Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивачка 15.01.2015 року звернулася до суду з позовом до ПАТ «Імексбанк» про зобов'язання виконати платіжне доручення на суму 115 000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та ПАТ «Імексбанк» був укладений Договір банківського вкладу № 1070012931 (далі-Договор) від 13.11.2012 року, відповідно до якого вона надала Банку кошти у сумі 10000 гривень, та, відповідно до Додаткової угоди до Договору від 03.12.2012 року до якої вона надала Банку кошти у сумі 22 000 грн., Додаткової угоди до Договору від 20.12.2012 року відповідно до якої вона надала Банку 22 000 грн., Додаткової угоди до Договору від 04.01.2012 року відповідно до якої вона надала Банку кошти у сумі 18000 грн., Додаткової угоди до Договору від 25.01.2013 до якої вона надала Банку кошти у сумі 11413 грн., Додаткової угоди до Договору від. 05.02.2013 року до якої вона надала Банку кошти у сумі 19027 грн., Додаткової угоди до Договору від 22.02.2013 року до якої вона надала Банку кошти у сумі 12 000 грн., Додаткової угоди до Договору від 04.03.2013 року до якої вона надала Банку кошти у сумі 16949 грн. 25.11.2014р. вона направила банку платіжне доручення на переказ коштів, які знаходяться на рахунку за цим вкладом до іншого банку на рахунок її чоловіка - [PERSON]. Проте, на даний час вказане платіжне доручення Банком не виконане. Також позивачка зазначила, що між нею та Банком було укладено Договір банківського рахунку №1070012930 від 13.11.202 року, згідно якого банк відкрив [PERSON] поточний рахунок [NUMBER] та зобов'язується приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахуванню і видачі відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. 13.12.2012 року між позивачкою та Банком укладено договір банківського вкладу №1070012931, згідно якого Банк прийняв від позивачки кошти у сумі 10 000 гривень під 25 відсотків річних терміном до 15.08.2013 року. З цього приводу вона зверталася до Банку, але відповіді про причини невиконання платіжного доручення не отримала. У зв'язку з тим, що Банк не виконав платіжне доручення позивачки і не перерахував кошти за вказаними реквізитами такі дії Банку порушують її права. В судове засідання 26.03.2015 року позивачка [PERSON] не з'явилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ПАТ «Імексбанк» в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому порядку (згідно ст. 74 ЦПК України) причини неявки суду не відомі, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надавав, про поважність причин неявки суду не повідомив. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у його відсутність, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст.. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачкою та ПАТ «Імексбанк» був укладений Договір банківського вкладу № 1070012931 (далі-Договор) від 13.11.2012 року, відповідно до якого вона надала Банку кошти у сумі 10000 гривень строком на 275 днів на депозитний рахунок [NUMBER] зі сплатою 25% річних з датою повернення коштів 15.08.2013 року. (а.с. 6-7). 03.12.2012 року між сторонами була укладена Додаткова угода до Договору, згідно якої [PERSON] надала Банку кошти у сумі 22 000 грн.. Інші пункти договору залишились незмінними.(а.с.8). 20.12.2012 року між сторонами була укладена Додаткова угоди до Договору згідно якої, вона надала Банку кошти у сумі 22 000 грн.. (а.с.9). 04.01.2013 між сторонами була укладена Додаткова угода до Договору, згідно якої [PERSON] надала Банку кошти у сумі 18000 грн..(а.с.10). 25.01.2013 року між сторонами була укладена Додаткова угода до Договору, згідно якої [PERSON] надала Банку кошти у сумі 11413 грн..(а.с.11). 05.02.2013 між сторонами була укладена Додаткова угода до Договору, згідно якої [PERSON] надала Банку кошти у сумі 19027 грн..(а.с.12). 22.02.2013 року між сторонами була укладена Додаткова угода до Договору, згідно якої [PERSON] надала Банку кошти у сумі 12000 грн..(а.с.13). 04.03.2013 року між сторонами була укладена Додаткова угода до Договору, згідно якої [PERSON] надала Банку кошти у сумі 16949 грн..(а.с.14). Також з матеріалів справи що між позивачем та Банком було укладено Договір банківського рахунку №1070012930 від 13.11.202 року (а.с.15-16), згідно якого банк відкрив [PERSON] поточний рахунок [NUMBER] та зобов'язується приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахуванню і видачі відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно п. 3.1. договору підписуючи цей договір, вкладник погоджується з викладеною пропозицією Банку щодо розміщення вкладником вкладу на умовах, встановлених цим договором та правилами, які доступні для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях Банку та на сайті Банку. Згідно п.2.4.3. договору, Банк сплачує щомісячно вкладнику відсотки за договором на на рахунок [NUMBER]. Вказаний договір відповідає правовідносинам, які регулюються ст.