Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом в обґрунтування якого вказує наступне. 26 липня 2012 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі з відповідачем у них 23 червня 2011 року народився син [PERSON] Відповідач після розірвання шлюбу матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з нею не надає. [PERSON] офіційно не працевлаштований, інших дітей, та непрацездатних батьків не має. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь для утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 грн. щомісяця, з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, додатково зазначивши що відповідач один раз приїжджав до дитини після операції, та тільки один раз дав кошти. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, показавши суду що гроші два останні місяці надсилає поштою, а позивачка їх повертає. Він працює у фірмі Декор однак довідки з місця роботи не має. Аліменти згідний платити, але в меншій сумі. Суд, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши письмові докази в справі, давши їм правову оцінку, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Спір між сторонами виник з сімейних правовідносин. Нормами ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 зазначеного Кодексу передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Конституцією України визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч.2 ст.51 Основного Закону зазначається, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3ст.51 Конституції України). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що способи виконання батьками обв'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку ( доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК) і виплачується щомісячно. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставини, що мають істотне значення для справи. В ході розгляду справи судом встановлено і таке підтверджується копією свідоцтва про народження, що батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO], є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.5). Укладений між сторонами шлюб розірвано рішенням Болехівського міського суду 26 липня 2012 року (а.с.4). Дитина проживає разом з позивачкою у с. Заріччя, що підтверджується довідкою Міжрічанської сільської ради за №784 від 06 червня 2016 року (а.с.6). Позивачка працює буфетницею в ПП [PERSON] і її дохід за період з грудня 2015 року по травень 2016 року склав 10550 грн., що значно менше прожиткового мінімуму для проживання двох осіб (а.с.7) З довідки Болехівської ЦМЛ від 31 травня 2016 року №420, вбачається, що дитина здорова, та на диспансерному обліку не перебуває (а.с.8). Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком до шести років складає з 01 травня по 30 листопада 2016 року 1228 грн., з 01 грудня 2016 року 1313 грн. Прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 травня-1450 грн. з 1 грудня 1600 грн. на місяць. Судом встановлено, що відповідач є фізично здоровою особою працездатного віку, інших дітей або осіб, яких він зобовязаний утримувати не має. Жодних належних та допустимих доказів, як на підставу своїх заперечень щодо неможливості сплачувати аліменти [PERSON] не представив. Також ним, на пропозицію суду, не представлено доказів того, що він має постійне місце праці та офіційних дохід. Відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб і не позбавлений можливості працевлаштуватися для одержання постійного доходу з метою утримання неповнолітньої дитини. Таким чином судом не здобуто жодних доказів того, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти. Враховуючи вищевикладене, матеріальне становище сторін, часткове визнання [PERSON] позову, те, що прожитковий мінімум на дитину змінюється кожного року з обовязковим збільшенням розміру, виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати дітей, відсутності офіційних даних про місце роботи відповідача, з [PERSON] на користь позивачки слід стягувати щомісячно аліменти в розмірі 800 грн. на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], починаючи з 15 червня 2016 року (часу подання позовної заяви) і до досягнення дитиною повноліття тобто до 23 червня 2029 року. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст.88 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача а також 400 грн. витрат за надання правової допомоги адвокатом по складанню позовної заяви підлягає стягненню з відповідача. На підставі наведеного, Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.), ст.48,51 Конституції України, ст.180-184 Сімейного кодексу України, ст.8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved