Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 16.10.2010 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Позивач зазначає, що на даний час сім'я розпалася, подружжя має різні характери, вподобання та погляди на сімейне життя, в сім»ї виникають сварки та скандали, втрачено почуття любові та поваги, внаслідок чого збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, вона не має наміру проживати спільно однією сім'єю з відповідачем, за таких обставин позивач вважає сумісне життя, та збереження шлюбу неможливим, а тому просила суд шлюб між ними розірвати, а також, оскільки відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, - просила суд стягнути аліменти з відповідача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до його повноліття. Позивач в судовому засіданні повністю підтримала позов. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що сторони по справі з 16.10.2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]., що стверджується копіями свідоцтв про шлюб та про народження дитини.(а.с.7). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини через відсутність взаєморозуміння і різні погляди на життя. Ні позивач, ні відповідач не бажає відновлювати стосунки, зазначають, що їх рішення щодо розірвання шлюбу виважене і кінцеве. Позивач вказала на підстави розірвання шлюбу - відсутність розуміння, подружня зрада чоловіка, сварки, що негативно впливає на життя та розвиток дитини, з весни 2017 р. подружжя проживає окремо. Відповідач ствердив обставини справи, погодився на розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда чи інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як передбачено ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач вказала на те, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, вона не має наміру зберігати сім'ю, рішення про розірвання шлюбу є виваженим та обдуманим. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки за таких обставин подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка категорично не бажає поновлювати шлюбні стосунки і наполягає на розірванні шлюбу. А тому, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати. Позивач зазначає, що син проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, а батько дитини, [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому просить стягнути аліменти. Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. За ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 цього Кодексу за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і /або/ натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатним за віком та станом здоров'я, на користь інших осіб аліментів не сплачує. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку - з 13.09.2017 року. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі-за подання позовів про стягнення аліментів. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 640грн.за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

Outcome: approved