Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач посилається на те, що являється спадкоємицею 17/25 частини житлового будинку по [ADDRESS]. Дане житло належало її батькові - [PERSON], а після його смерті матері [PERSON]. Так як [INFO] [PERSON] померла, то відповідну частину вказаного житла, позивач переоформила на своє ім'я в якості спадку. Також зазначає, що її батько являвся інвалідом та учасником Великої Вітчизняної війни, тому архітектурно-будівельний відділ виконкому Ананьївської районної ради 10 травня 1977 року надав йому дозвіл на будівництво гаражу для легкового автомобіля. Для можливості користуватися даним гаражем, батькові наділили 4 метри для проїзду до вказаного гаража, про що була зроблена відмітка у відповідній технічній документації. Крім того, виділена для проїзду територія являється двором загального користування. Власником другої частини вище зазначеного житла являється її рідний брат, відповідач по справі - [PERSON], який не дає змоги повноцінно користуватися проїздом, висказує різного роду претензії щодо користування двором загального користування, заперечує проти використання даного проїзду за призначенням, а нещодавно взагалі поставив огорожу безпосередньо перед входом до приміщення. Крім того зазначає, що має намір продати належне їй житло з господарськими будівлями та спорудами, в тому числі і гаражем, однак незаконні дії відповідача обмежують її в правах по розпорядженням її власністю, внаслідок чого вона позбавлена можливості продати дану нерухомість, котра руйнується та значно зменшується в своїй вартості, тому вимушена звернутись до суду, у зв'язку з чим просить задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивач в повному обсязі підтримала вимоги викладені у позовній заяві і дала відповідні пояснення викладені у позовній заяві з урахуваннями письмових заперечень проти заяви та клопотання представника відповідача наданих суду від 10.07.2014 року( а.с. 87- 88). Просить суд задовольнити її позов та вирішити розподіл земельної ділянки відповідно 2-го варіанту визначеного експертизою. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні не визнала вимоги позовної заяви [PERSON] посилається в своїх поясненнях на письмові заперечення із яких вбачається, що «в провадженні Ананьївського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа № 491/1436/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Вважає, що позовні вимоги [PERSON], являються незаконними, безпідставними та необґрунтованими, а тому необхідно відмовити позивачу в задоволенні цього позову в частині щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, з наступних підстав: Позивач в своїх вимогах ґрунтується на тому, що їхньому батькові [PERSON] було надано дозвіл від 10.05.1977 № 48 для будівництва гаража для легкового автомобіля розміром 3,25 м. на 4,5 м., але чомусь зазначає, що дозвіл надано було як учаснику Великої Вітчизняної війни. Хоче зазначити, що на початок війни [PERSON] виповнилось 10 років, рік народження [INFO], і тому він не являвся учасником та інвалідом Великої Вітчизняної війни. Також позивач зазначає, що було зроблено відповідну відмітку в технічній документації про надання проїзду до вказаного гаража, а відповідно зазначеній документації від 04.11.2011 року спірна територія належить до площі загального користування. Дозволом від 10.05.1977 року №48 будівництво гаражу передбачалось як прибудова до літньої кухні, позначеною на плані літерою «В», але відповідно до «Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок» станом на 04.02.2011 року, гараж прибудований до сараю, позначеного літерою «Б», отже на ділянці, що не була виділена на вказані цілі. Згідно «Характеристики будинку, господарських будівель та споруд» вказаний гараж зазначений літерою «Д» загально площею 9,3 кв. м., довжиною 3,30 м., шириною 2,40 м., що не відповідає вмістимості легкового автомобілю, так, як мінімальні розміри місць зберігання автомобілів у гаражах потрібно приймати: довжина - 5,0 м, ширина - 2,5 м (Державні будівельні норми України «автостоянки і гаражі для легкових автомобілів»). Також не зрозуміло як вказана будівля під літерою «Д» відповідно до «Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок», може належати позивачці, коли відповідно до «свідоцтва на спадщину за законом» спадкова справа №181-34, спадкоємицею майна [PERSON] є його дружина [PERSON], яка успадкувала після його смерті 09.04.1984 року 8/25 чистини житлового будинку та сарай літерою «Д», сарай літерою «Ж», що знаходяться в [ADDRESS], і належали [PERSON] на підставі свідоцтва приватної власності на 8/25 частини домоволодіння №204 від 26.04.1967 року. Згідно Заповіту від 17.07.1998 року, написаним [PERSON] -він [PERSON] є спадкоємцем цілої частки зазначеного в заповіті на його користь майна що належала [PERSON], яка померла 16.01.2000 року, тому має законне право на вказані будівлі, що підтверджується «Свідоцтвом на право на спадщину за заповітом», спадкова справа №173/2008. При визначенні меж в натурі просить суд врахувати та забезпечити йому доступ до зазначених будівель для користування та обслуговування. Володіє частиною будинку, що становить житлової площі 34,4 кв.м., спірна земельна ділянка від стіни його будинку і до огорожі по ширині складає 3 м., довжина належної йому частини будинку, до якої прилягає земельна ділянка - 10м., в стіні будинку розмішені 3 вікна житлових кімнат, які виходять на спірну земельну ділянку, що унеможливлює проживання в зв'язку з задимленням, яке буде виникати в наслідок проїзду автомобіля, а також в разі проїзду під стінами будинку (без додержання мінімальної відстані від будинку їм.) призведе до його руйнації. Згідно з п. 1 ст.377 коментованої статті ЦКУ, до власника нерухомості обов'язково переходить право власності чи право користування землею за умови незмінності цільового призначення і розміру ділянки, ч. 2 п. 1 коментованої статті передбачає, що коли у договорі про відчуження житлового будинку, будівлі чи споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Державними будівельними нормами "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень ДБН 360-92" (затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 р.№ 44) зазначено, що мінімальна ширина проїздів з однобічним рухом складає - 3,5 м. на відстані не ближче 5 м. від стін будинку, також вказаними нормами зазначено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м., а в зв'язку з необхідність облаштувати мостіння для захисту фундаменту шириною не менше 1 метру, а для просадкових ґрунтів - 1,5 м. (будинок просідає в стінах є тріщини), отже якщо врахувати всі обставини, а саме - що з ширини 3 метрової земельної ділянки не менше одного метру належить йому для обслуговування належної частини будинку, а 2 м належить до загального користування на які також претендує при розмежуванні, то проїзд легкового автомобілю не є технічно і фізично можливим. На суміжній з їх земельною ділянкою є проїзд шириною 5 м. до багатоквартирного будинку що знаходиться за адресою [ADDRESS] також є можливість проїзду до належної позивачці частини будинку, але вона з нез'ясованих причин не бажає ним користуватись (хоча усна згода сусідів була отримана), тому що на її думку проїзд відноситься до багатоквартирного будинку, але положенням ч.3 ст. 83 ЗК України яким передбачено, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Отже, з наведених вище підстав, вимоги позивача, щодо виділення їй проїзду для легкового автомобіля до гаража задоволенню не підлягають. Позивачем також зазначено, що вона має намір продати будинок та належні до нього будівлі та споруди. Хоче зазначити, з дня смерті спадкодавці [PERSON] ([INFO]) в належній їй частині будинку ніхто не проживає, догляд за ним власницею не здійснюється, вимушений був поставити декоративну зйомну огорожу з хвірткою шириною 90 см., як захист від собак та незаконного вторгнення крадіїв, також хоче зазначити, що позивач має вільний прохід до належної їй чистини будинку. Вказана огорожа проходить по границі належної йому по закону частини будинку і аж ні як не знаходиться, як зазначає позивач «перед входом її будинку». Пред'явивши вимогу про зобов'язання судом щодо нього не чинити перешкод в користуванні «проїздом», у зв'язку із нібито протиправними діями, та неправомірну поведінку - насамперед, звертає увагу суду на те, що підставою для пред'явлення вимог щодо усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування землею мають бути належні та допустимі докази щодо вчинення ним, як відповідачем неправомірних дій спрямованих прямо або опосередковано на свідоме порушення прав позивача на володіння чи користування земельною ділянкою. У відповідності до ч.1 ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації, а також, як передбачено ч. З вказаної вище правової норми, приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Документ, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України, є державний акт. З 2013 року право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". (Стаття 126 в редакції Закону № 1066-УІ від 05.03.2009; із змінами, внесеними згідно із Законами № З521-VI від 16.06.2011, № 5059-VI від 05.07.2012; в редакції Закону № 3613-VI від 07.07.2011. Позивачем було прийнято в 2011 році у спадок будинок і зроблено проектне - технічну документацію, в якій зазначено існуючий розподіл земельної ділянки як володіння яке склалося, отже нею було погоджено та їй було відомо про існуюче землекористування. Просить суд звернути увагу на те, що між власниками будинку, як попередніми так і теперішніми склався певний порядок користування земельною ділянкою, врахувати та дослідити ці обставини для надання можливості нормального користування будинком і здійснення догляду за ним. Позивач просить суд, на підстав ст. 79, 88 ЦПК України, стягнути повну вартість витрат, понесених нею при зверненні до суду та сплачених витрат на правову допомогу згідно наданих нею документів, але документів, що підтверджують сплату вказаних платежів до копії позовної заяви, що була направлена йому як відповідачу, як і клопотання щодо призначення землевпорядної експертизи додані до заяви не були. Що є прямим порушенням ст. 120 ЦПК України, яка зазначає, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. Просить суд звернути увагу, на те, що ст. 86 ЦПК України зазначено - кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи, тому просить витрати на експертизу перекласти на заявницю. В зв'язку з тим, що на даний час є безробітним і перебуває на обліку в Ананьївському районному центрі зайнятості як шукаючий роботу, просить суд врахувати його майновий стан та не перекладати судові витрати на нього, що були понесені позивачем при зверненні до суду та сплачених нею витрат на правову допомогу (стаття 82. ЦПК України відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати). Так як позивачка свідомо не бажала домовитись щодо розподілу земельної ділянки в 2011 році замовила розробку технічної документації зі складання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою в ПП «Відамак», (ліцензія №390660 серія АВ видана 23.08.2008 року) не поставивши його до відому, хоча як співвласник земельної ділянки повинен був знати про вказані обставини. При встановленні в натурі меж земельної ділянки без погодження з ним як співвласником цієї ділянки позивачем були самовільно визначені межі і тільки замовивши у вказаній організації таку ж послугу щодо виготовлення документів (квитанція №631 від 05.10.2011 р.), йому вдалось зупинити самовільний розподіл земельної ділянки. При таких обставинах, на підставі вищевикладеного просить суд відмовити позивачу в задоволенні його вимог в частині про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та вирішити розподіл земельної ділянки відповідно 3-го варіанту визначеного експертизою. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, а також дослідивши матеріали справи, які сторони вважають за достатніми для вирішення справи по суті (а.с.6-18, 30-37), суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити частково, з урахуванням відсутності фактів чинення перешкод в користуванні проїздом, який використовується сторонами. Крім того відповідач [PERSON], шляхом встановлення огорожі без згоди співвласників не порушив вимоги ст.103 ЗК України відповідно до якої землекористувачі повинні обирати такі способи користування земельною ділянкою відповідно до її цільового призначення, при яких землекористувачам земельних ділянок завдається найменше незручностей, що не знайшло свого підтвердження у висновку судової будівельно-технічної експертизи ( а.с. 50 - 73). Враховуючи дії, поведінку сторін при вирішенні конфліктних ситуацій, а також враховуючи їх особи та встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає за необхідним задовольнити вимоги, щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою найбільш відповідно до її цільового призначення, при яких землекористувачам земельних ділянок завдається найменше незручностей, по варіанту 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи. З урахуванням задоволених вимог позивача, суд вважає за необхідне судові витрати покласти на сторони у рівних частках, з урахуванням наданих доказів.

Outcome: partial