Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги, що 11.09.2017 між ним та Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" (далі - Відповідач) було укладено Угоду С17.396.71296 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки (далі - Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору сторони уклали дану Угоду про відкриття відновлювальної кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, яка укладається згідно з умовами Договору комплексного банківського обслуговування, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями до нього, діюча редакція якого розміщена на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою www.ideabank.ua. Згідно п. 1 Угоди найменування банківського продукту: Кредитна картка. Згідно п. 2 Угоди банк відкриває Клієнту поточний рахунок [NUMBER] у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно - кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках Угоди та Договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає Клієнту міжнародну платіжну картку MasterCard World терміном дії 2 (два) роки з моменту її випуску (далі - Кредитна картка). Згідно п.3 Угоди банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по поточному рахунку на наступних умовах: - максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200 000 грн.; - ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладання Угоди, становить 10 000,00 грн. Враховуючи, що зобов`язання Банку щодо встановлення ліміту Кредитної лінії є для нього відкличними та без ризиковими, визначення суми Кредитної лінії, що може бути доступна Клієнту, протягом строку дії відновлювальної Кредитної лінії, здійснюється Банком в межах встановленого Угодою максимального ліміту Кредитної лінії без будь-яких обмежень; - процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48.0000% річних; - розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється Тарифами Банку. Дата сплати обов`язкового мінімального платежу за Кредитною лінією за попередній Розрахунковий період - до останнього Операційного дня Платіжного періоду, який починається з дня, наступного за останнім днем попереднього Розрахункового періоду, і закінчується на 30 день з моменту закінчення попереднього Розрахункового періоду. Про суму коштів, які складають обов`язковий щомісячний платіж, Банк щомісячно інформуватиме Клієнта за допомогою смс-повідомлення, що надсилається на абонентський номер Клієнта, вказаний ним в Заяві на приєднання. Позивач стверджує, що при укладенні вищевказаного Кредитного договору були порушені його права як споживача та з цього приводу він неодноразово направляв листи про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги були залишені без задоволення. Повідомляє, що працівники банку з умовами кредитування належним чином його не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого йому було вручено кредитний договір, який він, не читаючи через дрібний шрифт, підписав, надіючись на добросовісність працівника Банку. Однак, вважає, що Відповідач, скориставшись його необізнаністю, навмисно не дотримався та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України, які визначені та встановлені Законом, що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема Банк не надав йому повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту. Позивач вважає, що відповідач ввів його в оману при укладенні кредитного договору, що згідно ч. 2 п. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою визнання такого договору недійсним. Вказує, що умова кредитного договору про третейське застереження, передбачене п.9 Угоди, є порушенням ч.1 ст. 203 ЦК України щодо змісту правочину, а також вказаний пункт договору не узгоджується із положеннями п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» від 11 травня 2004 N 1701-IV, зокрема про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України, вищевказаний пункт кредитного договору щодо третейського застереження є недійсним. Позивач зазначає, що він нібито добровільно уклав з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя» Заяву № С17.396.71296 від 11.09.2017 на приєднання до договору добровільного страхування № ПБ КК 1 від 03.04.2017. Однак, оскільки страхування в спірних правовідносин є добровільним, відповідач не мав права жодним чином нав`язувати такі послуги та включати їх до кредитного договору. Банк принципово не повинен обмежувати вибір позивача страхової компанії, так як це суперечить нормі закону. Крім того, Відповідач позбавив його права відізвати свою згоду на обробку персональних даних, так як у п. 5.12 Кредитного договору встановлено фактично її безвідкличність, що є порушенням закону, а отже, є підставою для визнання такого договору недійсним. У зв`язку з вищевикладеним просить суд визнати недійсним Кредитний договір (Угоду) № С17.396.71296 від 11.09.2017. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно поданого клопотання просить суд справу розглядати без його участі, позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити. В судове засідання відповідач свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Подали до суду відзив на позовну заяву за змістом якого вказують, що як вбачається з Паспорту споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), Тарифах на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів Банку та Довідкою повідомленням, що власноручно були підписані Позивачем, останній підтвердив, що Відповідач 11 вересня 2017 року до підписання Кредитного договору надав Позивачу у письмовій формі Паспорт споживчого кредиту, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту з детальним розписом сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. В тому числі, повідомлено: про суму кредиту (ліміт кредитної лінії), що становить 10 000 грн; термін користування кредитом: 12 місяців; погашення основної суми кредиту: щомісячно; сума щомісячного платежу: згідно обов`язкового мінімального платежу; термін внесення щомісячного платежу: до 30 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем; процентна ставка, відсотків річних 48%; Тип процентної ставки - фіксована; орієнтовна реальна процентна ставка, річних 59,17%; абсолютне значення подорожчання кредиту в рік 382,70 грн.; можливість дострокового повернення інше. Як вбачається з Довідки -повідомлення орієнтовна реальна процентна ставка річних складає 59,17%. Абсолютне значення подорожчання кредиту в рік складає 382,70 гривень. Отже, дані про подорожчання продукту були Позичальнику відомі під час укладення Договору, і Відповідач не вчинив жодних дій, які б свідчили про те, що Позичальника було введено в оману щодо вартості продукту. Крім того, у Кредитному договорі дублюється та міститься інформація як про суму кредиту (п.3.2.), так і про процентну ставку за користування кредитом, що становить 48% річних (п.п.3.3.), порядок повернення кредиту, нарахування кредиту ( п.3.4., 4), реальна річна процентна ставка складає 59,17% (п.5.11.) інші умови. Крім того, з моменту укладення Кредитного договору Позивачем неодноразово сплачувався кредит, а отже останній впродовж тривалого періоду визнавав та повністю погоджувався з умовами Кредитного договору та не мав ніяких заперечень щодо його виконання. Також, відповідно до п.п.5.1., 5.3. оспорюваного Кредитного договору, Позивач заявляв та гарантував, що Позивач ознайомлений з умовами Договору та які йому роз`яснені і зрозумілі та з якими він цілком згідний. Відповідач перед укладенням Кредитного договору повідомив йому в належній формі у повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами Відповідача і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу Кредитного договору йому вручено Банком при підписанні даного Кредитного договору; умови даного Кредитного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам. У зв`язку з вищевикладеним просять суд у задоволенні позову відмовити повністю. В судове засідання третя особа свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та публікацією на офіційному веб-сайті Судової влади України, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі. Подали до суду пояснення по справі за змістом яких Договір страхування укладено відповідно до Закону України "Про страхування", Правил добровільного страхування життя, затверджених Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 19.11.2008 за № 0181638, із змінами та доповненнями, чинними на дату укладення Догвоору страхування, розміщених на сайті. Підписавши Заяву на приєднання, Позивач підтвердив, що укладення Договору з його боку було добровільним і здійснювалось за його бажанням, також своїм підписом він підтвердив, що ознайомлений з Правилами та Програмою страхування, розуміє їх зміст і цілком і повністю погоджується з ними. Позивач здійсненням страхового платежу приступив до виконання Договору страхування, що також свідчить про фактичне визнання його умов, оскільки своїми схвальними діями Позивач визнав правочин дійсним. Під схваленням правочину розуміються будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі повна або часткова оплата товарів (робіт, послуг, їх приймання для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину. Станом на дату підписання Заяви на страхування, Позивач здійснив страховий платіж у повному обсязі. Вказують, що на даний час термін дії Договору страхування вже закінчився. Протягом всього терміну дії Договору страхування не було зафіксовано жодних порушень за Договором страхування, як зі сторони Позивача так і зі сторони Відповідача. Крім того, зазначають, що позивачем не було заявлено вимог щодо визнання недійсним Договору страхування життя. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що не підлягає до задоволення у повному обсязі виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту Кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі кредитні умови - мету, для якої споживчий кредит - може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі, між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна; податковий режим сплати податків; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Як вбачається з Паспорту споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), Тарифах на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів Банку та Довідкою повідомленням, що власноручно були підписані Позивачем, останній підтвердив, що Відповідач 11 вересня 2017 року до підписання Кредитного договору надав Позивачу у письмовій формі Паспорт споживчого кредиту, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту з детальним розписом сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. В тому числі, повідомлено: - про суму кредиту (ліміт кредитної лінії), що становить 10 000 грн; - термін користування кредитом: 12 місяців; - погашення основної суми кредиту: щомісячно; - сума щомісячного платежу: згідно обов`язкового мінімального платежу; - термін внесення щомісячного платежу: до 30 числа місяця, наступного за розрахунковим місяцем; - процентна ставка, відсотків річних 48%. Тип процентної ставки - фіксована; - орієнтовна реальна процентна ставка, річних 59,17%; - абсолютне значення подорожчання кредиту в рік 382,70 грн.; можливість дострокового повернення - інше. Як вбачається з Довідки-повідомлення орієнтовна реальна процентна ставка річних складає 59,17%. Абсолютне значення подорожчання кредиту в рік складає 382,70 гривень. Отже, дані про подорожчання продукту були Позичальнику відомі під час укладення Договору, і Відповідач не вчинив жодних дій, які б свідчили про те, що Позичальника було введено в оману щодо вартості продукту. Крім того, у Кредитному договорі дублюється та міститься інформація як про суму кредиту (п.3.2.), так і про процентну ставку за користування кредитом, що становить 48% річних (п.п.3.3.), порядок повернення кредиту, нарахування кредиту ( п.3.4., 4), реальна річна процентна ставка складає 59,17% (п.5.11.) інші умови. Також, з моменту укладення Кредитного договору Позивачем неодноразово сплачувався кредит, що підтверджується випискою по рахунку клієнта з 11.09.2017 по 22.10.2018, а отже останній впродовж тривалого періоду визнавав та повністю погоджувався з умовами Кредитного договору та не мав ніяких заперечень щодо його виконання. При цьому, відповідно до п.п.5.1., 5.3. оспорюваного Кредитного договору, Позивач заявляв та гарантував, що він ознайомлений з умовами Договору та які йому роз`яснені і зрозумілі та з якими він цілком згідний. Відповідач перед укладенням Кредитного договору повідомив йому в належній формі у повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами Відповідача і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу Кредитного договору йому вручено Банком при підписанні даного Кредитного договору; умови даного Кредитного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, Позивач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, і навіть не звертався до Позивача за додатковими роз`ясненнями положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом. За наведених обставин, а також з врахуванням тієї обставини, що Позивач під час укладення Договору ознайомлювався з його текстом та змістом в цілому, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловив, то зміст Договору жодним чином не порушує його законних прав та інтересів. Отже, Позивач по справі під час укладення Кредитного договору був ознайомлений зі всіма його умовами, оскільки висловив своє волевиявлення на його укладення шляхом підписання кредитного договору, про що і сам підтвердив в договорі. Посилання Позивача про порушення його права щодо добровільного страхування є необгрунтованим, оскільки як вбачається з Заяви №17.396.71296 від 11.09.2017 на приєднання до договору добровільного страхування життя №ПБ КК1 від 03.04.2017, яку Позивач власноручно підписав, він був ознайомлений в усній та письмовій формі та погодився з умовами Правил страхування життя, умовами Договору добровільного страхування життя №ПБ КК1 від 03.04.2017. Підписанням цієї заяви та сплатою першого страхового платежу Позивач підтвердив, що ознайомлений та згоден з умовами страхування за обраною програмою страхування, Правилами страхування та з усіма положеннями Договору, повністю їх розуміє та безумовно прийняв. Стаття 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, згідно з ст.203 ЦК України умовою чинності правочину є також його вчинення у формі, встановленій законом. У свою чергу, оскаржуваний Позивачем правочин на час його вчинення відповідав вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, не суперечив вимогам цивільного кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; вчинені особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало внутрішній волі сторін; вчинені у формі, встановленій законом та спрямовані на реальне настання Правових наслідків, що обумовлені даним правочином. Згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Крім того, відповідно ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», не передбачає такого правового наслідку, як визнання кредитного договору недійсним. Ст. 3 ЦК України встановлює, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст.6 ЦК України: 1. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. 2. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. 3. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Аналізуючи положення п.6 ч.1 ст.3 і ч.3 ст.509 Цивільного кодексу та норми ст.18 закону №1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 щодо несправедливих умов договору Верховний суд України у своїй постанові від 08.06.2016 (справа № 6-330цс16) зазначив наступне: Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими за частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи в разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4). Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, за змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути визнано недійсним або змінено, а не сам договір. Окремо слід зазначити, що статтею 55 Закону України «Про банки та банківську і діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. У свою чергу, сутність кредитного договору, полягає в тому, що згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець): зобв`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції полягають у розміщенні банками від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Дані норми носять спеціальний (привілейований) характер. Слід також зазначити, що кредитний договір є консенсуальним, тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами домовленості за всіма істотними умовами цього договору. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Виходячи із змісту ст. ст. 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст. 345 Господарського кодексу України слід визнати, що між Позивачем і Відповідачем було узгоджено всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду, а відповідно відсутні будь -які правові підстави для визнання кредитного договору недійсним. Згідно правової позиції Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.12.2015р. у справі № 6-1341цс15), інформація про реальні умови кредитування, сукупну вартість кредиту, детальний розпис відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» повинна надаватися споживачу до укладення договору, однак навіть у випадку ненадання банком такої інформації споживачу не є підставою визнання його недійсним, оскільки за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК. Крім цього, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатку до кредитного договору «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Як наслідок, правочин, що оспорюється позивачем, повністю відповідає вимогам законодавства, складений з урахуванням вимог закону щодо його форми і змісту, а отже відсутні підстави для визнання його недійсним. При цьому, згідно п. 9. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.09.2009 р., згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. На підставі вищевикладеного суд відмовляє позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі ст. ст. 203,215,228,230,625 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»,

Outcome: dismissed