Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено б/н договір про надання кредиту, відповідно до якого банк надав останній кредит у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Позичальник належним чином взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим заборгованість по кредиту станом на 31.07.2013 року становить 26288,47 грн. Тому, просить стягнути з відповідача зазначену суму та судовий збір, сплачений при подачі позову до суду. Представник позивача, яка діє за довіреністю, Чернишова Т.І., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала надала пояснення по обставинах справи, при цьому зазначила, що позивач свої зобов»язання за кредитним договором виконав повністю, а відповідач [PERSON] свої зобов»язання за кредитним договором виконала частково. Останній платіж по кредиту було сплачено 26.07.2008 року в сумі 409,50 грн. Те, що відповідач отримувала платіжну картку та користувалась нею підтверджується самим кредитним договором, де в заяві в графі «Платіжну картку і ПІН отримав» стоїть дата отримання та підпис відповідача та фотокопіями виписки з програмного комплексу Приватбанку, де по датам чітко показані операції, що відбувались по даному кредитному договору, а саме: 28.02.2006 року [PERSON] звернулась до ПАТ «Приватбанк» про надання їй кредиту і отримала картку, її було ідентифіковано в базі клієнтів за пенсійною картою, отриманою раніше в ПАТ КБ «Приватбанк». 30.05.2007 року відповідач повторно звернулась до банку про видачу їй персоніфікованої карти з фото, що могла використовуватись для проведення операцій за кордоном. Сума основного боргу за кредитом в розмірі 5995,65 грн. розрахована, виходячи з кредитного ліміту в сумі 6000 грн., оскільки 19.11.2007 року відповідач повторно звернулась до банку про із заявою про збільшення кредитного ліміту на картці до 6000 грн. Те, що відповідач користувалася платіжною карткою підтверджується випискою по рахунку, а також тим фактом, що жодних заяв до банку чи правоохоронних органів про викрадення чи зникнення картки відповідачем не надано. Крім того, відповідач не подавала до банку заяви про намір розірвати кредитний договір, в зв»язку з чим його було автоматично пролонговано щороку, дія його не припинена і на сьогоднішній день. Посилаючись на викладене, представник позивача просила задовольнити позов. Представник відповідача, яка діє за довіреністю, [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, при цьому зазначила, що відповідач не погоджується з розміром основної кредитної заборгованості в сумі 5995,65 грн., оскільки банк в своїй позовній заяві вказує, що їй надавався кредит в сумі 2600 грн. Також, банком не зазначено строку дії платіжної картки, до суду не надано доказів про особисте підписання відповідачем Умов і правил надання банківських послуг, а Умови та правила надання банківських послуг, наданих до суду, не містять дати затвердження та період дії. Також банком не підтверджено отримання [PERSON] грошових коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Копія заяви, додана банком до суду, лише підтверджує видачу відповідачу платіжної картки, доказів отримання кредитних грошових коштів банком не надано. Одночасно, представник відповідача вказала, що відповідач взагалі не користувалася карткою по даному кредитному договору. Крім того, представник відповідача вказала на необхідність застосування строку позовної давності, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів». В судові засідання, призначені на 21.01.2014 року та 04.02.2014 року відповідач та її представник не з»явились. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Судом встановлено, що 30.05.2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] укладено б/н договір про надання кредиту, відповідно до якого банк надав останній кредит у розмірі 2600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір між сторонами по справі складається із підписаної сторонами заяви позичальника від 30.05.2007 року (а.с.7), Умов та правил надання банківських послуг (с. 8-11), Тарифів банку (а.с. 45), Пам»ятки клієнта (а.с.44), про що текстуально зазначено в заяві позичальника від 30.07.2007 року, яку підписано відповідачем без жодних зауважень. Таким чином, відповідач прийняла умови договору, запропонованого позивачем, шляхом підписання відповідної заяви від 30.05.2007 року, доказів звернення з відповідною вимогою відповідача до позивача чи до суду про розірвання договору, суду не надано. Згідно п. 6.5 вищевказаних Умов позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п. 8.6 даних Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+ 5 % від суми позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов"язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні з'ясовано, що відповідачем зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувались, заборгованість станом на 31.07.2013 року становить 26288,47 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 5995,65 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 18564,80 грн., а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1228,02 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.4,5,), виписками по особовому рахунку (а.с. 46-60). Суд відноситься критично до тверджень представника відповідача про те, що вона не користувалась платіжною карткою по даному кредитному договору, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи, а саме, виписками по особовому рахунку (а.с. 46-60). Суд також не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що відповідач не ознайомлювалась з Умовами та правилами надання банківських послуг, так як особистим підписом в заяві на оформлення кредитного договору підтвердила про ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які їй були надані в письмовому вигляді (а.с. 7). Посилання відповідача на те, що сума основного боргу за платіжною карткою не може перевищувати 2600 грн., суд не бере до уваги, так як вони спростовуються матеріалами справи, зокрема, фотокопіями виписки з програмного комплексу позивача, з якого вбачається, що 19.11.2007 року відповідачу за її заявою було збільшено кредитний ліміт на картці до 6000 грн. (а.с. 83), а також випискою по особовому рахунку відповідача (а.с.46-51). Не ґрунтуються на матеріалах справи також посилання відповідача та її представника на пропуск позовної давності. Як вбачається зі змісту п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дія кредитного договору припинилась та на спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого банком, відповідачем всупереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України, суду не надано. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Висновок суду грунтується на тому, що відповідачем порушені умови договору кредиту, в результаті чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору, сплачені позивачем при подачі позову, підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved