Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №1/99-00149 від 22.06.1999 року квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що він, діючи зі згоди матері [PERSON], котра діяла в інтересах сина [PERSON], придбали у відповідача [PERSON] у свою спільну часткову власність вказане житло на Регіональній товарній біржі, передавши гроші в обумовленій договором сумі [PERSON] Також, посилаючись на вимоги ст.344 ЦК України, позивач просить про визнання за ним права власності на іншу ? частки вказаної квартири з тієї підстави, що у 2008 році він виплатив братові грошові кошти за належну йому частку квартири, брат передав оригінали документів та звільнив житло і з того часу позивач безперешкодно користується усією квартирою, оплачуючи комунальні послуги, здійснюючи її повне утримання за власні кошти, однак оформити угоду не може через відсутність брата. Позивач просив розглянути справу у його відсутність та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про місце та час його проведення повідомлялися належним чином, що підтверджується поверненням повістки. Причини неявки відповідачі не повідомляли, заява про розгляд справи у їх відсутність не надходила. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності учасників справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належала відповідачеві [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, зареєстрованого Одеською універсальною буржею "Вітязь" 12.12.1997 року. 22.06.1999 року між позивачем [PERSON], котрий діяв зі згоди матері [PERSON], діючої в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу №1/99-00149 квартири [ADDRESS], на Регіональній товарній біржі, що не суперечило на той період чинному законодавству. Право власності позивача та його брата було зареєстроване в установленому законом порядку в КП ОМБТІ та РОН за №305-стор.164-кн.329 пр. Сторони взяті на себе зобов'язання виконали, а саме: відповідач [PERSON] передав зазначене нерухоме майно, отримавши гроші в сумі, обумовленій п.6 Договору. Правовідносини, що виникли між сторонами у цій частині, регулюються ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на момент укладення договору, згідно якої, якщо одна із сторін повністю або частково виконала умови угоди, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. Крім того, стаття 15 Закону України "Про товарну біржу" передбачала можливість відчуження нерухомого майна без нотаріального посвідчення, що відповідало на той час діючому законодавству. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача у цій частині законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання права власності на ? частки квартири за набувальною давністю, суд виходить з наступного. Відповідачеві [PERSON] належить ? частки на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу, у 2008 році [PERSON] передав документи на належну йому частку позивачеві, котрий приходиться йому братом, отримавши компенсацію вартості у розмірі 80000 гривень, забрав усі свої речі та залишив житло і з того часу у квартирі не з'являвся. Таким чином з 2008 року, тобто на протязі понад 10 років позивач безперешкодно користується усією квартирою, оплачуючи комунальні послуги, здійснюючи її повне утримання за власні кошти, при цьому жодних вимог від відповідача [PERSON] до нього не заявлялось. Зазначені позивачем обставини не спростовувались зі сторони відповідачів жодним належним і допустимим доказом. На підставі ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. На підставі ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема - визнання права. За таких обставин суд прийшов до висновку, що вимоги позивача правомірні, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved