактуватись як офіційною відмовою. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, виходячи із змісту ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, ст. 1218 ЦК України. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності, ст. 392 ЦК України. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неприйняття спадщини за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу, ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України. Відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести суду ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні первинного позову позивача слід відмовити, а зустрічну позовну заяву [PERSON] слід задоволити.

Outcome: dismissed