Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] 25 вересня 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про втрату права користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи позов тим, що відповідно до свідоцтва на право власності на жилий будинок від 16 листопада 1995 року № 147, він є власником жилого будинку, розташованого по [ADDRESS]. З 14 вересня 2003 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. В належному йому будинку та з його згоди, 26 червня 2002 року були зареєстрані відповідачка - [PERSON], та їх малолітня донька [PERSON], [INFO]. 21 листопада 2013 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. З 8 квітня 2014 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянкою [PERSON], 1963 року народження. Після розлучення з відповідачкою, вони проживають окремо, а саме: відповідачка забрала свої речі та переїхала в будинок своєї матері, що розташований в [ADDRESS]. Згідно акту обстеження Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 02-33/380 від 21 травня 2014 року по факту проживання відповідачки за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 25 квітня 2013 року, аналогічний факт непроживання відповідачки підтверджується також довідкою, виданою інспектором ВОС Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області, відповідно до даного акту. Факт проживання відповідачки в [ADDRESS], підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов відповідачки Білозерською селищною радою Херсонської області № 3595 від 1 серпня 2013 року та згідно, якого було встановлено, що умови проживання в будинку відповідають житловим нормам. Відповідно до ст. 71 ЖК України, просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним йому жилим будинком, розташованим по [ADDRESS] та судові витрати покласти на відповідачку. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення, мотивуючи позов тим, що з 26 лютого 2002 року по теперішній час вона зареєстрована в жилому будинку, що розташований по [ADDRESS], власником якого є [PERSON] З 14 вересня 2003 року по 21 листопада 2013 року вони з позивачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO]. На протязі тривалого часу взаєминив сім'ї були нормальними, вони разом з [PERSON] добудували жилий будинок, провели газ, опалення та облаштували подвір'я. Однак, в 2013 році [PERSON] став влаштовувати сварки, дебоші, та застосовувати до неї фізичну силу, чим створив неможливі умови для спільного проживання. В червні 2013 році [PERSON] вигнав всіх членів сім'ї з будинку, а так як вона не мали іншого житла та змушена була разом з малолітньою донькою проживати у своїх родичів, тобто у своєї матері. Вона неодноразово намагалася повернутися до будинку, в якому зареєстрована, але відповідач не допускав їх до подвір'я та погрожував їй фізичною розправою. В грудні 2013 року вона прибула з речами до будинку, в якому зареєстрована по теперішній час та намагалася зайти до жилого будинку, але [PERSON] не дозволив це зробити та вигнав її. На даний час, вона з малолітньою дитиною змушена проживати у своїх родичів, так як свого житла немає. Таким чином, їх малолітня донька має право на користування спірним жилим приміщенням на рівні з власником. Просила постановити рішення, яким вселити [PERSON], [INFO], в жилий будинок, розташований по [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкод в користуванні даним жилим приміщенням. В ході судового засідання позивачза первісним позовом [PERSON] надав заяву про уточнення позовних вимог, а саме: просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним йому жилим будинком, розташованим по [ADDRESS] та зняти її з реєстраціного обліку. Стосовно позовних вимог, щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з батьком - [PERSON] подав до суду заяву про залишення даних позовних вимог без розгляду. Зустрічний позов не визнав, заперечував, щодо вселення [PERSON] разом із їх малолітньої донькою [PERSON] до належного йому жилого будинку, згоден, щоб дитина поселилася до будинку, але без матері. Згідно ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 30 січня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком за заявою позивача були залишені без розгляду. В ході судового засідання відповідачка за первісним позовом [PERSON] первісним позов не визнала, суду пояснила, що в спірному будинку разом з дітьми вона проживала до 28 травня 2013 року. В ході сварки, яка вібулася того дня між нею та [PERSON], вона змушена була піти разом з дочкою ночувати до будинку, що належав матері [PERSON] та знаходився поруч з їх будинком. До спірного будинку [PERSON] її разом з дитиною не пустив, на протязі місяця викидував із будинку її та дитячі речі, погрожував, що створить всі неможливі для неї умови проживання в будинку, «відправить» її до психіатричної лікарні, так як має знайомих, які допоможуть йому в цьому, зробивши її життя "нестерпним".Вона тимчасово проживала у будинку матері [PERSON], а в кінці липня 2013 року разом з донькою переїхала на тимчасове проживання до своїх родичів в смт. Білозерку. На її пропозицію розділити будинок на дві половини позивач не погоджується. На протязі тривалого часу вона намагалася повернутися проживати до спірного помешкання, зокрема їздила до будинку у вересні 2013 року, в грудні 2013 року, літом 2014 року, однак поселитися до будинку не може, оскільки не має доступу до нього, ключі від жилого будинку знаходяться у відповідача та останній не пускає її в будинок,ображає нецензурною лайкою. Таким чином, просила в задоволені позовних вимог [PERSON] - відмовити. Зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, позовні вимоги позивачки за зустрічним позовом [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення - підтримала. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши в сукупності надані сторонами докази, вважає, що первісний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, а зустрічний позоз [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню, при цьому, суд виходить зі слідуючого. Відмовляючи в задоволенні первісного позову, суд, виходить з наступного. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на жилий будинок від 16 листопада 1995 року № 147, [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] На час вирішення спору в зазначеному будинку зареєстровані сторони : [PERSON], [PERSON], їх малолітня донька [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст .9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. За правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені стаььею 162 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено законом. Отже, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з'ясуванню підлягають причини відсутності відповідача понад встановлений строк. В разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] послався на те, що [PERSON] не проживає в спірному жилому приміщенні більше встановленого ст. 71 ЖК України строку. Однак, з таким твердженням позивача за первісним позовом погодитись не можна. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішення суду. Так, з пояснень [PERSON] вбачається, що в спірному буднку разом з дітьми вона проживала до 28 травня 2013 року. В ході сварки, яка вібулася того дня між нею та [PERSON], вона змушена була піти разом з дочкою ночувати до будинку, що належав матері [PERSON] та знаходився поруч з їх будинком. До спірного будинку [PERSON] її разом з дитиною не пустив, погружував, що створить всі неможливі для неї умови проживання в будинку, «відправить» її до психіатричної лікарні, так як має знайомих, які допоможуть йому в цьому, зробивши її життя "нестерпним". Вона тимчасово проживала у будинку матері [PERSON], а в кінці липня 2013 року разом з донькою переїхала на тимчасове проживання до своїх родичів в смт. Білозерку. Дані пояснення позивачки підтверджуються її скаргою до сільського голови Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області, яка була зареєстрована в сільській раді 20 червня 2013 року. В даній скарзі [PERSON] просила вжити заходів до її чоловіка [PERSON], який виганяє її разом з двома дітьми з будинку, ображає при дітях, погрожує відправити її до психіатричної лікарні, на її пропозицію розділити будинок на дві половини не погоджується, зробив її життя «нестерпним», а тому вона з дітьми пішла жити до будинку його матері, а коли заходить до їх двору, він виганяє та виштовхує » її. Із долученої відповідачкою характеристики на [PERSON], яка була видана Музиківською сільською радою Білозерського району Херсонської області 24 листопада 2014 року вбачається, що до сільської ради неодноразово надходили скарги від колишньої дружини [PERSON], щодо сімейних сварок та його неправомірних дій відносно неї та дітей. Із пояснень свідків, які були допитані, як за клопотання позивача, так і за клопотанням відповідачки, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що між сторонами навесні 2013 року склалися неприязні стосунки, які стали наслідком того, що відповідачка разом з малолітньою дитиною залишила своє постійне місце проживання. Зокрема, свідок [PERSON] ствердила, що зі слів [PERSON] їй було відомо, що навесні 2013 року [PERSON] перейшла проживати до будинку матері [PERSON], так як [PERSON] створює їй такі умови, що вона не може проживати в їх будинку, також [PERSON] говорила їй, що хотіла хоча б якусь частину житлового будинку для своєї малолітньої дитини. Крім того, із пояснення свідка [PERSON] вбачається, що вона разом з відповідачкою в грудні 2013 року їздила в с. Музиківку, так як остання мала намір поспілкуватися з [PERSON], щодо її вселення в спірний жилий будинок, однак коли вони підійшли до двору, з будинку вийшов [PERSON] та почав їх обзивати, після чого повернувся до будинку. Крім того, в ході судового засідання відповідачка пояснювала, що намагалася повернутися на попереднє місце проживання, зокрема їздила до будинку у вересні 2013 року, в грудні 2013 року, влітку 2014 року, однак поселитися в будинку не може, оскільки не має доступу до нього, ключі від жилого будинку знаходяться у відповідача, з яким має неприязні стосунки. Таким чином, вказані обставини свідчать про наявність перешкод з боку позивача, щодо проживання відповідачки з малолітньою дитиною у спірному жилому будинку, отже [PERSON] не втратила права користування жилим приміщенням, а не користується ним через неправомірну поведінку [PERSON], у зв'язку із чим, зверталася до сільської ради. В силу ст. ст.3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб, визначений законом України. Із наданого [PERSON] рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 8 вересня 2014 року, вбачається, що відповідачка [PERSON] в серпні 2014 року зверталася до суду за захистом свого порушеного права на проживання в спірному жилому приміщенні. Позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення був задоволений. Отже, суд вважає зазначені вище обставини є поважною причиною непроживання відповідачки та малолітньої дитини більше ніж 6 місяців в спірному жилому приміщенні, при цьому, суд бере до уваги і той факт, що іншого житла у відповідачки та її малолітньої доньки немає. Таким чином, відсутні правові підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, а тому, позивачу слід відмовити в задоволенні первісного позову. Надані позивачем докази, а саме: акт - обстеження житлово - побутових умов прожиання [PERSON] від 1 серпня 2013 року № 3595, акт та довідка інспектора ВОС Музиківської сільської ради Білозерського району Херсонської області, щодо непроживання [PERSON] за місцем її реєстрації від 28 травня 2014 року, ухвала суду про затвердження мирової угоди про поділ майна від 7 жовтня 2013 року, висновок ДІМ Білозерського РВ УМВС України в Херсонській області за заявою [PERSON], щодо непроживання його бувшої дружини за місцем її реєстрації від 29 січня 2015 року, не спростовують того факту, що відповідачка в добровільному порядку залишила постійне місце свого проживання. Крім того, в ході судового засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не погоджуючись із запереченням [PERSON] на первісний позов зазначила, що в спірному будинку якись час проживав син [PERSON] - [PERSON], а тому вона могла безперешкодно поселитися в спірному жилому приміщення. Однак, дані пояснення не спростовують того, що позивач створив відповідачці неможливі умови для її проживання разом з малолітньою дитиною в спірному жилому приміщенні. Одночасно, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] в інтересах малолітньої [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого З матеріалів справи вбачається, що малолітня донька сторін [PERSON] проживала у спірному жилому будинку разом зі своїми батьками, де була і залишається бути зареєстрованою. Після розірвання шлюбу між батьками [PERSON] залишалася проживати з матір`ю. Відповідно до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. В ході судового засідання сторони не заперечували факт проживання малолітньої дитини з матір`ю. В спірному будинку дитина не проживає з липня 2013 року, оскільки її мати з якою вона проживає, не має доступу до нього, так як відповідач за зустрічним позовом [PERSON] не спілкується з матір`ю дитини та створив їй неможливі умови для проживання та не допускає її до спірного жилого приміщення. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення, мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до Конвеції «Про права Дитини (схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-ХП), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб та безпритульних дітей», неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Таким чином, жилий будинок, що належить на праві власності відповідачу та розташований по [ADDRESS], є офіційно визначеним місцем проживання малолітньої дитини [PERSON], а тому малолітня дитина підлягає вселенню в даний будинок .

Outcome: approved