Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Мазурова К.Д. звернулася з позовом до Басівської сільської ради, який в подальшому уточнила, та просить встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , яка померла [INFO] після матері [PERSON] , яка померла [INFO] , встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] та визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 7,42 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER]. Свої вимоги мотивує тим, що у 2001 році померла бабуся позивача [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, серед якого право на земельну частку (пай) розміром 7,42 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серія [NUMBER], виданого на ім`я [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла доньці, матері позивача [PERSON] , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав та померла у грудні 2016 року . При зверненні позивача до приватного нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), яка належала матері спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , так як неможливо встановити належність правовстановлюючого документу померлій, оскільки сертифікат був виданий на ім`я « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть прізвище бабусі позивача зазначено як « [PERSON] », а також відсутній документ, який посвідчує право власності спадкодавця на майно. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Представник відповідача Басівської сільської ради Сумської області у судове засідання не з`явився, сільський голова направив заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, проти позову не заперечують. Третя особа - приватний нотаріус Маловисківського районного нотаріального округу Залєсна М.В. в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи за відсутності особи. Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] зареєстровано сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] за № 111, про що зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам КСП «Колос» на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації № 394 від 13.12.1996 року, який був переданий власнику і в архіві управління не зберігається, розмір земельної частки (паю) складає 7,42 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується довідкою Міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області №726/115-20 від 29.05.2020 року (а.с. 15). Проте в даному сертифікаті була допущена помилка в написанні прізвища, а саме вказано « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] ». [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12) та після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі й на земельну частку (пай) розміром 7,42 умовних кадастрових гектарів згідно сертифікату серії [NUMBER]. Відповідно до заповіту від 18 липня 1994 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Басівської сільської ради, [PERSON] все своє майно заповідала дочці - [PERSON] (а.с. 11). За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною п`ятою Прикінцевих та перехідних положень передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. ст. 527, 529, 530 ЦК УРСРС (1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з довідки Басівської сільської ради Сумського району Сумської області №02-28/503 від 24.11.2020 року [PERSON] провела поховання своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а/з про смерть № 01 від 08.01.2001 по Басівській сільській раді (а.с. 155). Згідно довідки №440/02-28 Басівської сільської ради Сумського району Сумської області [PERSON] , яка померла [INFO] до смерті і на день смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] разом з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. Спадщину після померлої фактично прийняла її донька - [PERSON] шляхом володіння майном: після смерті матері закрила двері будинку на замок, здійснювала догляд за ним, розпорядилася речами померлої. Заповіт від імені [PERSON] , посвідчений виконкомом Басівської сільської ради 18.07.1994р. за реєстровим номером 13 не змінено і не відмінено (а.с. 14). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13) та після її смерті відкрилася спадщина. Відповідно до копії спадкової справи №10/2017 до майна померлої [INFO] [PERSON] спадщину після її смерті прийняв син [PERSON] , отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно (а.с. 32-141) 09 жовтня 2020 року представник позивача звернувся до приватного нотаріуса з питання видачі на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] на право на земельну частку (пай) розміром 7,42 в умовних кадастрових гектарах на території Басівської сільської ради Сумського району, яка належала матері спадкодавиці [PERSON] - [PERSON] , але постановою нотаріуса №30/02-31 йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як неможливо встановити належність правовстановлюючого документу померлій, оскільки сертифікат був виданий на ім`я « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть прізвище зазначено як « [PERSON] », а також відсутній оригінал документу, який посвідчує право власності на земельну частку (пай) (а.с. 18-19). Відповідно до ч. 1 ст. 315 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення фактів, визначених чітким переліком. Згідно до ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Встановлення факту прийняття спадщини та встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай) необхідне для прийняття позивачем спадщини за заповітом. Таким чином, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай), наявні всі підстави для визнання в порядку спадкування права власності на земельну частку (пай) за позивачем [PERSON] .

Outcome: approved