Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Ічнянської міської ради Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, у встановлений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач до нотаріальної контори заяву не подав, та пропустив цей строк з поважної причини, оскільки до цього часу не був обізнаний про наявність заповіту. Враховуючи, що встановлений законом строк для прийняття спадщини був пропущений позивачем з поважних причин, тому позивач і просить суд визначити йому трьохмісячний строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 14 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 08 липня 2021 року. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно позовної заяви просив розглядати справу без його участі, в разі його неявки в судове засідання. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, проте згідно з адресованою до суду письмовою заявою, просить суд розглянути справу без його участі за наявними в матеріалах справи документами. Проти позову не заперечують. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 07 серпня 2006 року, [PERSON] померла [INFO] . Місце смерті с.Гужівка Ічнянського району Чернігівської області (а.с.7). Як вбачається з копії заповіту від 15 листопада 2004 року, посвідченого секретарем Гужівської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області, за життя [PERSON] , 1955 року народження, уродженка с.Гужівка Ічнянського району Чернігівської області на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження, а саме: все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповіла [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки Гужівського старостинського округу від 08 липня 2021 року за №03-23/49, заповіт від 15 листопада 2004 року складений від імені [PERSON] , яка проживала в с.Гужівка Ічнянського району Чрнігівської області та померла [INFO] на ім`я [PERSON] , станом на 08 липня 2021 року, не змінювався та не відмінявся. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер С.В. від 17 червня 2021 року за №103/01-16, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17 червня 2021 року, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Ічнянського районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер С.В. від 09 червня 2021 року за №95/01-16, [PERSON] рекомендовано звернутися до суду по питанню визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.14). Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачеві, оскільки останній після смерті [PERSON] , будучи її спадкоємцем за заповітом, пропустив строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] вказує, що він не знав про існування вищевказаного заповіту, тому не звертався до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку. При цьому, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі N 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі N 484/3221/17 (провадження N 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі N 263/1221/17 (провадження N 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц (провадження N 61-5609св19), від 21 вересня 2020 року у справі №130/2517/18 (провадження №61-14962св19). Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд касаційної інстанції у окремих своїх постановах керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає "У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права". Враховуючи обставини справи, наявності заповіту на користь позивача як спадкоємця майна [PERSON] , а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України приходить до висновку, що наявні правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved