Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 18 грудня 2013 року померла її мати [PERSON]. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на майно: житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: вул. Миру, 63, с. Чарівне Бобринецького району Кіровоградської області, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого 09 лютого 2004 року за №318 Чарівнянською сільською радою; грошовий внесок, що знаходиться у [PERSON] ТВБВ №10010/093/40, та земельну ділянку, площею 2,00 га ріллі, розташовану на території [PERSON] міської ради Кіровоградської області, надану для ведення особистого селянського господарства [PERSON] згідно розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації від 29 грудня 2012 року №833-р. Позивач являється спадкоємицею майна [PERSON] за законом першої черги. Для оформлення спадкових прав позивач звернулась до [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Спадщину на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями вона оформила, отримавши 23 жовтня 2014 року свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАЕ 498211, серії НАЕ 498212. Стосовно земельної ділянки, площею 2 га, наданої для ведення особистого селянського господарства [PERSON], державний нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, про що 23.10.2014 року було винесено відповідну постанову з тих підстав, що державний акт на право власності на земельну ділянку на імя спадкодавця не виготовлявся та видавався, за даними державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на зазначену земельну ділянку на імя [PERSON] не зареєстроване. Спадкодавець розпочала процедуру приватизації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, проте, у звязку зі смертю, не завершила її, а саме не отримавши правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Позивач 28.10.2014 року звернулась до Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області з відповідною заявою про завершення процедури приватизації вищевказаної земельної ділянки в порядку спадкування, однак їй було відмовлено. У звязку з тим, що іншим чином, крім судового порядку довести своє право на спадкування права на завершення приватизації у позивача немає, тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого права та просить суд, визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті 18 грудня 2013 року [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки, площею 2,00 га, розташованої на території Рощахівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, наданої [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на підставі розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 29 грудня 2012 року №833-р та право на одержання на імя [PERSON] свідоцтва про право власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з урахуванням уточнень (а.с.29) та просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті 18 грудня 2013 року [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки, площею 2,00 га, розташованої на території [PERSON] міської ради Бобринецького району Кіровоградської області, наданої [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на підставі розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 29 грудня 2012 року №833-р та право на одержання на імя [PERSON] свідоцтва про право власності на вищевказану земельну ділянку. Представник відповідача головного управління Держземагентства у Кіровоградській області в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.118), до суду направив письмове клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області, вказуючи, що даний спір є публічно-правовим спором, що підлягає розгляду в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України (а.с.33-34). Направив письмові заперечення за змістом яких вимоги до відповідача належним чином не обґрунтовані. Розгляд справи просив здійснювати за відсутності представника Головного управління (а.с.120-121). Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] міської ради Кіровоградської області [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.115). Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Кіровоградської області [PERSON] проти задоволення позову не заперечила, пояснивши, що розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки є чинним, [PERSON] мала право на отримання земельної ділянки, однак на даний час [PERSON] РДА не має повноважень по розпорядженню земельними ділянками державної власності. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пункту «б» ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара. Згідно пункту «а» ч. 3 ст. 122 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин тобто 29 грудня 2012 року, районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності (крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті) у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання. Судом встановлено, що розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації Кіровоградської області "Про передачу громадянам земельних ділянок у власність на території [PERSON] міської ради" №833-р від 29 грудня 2012 року та списку громадян, яким передається земельні ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території [PERSON] сільської ради Кіровоградської області, що є додатком до розпорядження, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано [PERSON] у власність земельну ділянку, площею 2,0000 га ріллі за рахунок земель державної власності (запасу) сільськогосподарського призначення на території [PERSON] міської ради Кіровоградської області для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією вказаного розпорядження та додатку до нього (а.с.14-15; 109-111). 18 грудня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.9). Позивачем [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії ІІ-ОЛ №301481 від 28.06.1983 року (а.с.10); свідоцтва про укладення про укладення шлюбу серії І-ОЛ №422570 від 03.09.1988 року (а.с.11); свідоцтва про одруження серії І-ОЛ №008428 від 30.06.2001 року (а.с.12). Однак, з відповіді відділу Держземагентства у [PERSON] районі від 27.03.2015 року №9-1106-0.5-402/2-15 вбачається, що на імя [PERSON] не зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Бобринецького району Кіровоградської області. Розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації №833-р від 29 грудня 2012 року «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок» передано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, на території [PERSON] міської ради Бобринецького району Кіровоградської області, але до 01.01.2013 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не виготовлявся та не видавався (а.с.105). Таким чином, за життя [PERSON] не встигла отримати державний акт на спірну земельну ділянку та належним чином зареєструвати право власності на земельну ділянку. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із: житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: вул. Миру, 63, с. Чарівне Бобринецького району Кіровоградської області, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого 09 лютого 2004 року за №318 Чарівнянською сільською радою; грошового внеску, що знаходиться у [PERSON] ТВБВ №10010/093/40, та земельної ділянки, площею 2,00 га ріллі, розташованої на території [PERSON] міської ради Кіровоградської області, надану для ведення особистого селянського господарства [PERSON] згідно розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації від 29 грудня 2012 року №833-р. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та згідно ч.2 ст.1268 цього Кодексу не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. За змістом ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 цього Кодексу передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З копії спадкової справи №100-2014 до майна померлої 18 грудня 2013 року [PERSON] вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] шляхом подання 08 травня 2014 року до [PERSON] державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с.47). Спадщину на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: Кіровоградська область, Бобринецький район, с. Чарівне, вул. Миру, 63 та грошовий внесок, що знаходиться у [PERSON] ТВБВ №10010/093/40 успадкувала [PERSON], отримавши 23.10.2014 року свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрованому в реєстрі за №2486 бланк серії НАЕ 498211, та за №2490 бланк серії НАЕ 498212 (а.с.17-18; 43, 82,83). Щодо прийняття спадщини на земельну ділянку площею 2,00 га., надану для ведення особистого селянського господарства [PERSON], розташовану на території [PERSON] міської ради Бобринецького району Кіровоградської області, державний нотаріус відмовила у вчиненні нотаріальної дії, про що 23 жовтня 2014 року було винесено відповідну постанову посилаючись на те, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на імя [PERSON] не виготовлявся та не видавався, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на зазначену земельну ділянку на імя спадкодавця не зареєстроване (а.с.16). Відповідно ч. 4 ст. 122 ЗК України, в редакції чинній на час розгляду справи, що діє з 01.01.2013 року, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Відповідно до п.1 положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затверджене указом Президента України № 445 від 8 квітня 2011 року, Державне агентство земельних ресурсів України (Держземагентство України) є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державного агентства земельних ресурсів» від 17 серпня 2011 року № 974, п. 1 положення про Головне управління Держземагенства в області, затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №258 від 10.05.2012 року, Головне управління Держземагентства у Кіровоградській області є територіальним органом Державного агентства земельних ресурсів України. Таким чином, Головне управління Держземагенства в Кіровоградській області є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів та на даний час є належним відповідачем по справі. Позивач звернулась до Головного управління Держземагенства у Кіровоградській області з відповідною заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га на території [PERSON] міської ради Бобринецького району Кіровоградської області, але їй було відмовлено з тих підстав, що земельна ділянка передана у власність [PERSON] згідно розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 29.12.2012 року №833-р (а.с.19). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що в разі якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру безоплатної передача земельної ділянки у власність (приватизації) відповідно до чинного законодавства України, а компетентним органом відмовлено спадкоємцям у завершенні вказаної процедури, то спадкоємці мають право звернутися до суду із позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації. Клопотання відповідача про закриття провадження в частині вимог до Головного управління, через звернення позивача в цивільному, а не адміністративного судочинства, є безпідставними, не обґрунтованими, та задоволенню не підлягає, оскільки спори про спадкування підлягають розгляду виключно в порядку цивільного судочинства. На підставі викладеного та враховуючи, що факти, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, в суді було документально підтверджено, що [PERSON] розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації Кіровоградської області "Про передачу громадянам земельних ділянок у власність на території [PERSON] міської ради" №833-р від 29 грудня 2012 року передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства проте [PERSON] померла, не завершивши розпочату процедуру безоплатної передачі земельної ділянки у власність (приватизації) з отриманням правовстановлюючого документа на земельну ділянку - державного акта (свідоцтва) про право власності на земельну ділянку. Право на завершення процедури одержання земельної ділянки у власність та правовстановлюючого документу не неї, яке належало померлій на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Це право в порядку спадкування перейшло до позивача як спадкоємця померлої, а тому суд визнає вимоги позивача обґрунтованими, підтвердженими доказами і такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати залишити по фактично понесених сторонами.

Outcome: approved