ст.. 626, 638, 1058-1061 ЦК України, відповідно до яких договір є обов'язковим для виконання сторонами. За договором одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла зобов'язується виплатити вкладникові встановленим договором таку суму та проценти на неї. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту відсотки. Після закінчення строку дії договору банківського вкладу №1070012931 від 13.11.2012 року кошти позивачки у сумі 115 000 гривень перейшли на її поточний рахунок [NUMBER].,що також підтверджується листом [PERSON] до Банку від 09.10.2014р.(а.с.17). Позивачка 09.10.2014 року звернулася до відповідача з письмовою заявою в якій відповідно до п. 2.2.1 Договору просила встановити ліміт видачі готівки у сумі 10 000 гривень на день. (а.с.17). З матеріалів справи вбачається, що 24.11.2014 року позивачка звернулася до відповідача з метою здійснення переказу коштів з розрахункового рахунку, але працівники Банку відмовились приймати від неї платіжне доручення на переказ готівки з її розрахункового рахунку до іншого Банку на рахунок її чоловіка, але Банк відмовився прийняти від позивачки платіжне доручення. 25 листопада 2014 року позивачка направила поштою платіжне доручення від 24.11.2014р. на 115 000 гривень на ПАТ «Приватбанк», яке Банк отримав 15.12.2014 року. (а.с.21). З матеріалів справи вбачається, що позивачка доручила відповідачу перерахувати належні їй кошти по вкладу у сумі 115 000 гривень на рахунок у іншого Банку, про що було складено відповідне платіжне доручення на суму 115 000. (а.с.19). Однак, з позову вбачається, що відповідач не виконав платіжне доручення на суму 115 000 гривень чим порушив п 1.1 Договору банківського рахунку №1070012930 від 13.11.2012 року З позову вбачається, що позивачка звертався до відповідача з приводу виконання платіжного доручення №1 від 24.11.2014 року, але відповідач їй відмовив у цьому без пояснення будь-яких причин. На момент розгляду справи у суду немає відомостей про те, що відповідач виконав платіжне доручення позивачки шляхом переведення з її розрахункового рахунку на рахунок її чоловіка в іншому Банку. Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах діючих на території України визначення договору банківського вкладу вбачається, що банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"). Згідно ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно ч.1 ст. 1061 ЦК України Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч.1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено так як ця інформація э загально відомою і доступною, що Постановою Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року № 50 «Про віднесення ПАТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних» було віднесено ПАТ «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26 січня 2015 року № 16 було розпочато процедуру виведення ПАТ «ІМЕКСБАНК» з ринку та запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 27 січня 2015 року по 26 квітня 2015 року. та призначено [PERSON]. уповноваженою особою . Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України «Про банки і банківську діяльність». Згідно з ч.1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває усі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Відповідно до ч.5 ст. 36 вказаного вище закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами. Згідно п.6 ч.5 ст. 36 вказаного вище закону - обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: 1) виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті; Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У той самий час частиною другою статті 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності. Таким чином, виходячи зі змісту ч.2 ст. 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути пред'явлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою. З урахуванням вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Як вбачається з матеріалів справи наявні докази про те, що позивач має право на отримання коштів за договором банківського рахунку. На момент розгляду справи відповідачем позивачу зазначені кошти не повернуті і останній не виконав свої зобов'язання щодо видачі відповідних сум з рахунку , у зв'язку з чим суд вбачає порушення прав позивача щодо вільного розпорядження своїми коштами на даному рахунку, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині розірвання вказаного договору та стягненню коштів підлягають задоволенню згідно ч.6 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" . Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено те, що вкладник не має права вимагати від Банку тих коштів, що знаходяться на його рахунку. У зв'язку з вищезазначеним суд приходить до висновку про невідповідність дій Банку з вимогами діючого законодавства та умовами укладених договорів. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України якщо стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved