Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Представник ПАТ ,,СК Українська страхова група» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 26.12.2013 року о 19 год. 20 хв. в м. Києві водій [PERSON] керуючи автобусом Неоплан д.н. [NUMBER] по Броварському проспекту, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним , що призвело до зіткнення з автомобілем Тойота д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]., що призвело до пошкодження транспортних засобів та заподіянню матеріальних збитків. Постановою Дніпровського районного суду від 29.01.2014 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 425 грн. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль Тойота д.н. [NUMBER], що належить [PERSON] 14.11.2013 року між ПАТ ,,СК Українська страхова група» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу № 28-0101-13-00955, предметом якого є страхування автомобіля Тойота д.н. [NUMBER]. 13.01.2014 року ПАТ ,,СК Українська страхова група» на підставі калькуляції № ДККА-26590 від 09.01.2014 року було складено страховий акт № ДККА-33549. На підставі вказаних документів ПАТ ,,СК Українська страхова група» здійснила виплату страхового відшкодування в сумі 6309,53 грн. , що підтверджується видатковим касовим ордером від 13.01.2014 року. На момент ДТП між [PERSON] та ПАТ ,,Страхова компанія ,,Лафорт" був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів , поліс № АЕ/0668031, але при перевірці дійсності даного полісу по Централізованій базі даних МТСБУ було встановлено, що даний бланк полісу не використаний , а тому цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу не може вважатися застрахованою. 29.09.2014 року відповідачу [PERSON] було направлено лист - вимогу з проханням відшкодувати вказану шкоду в добровільному порядку, однак відповідач відмовився. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Третя особа: [PERSON] повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи думку представника позивача, який подав заяву про розгляд справи в заочному провадженні, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність учасників судового процесу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що 26.12.2013 року о 19 год. 20 хв. в м. Києві водій [PERSON] керуючи автобусом Неоплан д.н. [NUMBER] по Броварському проспекту, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним , що призвело до зіткнення з автомобілем Тойота д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]., що призвело до пошкодження транспортних засобів та заподіянню матеріальних збитків. Постановою Дніпровського районного суду від 29.01.2014 року [PERSON] визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 425 грн. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль Тойота д.н. [NUMBER], що належить потерпілому [PERSON] 14.11.2013 року між ПАТ ,,СК Українська страхова група» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування транспортного засобу № 28-0101-13-00955, предметом якого є страхування автомобіля Тойота д.н. [NUMBER]. 13.01.2014 року ПАТ ,,СК Українська страхова група» на підставі калькуляції № ДККА-26590 від 09.01.2014 року було складено страховий акт № ДККА-33549. На підставі вказаних документів ПАТ ,,СК Українська страхова група» здійснила виплату [PERSON] страхового відшкодування в сумі 6309,53 грн. , що підтверджується видатковим касовим ордером від 13.01.2014 року. 29.09.2014 року відповідачу [PERSON] було направлено лист - вимогу з проханням відшкодувати вказану шкоду в добровільному порядку, однак відповідач відмовився. Відповідно до ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до положень ст. 38 Закону України ,,Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, за умов визначених у ст. 33Закону". Суд, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи, що поліс № АЕ/0668031 договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладений між [PERSON] та ПАТ ,,Страхова компанія ,,Лафорт" при перевірці дійсності по Централізованій базі даних МТСБУ встановлений як такий, що не використаний, а тому цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу не може вважатися застрахованою, приходить до висновку, що в межах даного спору представником позивача правомірно заявлені вимоги до відповідача про стягнення в порядку регрессу сплаченого страхового відшкодування у сумі 6309,53 грн., а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене та

Outcome: approved