Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, який підтримала у судовому засіданні і мотивує його тим, що вона працювала в ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання». Наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» від 01.03.2017 р. її було звільнено з роботи за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні відповідач не виплатив їй заборгованість по заробітній платі. Просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату та середній заробіток за період затримки розрахунку. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, направив суду письмові пояснення, де зазначив, що згідно наказу від 21.03.2014 року №75, у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» встановлений триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Також надав довідку, згідно якої середньоденна заробітна плата [PERSON] без вирахування податків складає 134 грн. 14 коп., розмір заборгованості по заробітній платі за вирахуванням податків складає 5968,21 грн. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] працювала у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», що підтверджується копією трудової книжки.(а.с. 5-6) Наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» від 01.03.2017 р. її було звільнено за згодою сторін за п.1 ст. 36 КЗпП України. (а.с. 6) При звільненні відповідач не виплатив [PERSON] заборгованість по заробітній платі, яка станом на 01.03.2017 р. становила 5968 грн. 21 коп., сума заборгованості до часу розгляду справи не була виплачена. Згідно довідки відповідача від 31.07.2017р., середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 134 грн. 14 коп. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст.ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обовязок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків) в розмірі 5968грн. 21 коп. Згідно ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Відповідно до вимог ст. 10,11 ЦПК України, суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається я на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно наказу ПАТ "СМНВО" від 21.03.2014 р. № 75 "Про встановлення режиму неповного робочого тижня" В Товарістві з 26.05.2014 р. встановлений режим неповного робочого, а саме триденний робочий тиждень, де робочими днями є понеділом, вівторок, середа. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була звільнена 01.03.2017р., а розрахунок з нею не було проведено, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунки при звільненні в розмірі 7780 грн. 12 коп. без урахування податків за період з 01.03.2017р. по 31.07.2017р., що складає 58 робочих днів (враховуючи триденний робочий тиждень) при середньоденній заробітній платі 134,14 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. У відповідності з ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved