Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по договору № IFJWSK00000028 від 12.02.2004 року, посилаючись на те, що відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 5000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» у зв»язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування порзивача з ЗАТ КБ «Приватбанк» на ПАТ КБ «Приватбанк» 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.Позивач зобов»язання за даним договором виконав у повному обсязі. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Зазначає, що станом на 26.05.2018 року відповідач має заборгованість в сумі 136444,31 грн., від даної суми заборгованості віднімається сума у розмірі 77790,15 грн., яка була задоволена рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2013 року, різниця становить 58 654,16 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 58 654,16 грн., та судові витрати. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04.04.2005 року з неї на користь Приватбанку вже була стягнута заборгованість за кредитним договором від 12 лютого 2004 року. Окрім того, ПАТ КБ «Приватбанк» в травні 2013 року звертався до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до неї, [PERSON] про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором від 12 лютого 2004 року. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2013 року вимоги банку були задоволені. Вподальшому заочне рішення було скасоване та рішенням цього ж суду від 21.11.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційної інстанції, банку було відмовлено у задоволенні його позовних вимог. Позивач також із цими ж позовними вимогами звертався до Коломийського міськрайонного суду, однак рішенням суду від 05.03.2015 року йому також було відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивач пропустив строк давності звернення до суду з позовними вимогами по стягненню заборгованості за кредитним договором від 12 лютого 2004 року. Про існуючу заборгованість за кредитним договором позивачу було відомо. Оскільки строк дії договору був встановлений до 12 лютого 2005 року. Зазначає, що позивач своїм правом по стягненню заборгованості раніше скористався, звернувшись до суду та його вимоги були задоволені, що підтверджується рішенням Коломийського міськрайонного суду від 04.04.2005 року. Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що станом на 26.05.2018 року поточна заборгованість за кредитом складає 136444,31 грн., що складається з заборгованості за кредитом-4969,17 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 16449,11 грн., комісії пені за несвоєчасність виконання зобов"язань за договором-115026,03 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2013 року задоволено позов банку про стягнення заборгованості, згідно з яким в рахунок погашення заборгованості за кредитом задоволено суму у розмірі 77790,15 грн.. Оскільки погашення заборгованості за рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19.09.2013 року відповідачем на сьогоднішній день проведено лише частково, рішення в повному обсязі не виконано, то відповідно договірні правовідносини між сторонами не припинилися, а банк продовжує здійснювати нарахування пені, відсотків. Вказує, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок. У зв"язку з наведеним, оскільки порушення зобов"язання триває, а кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності при зверненні до суду позивачем дотримано. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак в позовній заяві просить розгляд справи провести без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не з»явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за цим договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу Українивизначено зміст кредитного договору.За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що 12.02.2004 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № IFJWSK00000028 згідно якого відповідач отримав у позивача кредит в розмірі 5000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 19.09.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково та вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № IFJWSK00000028 від 12.02.2004 року у розмірі 77790,15 грн.(а.с.5) Відповідно до вимог визначених ст. 611 ЦК України, після того, як кредитор звернувся до боржника з вимогою про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з часу звернення позивача з вимогою про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків та пені після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредиту, набуття законної сили рішенням суду про задоволення позову. Після зміни строку виконання зобов'язання, ухвалення судового рішення про дострокове погашення всієї заборгованості, усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мають правового значення і не підлягали виконанню. Про таке застосування норм права щодо кредитних правовідносин зробила висновок колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду при розгляді справи 564/2199/15-ц у Постанові від 14 лютого 2018 року, таку правову позицію Верховний Суд України у постановах від 02 грудня 2015 року (№ 6-1707цс15 та № 6-249цс15), які згідно зі ст. 417 ЦПК України є обов»язковою для судів. Таким чином, після вимоги про дострокове погашення всієї заборгованості, задоволення її судом, кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, пені поза строком дії кредитного договору не передбачено. Таким чином, враховуючи, що кредитний договір від 12.02.2004 року припинив свою дію , суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Тому, з огляду, на вище викладене, у задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, слід покласти на позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 256, 267, 598, 611, 631 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed