Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач у січні 2014 року звернувся в суд з зазначеним позовом посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 22 лютого 1984 року йому належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 41,6кв.м. з господарськими будівлями і спорудами, в якому він проживає і зареєстрований з 1929 року. У лютому 1997 року у позивача різко погіршилося здоров'я, виникла загроза смерті. З період з лютого по червень 1997 року позивач [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні з хворобою серця. У липні 1997 року дружина позивача [PERSON] запропонувала [PERSON] вчинити на її користь договір дарування належного йому будинку [ADDRESS] з метою полегшення оформлення спадщини в разі його смерті. Так як позивач на той час знаходився в депресивному, пригніченому настрої, фактично очікував смерті, і йому було байдуже на долю свого майна, то 08 вересня 1997 року він підписав договором дарування, посвідчений державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори Сподіним І.Л., яким подарував своїй дружині [PERSON] жилий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами. Після укладення зазначеного договору загроза смерті минула, стан здоров'я позивача значно покращився. Дружина [PERSON] [PERSON] на прохання розірвати укладений договір дарування запевнила позивача, що вчинить на його користь заповіт. [INFO] [PERSON] померла і з'ясувалося, що за життя вона заповіт не складала. Крім позивача спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] стали відповідачі - [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину у встановленому законом порядку. Позивач просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами, укладений 08 вересня 1997 року між ним та [PERSON], як такий, що укладено на вкрай невигідних для нього умовах внаслідок збігу тяжких обставин. Окрім договору дарування, позивач також просив визнати недійсним рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 27 лютого 1999 року №26 про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0917га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], та Державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON] 09.07.1999 року, як такі що порушують його права та інтереси. У процесі розгляду справи в якості співвідповідача було залучено Софіївсько-Борщагівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, просив суд розглянути справу згідно чинного законодавства. Відповідач [PERSON] та представник Софіївсько-Борщагівської сільської ради в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення за наступних підстав. Судом установлено, що 22 лютого 1984 року мати позивача [PERSON] за договором дарування, посвідченим Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою по реєстру №972, подарувала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] житловою площею 41,6кв.м. з господарськими будівлями і спорудами. 08 вересня 1997 року за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори Сподіним І.Л., позивач [PERSON] подарував своїй дружині [PERSON] жилий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.11.2011р. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] стали позивач [PERSON] та відповідачі - [PERSON] та [PERSON] Всі спадкоємці прийняли спадщину шляхом подачі відповідної заяви до приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] Суд приходить до висновку, що договір дарування житлового будинку від 08 вересня 1997 року підлягає визнанню недійсним як такий, що укладений [PERSON] на вкрай невигідних умовах внаслідок збігу тяжких для нього обставин. До спірних правовідносин необхідно застосувати положення Цивільного кодексу України 1963 року, які діяли на час виникнення цих правовідносин. У відповідності до ст.57 ЦК України 1963 року, угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 року, правочин може бути визнаний судом недійсним, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Як вбачається з матеріалів справи, у період, який безпосередньо передував укладенню договору дарування житлового будинку від 08 вересня 1997 року, у позивача значно погіршився стан здоров'я, виникла загроза його смерті від серцево-судинного захворювання, він неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні. Відповідно до виписки з історії хвороби №2557 Київської обласної клінічної лікарні, з 25.02.1997 року по 19.03.1997 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Атеросклеротичний кардіосклероз. Пароксизмальна форма миготливої аритмії. Пароксизм миготливої аритмії. З 25.02.1997 року по 26.02.1997 року позивач проходив лікування в хірургічному відділенні, з 27.02.1997 року по 11.03.1997 року - в кардіологічному відділенні, з 11.03.1997 року по 19.03.1997 року - в хірургічному відділенні. З 10 червня 1997 року по 17 червня 1997 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Центральній районній лікарні Києво-Святошинського району, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №3302, а в подальший період лікувався амбулаторно. Зважаючи на письмові докази у справі, рішення позивача [PERSON] вчинити на користь дружини договір дарування житлового будинку [ADDRESS] від 08 вересня 1997 року було зумовлено тяжкою обставиною - хворобою серця позивача. Укладаючи оспорюваний договір дарування, позивач вважав, що таким способом залишає житловий будинок у спадок своїй дружині на випадок своєї смерті, а не безоплатно передає їй це майно у власність. За відсутності тяжкої хвороби та загрози життю [PERSON] договір дарування від 08 вересня 1997 року не був би укладений. Задовольняючи позов, суд також враховує, що фактичне виконання договору дарування житлового будинку від 08 вересня 1997 року не відбулося, оскільки позивач з 1929 року по сьогоднішній день проживає і зареєстрований в будинку [ADDRESS], веде господарство, сплачує комунальні послуги. Вказані обставини підтверджується відповідною відміткою в паспорті позивача (а.с.5зв.), актом обстеження житлових умов жителя села Софіївська Борщагівка (а.с.10), актом звіряння розрахунків ПАТ «Київобленерго» від 05.09.2013р. (а.с.13), довідкою "Київоблгаз" за 2013р. (а.с.14). Згідно положень ст.128 ЦК України (редакції 1963 року), право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. З огляду на ст.48 ЦК України (редакції 1963р.), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Суд приходить до висновку, що позивачем не було пропущено встановлений законом трирічний строк, протягом якого особа має право звернутися в суд за захистом своїх прав чи інтересів, оскільки обчислення цього строку необхідно рахувати з моменту, коли [PERSON] дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] дізнався про порушення своїх прав з моменту відкриття спадщини після смерті дружини [PERSON] [INFO] та прийняття спадщини після її смерті відповідачами [PERSON] та [PERSON] Суд визнає також недійсними рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 27 лютого 1999 року №26 про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки по [ADDRESS] та виданий [PERSON] на підставі цього рішення Державний акт на право приватної власності на землю від 09 липня 1999 року, оскільки вказана земельна ділянка надавалась у власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку [ADDRESS], тому чинність зазначених документів порушує права та інтереси власника будинковолодіння [PERSON] Згідно с.44 Земельного Кодексу України 1990 року, порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved