Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» у листопаді 2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість у розмірі 12337,02 доларів США, що за курсом 25,26 відповідно до службового розпорядження НБУ від 03.09.2019 року складає 311633,13 грн., станом на 03.09.2019 року за кредитним договором №PLAWAU05601321 від 27.10.2006 року, яка складається з наступного: 1822, 34 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2702,31 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 98,40 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7713,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В обґрунтування вимог позивач вказав, що АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 27.10.2006 року уклали кредитний договір №PLAWAU05601321. Згідно договору, АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 16309,00 доларів США на термін до 25.10.2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 16309,00 доларів США. Відповідач не здійснював погашення заборгованості, у зв`язку з цим станом на 03.09.2019 року має заборгованість - 12337,02 доларів США, яка складається з 1822,34 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2702,31 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 98,40 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7713,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язань за договором №PLAWAU05601321 між АТ КБ «Приватбанк» та нижче вказаними фізичними особами було укладено: договір поруки з поручителем [PERSON] ; договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] ; договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] . Ухвалою суду від 11.12.2019 року відкрито провадження у даній справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. До суду через канцелярію представник відповідача [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказав, що згідно п.1.3 кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступав договір застави автотранспортного засобу (автомобіля CHEVROLEТ AVEO SF69Y). 27.10.2006 року [PERSON] та Приватбанк уклади договір застави рухомого майна. Згідно п.1 цього договору, є надання в заставу товару, а саме: легкового автомобіля CHEVROLEТ, модель AVEO, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, номер кузова: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед ПриватБанком. 27.10.2017 року співробітниками управління безпеки Полтавського ГРУ ПриватБанку було здійснено звернення стягнення на предмет застави, а саме: легкового автомобіля CHEVROLEТ, модель AVEO, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, номер кузова: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , про що свідчить копія акту приймання-передачі в заклад ПриватБанку автомобіля позичальника [PERSON] , яка допустила прострочення кредиту по кредитному договору від 27.10.2006 року №PLAWAU05601321. Після звернення стягнення на предмет застави позивач не повідомляв відповідача, яким чином він розпорядився заставним майном та чи достатньо суми, вирученої від продажу предмету застави, для повного задоволення вимог заставодержателя. Звернув увагу на те, що сплив строку позовної давності є підставою для відмови у позові і на те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється (т.1 а.с.83-88). Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити у повному обсязі. Вказав, що на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22.09.2011 року Банком було звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме автомобіль CHEVROLEТ AVEO SF69Y, складено акт приймання-передачі в заклад Приватбанку автомобіля позичальника від 25.10.2012 року. На сьогоднішній день Банком вживаються всі необхідні заходи для здійснення реалізації майна, але враховуючи те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання умов кредитного договору, а заборгованість тільки зростає, Банк змушений звернутись до суду з метою стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, раніше винесене рішення суду про звернення стягнення не позбавляє відповідача відповідальності за взяті зобов`язання за договором. Відповідачем не доведено відсутність заборгованості та відповідно виконання умов договору належним чином. Додатковою угодою до кредитного договору №PLAWAU05601321 від 22.09.2011 року термін позовної давності за кредитним договором був збільшений сторонами до 50 років, тому позивач звернувся до суду до спливу строку позовної давності (т.1 а.с.178-180). Ухвалою суду від 09 квітня 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача АТ КБ «Приватбанк» повторно не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання сторони позивача про розгляд справи у відсутність свого представника. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до суду повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] до суду не з`явився, просив про розгляд справи у його відсутність. Надав заяву, в якій вказав, що позивач скористався своїм правом повного дострокового стягнення кредитних коштів з [PERSON] , звернувшись до суду у серпні 2011 року, тим самим закінчено строк виконання відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, отримавши рішення (заочне) Октябрського районного суду м.Полтави від 22.09.2011 року про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду. Суд вирішив судовий розгляд проводити у відсутність сторін, враховуючи положення ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно позову АТ КБ «ПриватБанк»,відповідно до укладеного договору №PLAWAU05601321 від 22.09.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 16309,00 доларів США на термін до 25.10.2013 року (т.1 а.с.14-15). Згідно п.1.3 кредитного договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним Договором виступав договір застави автотранспортного засобу (автомобіля CHEVROLEТ AVEO SF69Y). 27.10.2006 року [PERSON] та Приватбанк уклади договір застави рухомого майна. Згідно п.1 - предметом цього договору є надання в заставу товару, а саме: легкового автомобіля CHEVROLEТ, модель AVEO, рік випуску: 2006, тип ТЗ: легковий седан, номер кузова: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед ПриватБанком (т.1 а.с.91-92). Позивач стверджує, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 16309,00 доларів США. Відповідач не здійснював погашення заборгованості, у зв`язку з цим станом на 03.09.2019 року має заборгованість - 12337,02 доларів США, яка складається з 1822, 34 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2702,31 доларів США- заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 98,40 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 7713,97 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язань за договором №PLAWAU05601321 між АТ КБ «Приватбанк» та нижче вказаними фізичними особами було укладено: договір поруки з поручителем [PERSON] ; договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] ; договір поруки, укладений з поручителем [PERSON] (т.1 а.с. 20-22). Згідно матеріалів справи, на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 22.09.2011 року було звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме автомобіль CHEVROLEТ AVEO SF69Y, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLAWAU05601321 від 27.10.2006 року в сумі 6775,09 доларів США, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем зі зняттям вказаного автомобіля з обліку ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Складено акт приймання-передачі в заклад Приватбанку автомобіля позичальника (т.1 а.с.205). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до статей 629, 525, 612 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, судом встановлено, що позивач вже звертався до суду про дострокове стягнення кредиту і рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 22.09.2011 року було звернуто стягнення на заставне майно боржника, а саме автомобіль CHEVROLEТ AVEO SF69Y, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №PLAWAU05601321 від 27.10.2006 року в сумі 6775,09 доларів США. Звернення з позовом про дострокове стягнення всього кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Таку правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, касаційне провадження № 14-154цс18. Отже, після пред`явлення і задоволення позову про дострокове стягнення боргу банк не мав правових підстав пред`являти вимогу про стягнення кредиту в сумі іншій, ніж та, що була визначена для дострокового стягнення. Вказану правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 17 січня 2019 року (справа № 303/3322/15-ц провадження № 61-43434св18). При цьому, відповідач у 2011 році надав ПАТ КБ «ПриватБанк» всі необхідні повноваження для продажу предмету застави, фактично передав автомобіль та права на нього у повне розпорядження кредитора, а з ухваленням судом рішення про звернення стягнення на предмет застави взагалі не мав можливості розпоряджатися автомобілем, правами на нього, цим майном розпоряджався кредитор. Проте, банк не відчужив майно до теперішнього часу. АТ КБ «ПриватБанк» не надало суду доказів, які б пояснювали дії (бездіяльність) банку протягом тривалого часу щодо продажу предмету застави, вказували на неможливість його реалізації тощо, доводили обґрунтованість ціни відчуження. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку; якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора; боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання; боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора (стаття 613 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Що стосується заяви представника відповідачівпро застосування строків позовної давності до позовних вимог банку, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5). Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4). Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам. З урахуванням наведеного, оскільки суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв`язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed