Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсними та неукладеними додаткову угоду від 16.09.2008 р. до договору про іпотечний кредит №LGYOG40000002384 від 17.12.2007 р. і додаткову угоду від 16.09.2008 р. до договору про іпотечний кредит №LGYOG50000002384 від 17.12.2007 р. та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості по кредитному договору №LGYOG50000002384 без урахування умов зазначених у додатковій угоді від 16 вересня 2008 р. до договору про іпотечний кредит №LGYOG50000002384 від 17 грудня 2007 р. і заборгованості по кредитному договору №LGYOG40000002384 без урахування умов зазначених у додатковій угоді від 16 вересня 2008 р. до договору про іпотечний кредит №LGYOG40000002384 від 17 грудня 2007 р. Позов мотивувала тим, що не підписувала вказані додаткові угоди, тому вони є недійсними, та такими, що не тягнуть за собою права на перерахунок заборгованості за новою відсотковою ставкою до договорів Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеному у позові. Доповнив, що окрім оскаржуваних додаткових угод не були укладені жодні зміни до договору іпотеки, не внесені зміни до реєстру іпотечного майна. Ніяких заяв про зміну умов договору, валюти тощо позивачка не писала і не підписувала. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що надання оригіналів додаткових угод є неможливим, бо вони знаходяться на неконтрольованій Україною території у м. Луганську. Надані суду копії додаткових угод, заяв позивачки тощо є роздруківкою з внутрішньої бази відповідача з документообігу. Просила застосувати до вимог строк позовної давності. У судовому засіданні досліджені наступні докази: копія листа від 27.05.2014 р.; копія кредитного договору №LGYOG50000002384 від 17 грудня 2007 р.; копія договору про іпотечний кредит №LGYOG40000002384 від 17 грудня 2007р.; копія додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №LGYOG40000002384 від 17 грудня 2007 р.; копія додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №LGYOG50000002384 від 17 грудня 2007 р.; витяги з рахунку позивачки; довідка приватного нотаріуса, витяг з держреєстру речових прав на майно. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 2007 р. між сторонами був укладений кредитний договір №LGYOG50000002384 та договір про іпотечний кредит №LGYOG40000002384 (5-9). Згідно умов кредитного договору відповідач зобов'язався надати позивачці кошти в сумі 14387,5 грн. а згідно умов договору про іпотечний кредит 71962,5 грн. Позивачка зобов'язалась повернути отримані кошти за обома договорами до 17 грудня 2027 р. та сплатити за користування кредитами 15% річних. На забезпечення виконання зобов'язання за договором про іпотечний кредит сторонами 17 грудня 2007 р. був укладений іпотечний договір №LGYOG40000002384 (5-9), в якому забезпечене зобов'язання було описано як кредит в розмірі 71962,5 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних (а.с.36-39). 16 вересня 2008 р. зазначені кредитний договір та договір про іпотечний кредит були викладені відповідачем у новій редакції, кредитні зобов'язання позивачки переведені у іноземну валюту - долари США, відсоткова ставка встановлена у розмірі 1,17% на суму залишку заборгованості з кредитом, кінцева дата повернення кредиту змінена на 18 грудня 2027 р. (а.с.10-15. При цьому обидві додаткові угоди були названі "Додаткова угода до договору про іпотечний кредит…", хоча фактично одна з цих угод вносила зміни до кредитного договору). На підставі цих додаткових угод відповідач почав нове нарахування за кредитними зобов'язаннями позивачки, що підтверджується листом відповідача від 27.05.2014 р. №20.1.0.0.0/7-140521/3517 (а.с.4) Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна підтвердити ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх доводів і заперечень. На підставі ст. 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.202 ч.1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.203 ч.3 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На підставі ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами… третьою статті 203 цього Кодексу. З аналізу наведених норм суд робить висновок, що для укладення договору необхідне волевиявлення його сторін, спрямоване на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому він може бути визнаний недійсним внаслідок обману, помилки тощо, однак у будь-якому випадку це не впливає на обов'язкову присутність бажання (волі) сторін на його укладання. Таким чином, недійсним може бути визнаний тільки укладений договір. Відповідачем суду не були надані оригінали додаткових угод від 16 вересня 2008 р. та заяв про продаж іноземної валюти і зміни валюти кредиту (а.с.33-35). Їх підписання і ознайомлення з ними 16 вересня 2008 р. позивачка категорично заперечує. Тому суд не приймає у якості доказів укладення цих угод і підписання цих заяв надані представником відповідача їх копії, оскільки знаходження їх у внутрішній базі документообігу відповідача також не означає їх укладання та підписання позивачкою. Не можуть бути доказами і виписки з рахунку позивачки, бо вони підтверджують лише факт нарахування позивачці зобов'язання за новими параметрами . Окрім того, з п.3.1 договору про іпотечний кредит (а.с.7 зв.) вбачається, що сторони передбачили забезпечення цього договору іпотекою конкретного нерухомого майна ще до укладання самого іпотечного договору стосовно цього майна. Відповідно ж до ст.18 ч.1 п.2 Закону України "Про іпотеку" (в редакції станом на 16 вересня 2008 р.) іпотечний договір повинен містити таку істотну умову, як зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання. Однак, незважаючи на описану завбачливість із забезпеченням позову, після виготовлення додаткових угод, що змінювали розмір основного зобов'язання та строк його виконання, до іпотечного договору від 17 грудня 2007 р. не було внесено жодних змін. Про це свідчить відповідь приватного нотаріуса [PERSON] та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в якому відсутні записи про зміну опису основного зобов'язання та строки його виконання у іпотечному договорі. Зважає суд і на те, що зміни до іпотечного договору підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, неможливому за відсутності позивачки. У той же час додатковим угодам для надання їм вигляду оформлення у передбаченій законодавством формі достатньо тільки мати підпис, перевірити справжність якого без експертизи за відсутності оригіналів неможливо. Таким чином, суду не надані докази наявності будь-якої волі позивачки на укладання спірних додаткових угод. З огляду на наведене суд вважає спірні додаткові угоди не укладеними. Незважаючи на це, суд відмовляє у задоволенні вимог про визнання спірних додаткових угод від 16.09.2008 р. неукладеними, бо такого способу захисту, як визнання договору неукладеним, ст.16 ЦК України не передбачає. Оскільки недійсним може бути визнаний лише укладений договір, а спірні додаткові угоди від 16.09.2008 р. визнані неукладеними, не підлягають задоволенню і вимоги про визнання їх недійсними. Разом з цим, та обставина, що додаткові угоди не були укладеними, означає відсутність у сторін взаємних прав та обов'язків за ними. Тому вимоги про зобов'язання відповідача провести перерахунок заборгованості позивачки за договорами від 17 грудня 2007 р. без урахування додаткових угод від 16.09.2008 р. підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Згідно ст.257 ЦК України позовна давність встановлена тривалістю у три роки. З листа відповідача від 27.05.2014 р. №20.1.0.0.0/7-140521/3517 (а.с.4) позивачці було відмовлено у перерахунку заборгованості згідно ї заяви від 16 травня 2014 р. Доказів того, що позивачка дізналася про порушення її прав поза межами строку позовної давності суду не надано. З урахуванням положень ст.261 ч.1 ЦК України початок перебігу строку позовної давності почався у травні 2014 р., коли позивачка дізналася про порушення своїх прав. Тому суд вважає, що позивачка не пропустила строк звернення до суду. Судовий збір у розмірі 243,6 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial