Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 65 по вул.Східна в с.Соколя Мостиського району Львівської області, станом на 1991рік відносився до суспільної групи «колгоспний двір» і його членами були: [PERSON] (голова господарства) та її чоловік [PERSON]. Отже на момент припинення колгоспного двору зазначені особи мали по 1/2 частці у майні колгоспного двору кожен. Вказує, що 24.10.2004року [PERSON] помер. За свого життя заповіту він не складав, своїм майном не розпорядився. Спадщину після його смерті прийняла його дружина [PERSON] в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, так як постійно проживала разом із ним на час смерті. Отже після смерті свого чоловіка [PERSON], [PERSON] успадкувала його ? частку у спірному житловому будинку і таким чином стала власником будинку в цілому. Позивач стверджує, що 26.10.2016року померла його тітка по родинній лінії батька [PERSON]. За свого життя вона склала заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла йому (позивачу у справі). Спадкоємців, яким належало б право на обовязкову частку у спадщині, немає. Спадщину після смерті тітки він (позивач) прийняв відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, оскільки до закінчення шестимісячного терміну з дня смерті спадкодавця подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Однак, в позасудовому порядку оформити право власності на спірний житловий будинок він не має можливості, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на такий, тому звернувся до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 65 по вул.Східній в с.Соколя Мостиського району Львівської області. У судове засідання позивач не зявився, проте подав заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Третя особа Приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200,\~206 ЦПК України\~у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123\~ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України\~«Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх. Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №65 по вул.Східній в с.Соколя Мостиського району Львівської області належав колгоспному двору, членами якого, які станом на 15.04.1991року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: [PERSON] (голова двору) та її чоловік [PERSON] Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. 24.10.2004року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON]. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, своїм майном не розпорядився. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом була дружина померлого [PERSON], яка у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, оскільки постійно проживала разом із ним на час відкриття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявила про відмову від спадщини. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №52252549 від 12.06.2018року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріуса не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріуса ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після [PERSON], які б претендували на спадщину, немає. Таким чином, після смерті [PERSON] його право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку перейшло за загальними правилами спадкування до його дружини [PERSON], яка з урахуванням своєї 1/2 частини у майні колгоспного двору, стала власником житлового будинку в цілому. 26.10.2016року відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] (тітки позивача по родинній лінії батька). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №201/2017, заведеної у Приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 02.02.2012 року, посвідчений секретарем Соколянської сільської ради Мостиського району Львівської області [PERSON], згідно з яким все своє майно заповіла [PERSON] (позивачу у справі). Отже, спадкоємцем за заповітом є [PERSON] (позивач у справі), який у відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки до закінчення шестимісячного терміну з дня смерті спадкодавця подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини та протягом встановленого законодавством строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині чи претендували б на таку, крім позивача, немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно (спірний житловий будинок) позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією свідоцтва про народження позивача; копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00018803642 від 05.10.2017 року; копією свідоцтва про народження [PERSON]; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON]; Витягами з по господарських книг; копіями довідок, виданими виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області №554 від 06.06.2017 року та №870 від 25.09.2017 року; довідкою, виданою виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Мостиського району Львівської області №920 від 19.10.2017 року; копією заповіту від 02.02.2012 року, посвідченим секретарем виконкому [PERSON] сільської ради Мостиського району [PERSON]; копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №47187674 від 23.03.2017 року; повідомленням Приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] Вих №637/02-14 від 29.05.2017року; копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 07.08.2017 року; копією спадкової справи №201/2017, заведеної у Приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON]; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст.\~16\~цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання за позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 65 по вул.Східній в с.Соколя Мостиського району Львівської області в цілому.

Outcome: approved