Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними право користування жилим приміщенням та зобовязати відповідача укласти договір найму, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилались на те, що у 2014 році позивачеві [PERSON] та її малолітній син [PERSON] зі згоди двоюрідного діда, основного квартиро наймача вселились та правомірно користуються вище вказаною квартирою. З того часу вони\~\~безперешкодно проживають у квартирі, займаються її впорядкуванням, оплачують комунальні послуги та послуги за користування електричної енергією, при цьому вони усі були зняті з реєстраційного обліку з попереднього місця проживання та по цей час не можуть зареєструватися за місцем фактичного мешкання, та вважають, що набули право користування на вказану квартиру. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні позов не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Представник органу опіки та піклування [PERSON] районної адміністрації Одеської міської ради звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши позивача та його представника, допитавши свідків, вивчивши представлені докази, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку. Так, у судовому засіданні встановлено, що будинок 84 по пр-ту Добровольського у м. Одеса\~перебуває на балансі у КП «ЖКС «Північний», тобто відноситься до компетенції розпорядження житлової площі відповідача. Позивачі проживають у квартирі та користуються зазначеною житловою площею з 2014 року по цей час, сплачуючи комунальні та інші послуги, що випливають з договору найму житлового приміщення, їх права на проживання в зазначеній квартирі ніхто не оспорював, однак договір між позивачами та розпорядником житлової площі не укладався. За час проживання позивачі повністю підтримують належний технічний стан спірної квартири. Іншого житла позивачі не мають, вони були зареєстровані за місцем попереднього мешкання та у лютому 2016 року знялися з реєстраційного обліку і по цей час проживають без реєстрації. Допитані в судовому засіданні свідки, сусіди та колишні родичі позивачів показали, що дійсно позивач з сином постійно, починаючи з 2014 року, проживають в зазначеній квартирі, сплачують комунальні послуги, проводять необхідні ремонті роботи, вселились зі згоди покійного квартиронаймача [PERSON], який помер 22 жовтня 2015 року. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів зазначених свідками. Зацікавленості свідків у вирішенні спору судом не встановлено. Факт постійного проживання позивачів в зазначеній вище квартирі також підтверджується квитанціями про сплату житлово-комунальних послуг та послуг з постачання електричної енергії. Відповідно до ч.1\~ст.61 ЖК України, користування жилим приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Частина 1\~ст.63 ЖК України\~визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до\~ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Згідно ч.2\~ст.65 ЖК України, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з\~ст.106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Відповідно до ч.1\~ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В силу п.4\~ст.3 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" №1382-ІУ від 11.12.2003 року, місце проживання є адміністративна-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік. Відповідно до ч.2\~ст.2 того ж Закону, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до\~ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 14 листопада 2001 року по справі №1-31/2001, положення підпункту 1 пункту 4 Положення про паспортну службу органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Ураїни від 10 жовтня 1994 року № 700, щодо прописки (виписки), згідно з яким паспортна служба органів внутрішніх справ застосовує як загальне правило дозвільний порядок вибору особою місця проживання, визнано таким, що не відповідає\~Конституції України\~(є неконституційним), тому відсутність прописки не може бути підставою для відмови у визнанні права на користування. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, в п.15 Постанови від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя" зазначено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, встановлені в судовому засіданні факти дають підстави вважати, що позивачі правомірно набули право користування квартирою, а як наслідок -набули всі права та обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, тому пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають судовому захисту шляхом визнання за позивачами права користування квартирою. З боку відповідача суду не представлено жодного належного доказу, який би спростував пред'явлені позовні вимоги. На підставі викладеного, ст.ст. 10, 11,\~57, 60, 61, 169, 209, 212- 215, 218 ЦПК України\~, суд,-

Outcome: approved