Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом до відповідачки, обґрунтовуючи свої вимоги наступними доводами. Житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в селі Романки, вул.Центральна, 25, Шишацького району Полтавської області станом на 01 липня 1990 року відносився до колгоспного двору і в ньому проживали позивач [PERSON] та його брат [PERSON], який помер 07 червня 2014 року. На день смерті [PERSON] разом з ним постійно проживала його дочка [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Спадкове майно [PERSON] складається з ? частини зазначеного вище домоволодіння. Інша частина домоволодіння належить позивачу [PERSON], як члену колгоспного двору. Відповідачка не визнає його право на частку у спільному майні колгоспного двору та вважає що в порядку спадкування за законом вона набула права власності на домоволодіння в цілому. В звязку з цим, посилаючись на ст.ст.316-319, 328, 355-358, 392 ЦК України, позивач просив визнати за ним право власності у спільній частковій власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в селі Романки, вул.Центральна, 25, Шишацького району Полтавської області, без виділення частки в натурі. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що з домогосподарства розташованого в селі Романки по вул.Центральній, 25, Шишацького району Полтавської області він вибув 10 травня 1994 року і став проживати в м.Бориспіль. Однак, звязків з колгоспним двором не втрачав, приїжджав до брата, допомагав у ремонті та будівництві, надавав братові кошти. Постійно проживав у м.Бориспіль, а в село Романки навідувався час від часу. Завжди вважав, що має право на частку майна колгоспного двору. Матеріальну участь в будівництві та утримання майна колгоспного двору приймав у міру можливості. З часу вибуття з села Романки не звертався з позовом про виділення своєї частки, бо не вважав це потрібним. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що позивач не вказав на які саме будівлі колгоспного двору він претендує як співвласник та не надав доказів на підтвердження існування цих будівель на момент ліквідації колгоспного двору. Позивач вибув з колгоспного двору та знявся з реєстрації 10.05.1994 року, що підтверджується довідкою Воскобійницького старостату Шишацької селищної ради №522 від 23.06.2016 року. З моменту вибуття з колгоспного двору позивач втратив звязок і членство у колгоспному двору. З вимогою про виділ частки з майна колгоспного двору не звертався. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» на витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Оскільки позивач вибув з колгоспного двору 10.05.1994 року, втратив звязок з майном колгоспного двору і в межах строку позовної давності не звернувся з позовом про виділ частки з майна колгоспного двору, позивач пропустив строк позовної давності. В зязку з цим відповідачка просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки адвокат [PERSON] підтримала заперечення відповідачки та просила відмовити в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Третя особа [PERSON] просила відмовити в задоволення позову за недоведеністю позовних вимог та у звязку з пропуском строку позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як зазначив позивач у позовній заяві житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в селі Романки по вул.Центральна, 25 Шишацького району Полтавської області станом на 01.07.1990 року відносився до колгоспного двору і членами колгоспного двору були [PERSON] та його брат [PERSON], що підтверджується довідкою Воскобійницької сільської ради Шишацького району Полтавської області №246 від 17.07.2014 року. (а.с.7) З довідки Воскобійницького старостату Шишацької селищної ради Полтавської області №522 від 23.06.2016 року вбачається, що згідно погосподарської книги №10 за 1991-1995 роки особовий рахунок №344, [PERSON] вибув з господарства і знявся з реєстрації 10.05.1994 року та виїхав до м.Бориспіль. (а.с.37) Факт вибуття з вказаного вище господарства підтвердив у судовому засіданні і сам позивач, який пояснив, що з 1994 року він постійно проживає в [INFO]. Як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON], після вибуття зі складу господарства [PERSON] кілька разів на рік приїжджав у домогосподарство. На прохання свого брата [PERSON] [PERSON] [PERSON] завжди допомагав по господарству. Яку конкретно він надавав допомогу він не памятає. Приймаючи до уваги, що правовідносини, що складися між сторонами мали місце до набрання чинності Цивільним Кодексом України від 01.01.2004 року, на підставі п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України при вирішенні спору між сторонами суд застосовує норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Статтею 123 ЦК УРСР передбачено, що частка члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ). При виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. (ст.124 ЦК УРСР). Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося ( п.п.»б» пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"). Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що [PERSON], вибувши 10.05.1995 року зі складу господарства, припинив членство в складі колгоспного двору, а тому, відповідно до ст.124 ЦК УРСР мав право на виділ частки в майні двору. Доказів на підтвердження його участі в утриманні майна колгоспного двору після його вибуття з господарства позивач не надав. Судом встановлено, і це не заперечується позивачем, що при виході зі складу двору позивач [PERSON] з вимогою про виділ частки в натурі або ж виплату її вартості грішми не звертався. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося станом на 15.04.1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"). Відповідачкою заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. З урахуванням вищевикладений обставин суд дійшов висновку, що у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності без поважних причин, він втратив право на звернення до суду за захистом порушеного права, а тому в задоволенні позовних його вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed