Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

позивачі звернулися в суд із позовами до відповідача про визнання недійсними договорів оренди землі. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав та пояснив, що на праві приватної власності позивачам належать земельні ділянки, розташовані на території Теофіпольської селищної ради Теофіпольського району, зокрема: [PERSON] площею 5,6351 га кадастровий номер [NUMBER] , [PERSON] площею 4,23 га кадастровий номер [NUMBER] . Земельні ділянки успадковані позивачами після смерті їх батька [PERSON] , який помер [INFO] . Восени 2018 року позивачам стало відомо, що їх земельними ділянками користується відповідач на умовах договорів оренди земельних ділянок, укладених між [PERSON] та ТОВ «Україна 2001», які зареєстровані 04.10.2012 року у Теофіпольському відділі Держкомзему за №№682470004006147, 682470004006148, при цьому відповідач зазначає, що має право користуватися земельними ділянками до 2022 року. Ознайомившись з умовами договорів оренди земельних ділянок, позивачі вважають, що договори не відповідають вимогам законодавства, чим порушуються їх права як власників орендованих земель, оскільки в них відсутні такі істотні умови, як: дата вчинення договорів, кадастрові номери земельних ділянок, не визначено строку дії договорів, умов збереження стану об`єкта оренди, не погоджено питання про відшкодування поліпшення стану земельної ділянки проведених орендарем, не погоджено умов щодо припинення або зміни умов договору у випадку переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також договори не містять невід`ємних частин, зазначених п.43. Оскільки в договорах оренди земельних ділянок відсутні істотні умови, передбачені ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент реєстрації договорів), то це є підставою для визнання їх недійсними. Просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що дійсно, 4 жовтня 2012 року між [PERSON] та ТзОВ «Україна 2001» були укладені договори оренди земельних ділянок площею 5,6351 га та 4,23 га на території Теофіпольської селищної ради строком на 10 років і ці договори зареєстровані у встановленому законом порядку. Строк дії договорів зазначений у оригіналах договорів, які є у позивача і копії яких, посвідчених належним чином, є у матеріалах цивільної справи, крім того, строк дії оренди вказаний у актах приймання-пердачі земельних ділянок. Позивачем не зазначено, які саме права та охоронювані законом інтереси порушені внаслідок відсутності у спірному договорі істотних умов, оскільки орендар добросовісно виконує свої обов`язки по використанню земельної ділянки, вносить добрива та використовує її за цільовим призначенням. Згідно правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 25 грудня 2013 року по справі №6-94 цс 13) лише формальне порушення вимог ч.1 ст 15 ЗУ «Про оренду землі» не є підставою для визнання договору недійсним. Просив у позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та ТзОВ «Україна 2001» в особі [PERSON] були укладені договори оренди земельних ділянок площею 5,6351 га та 4,23 га в межах Теофіпольської селищної ради, які зареєстровані 04.10.2012 року у Теофіпольському відділі Держкомзему за №№682470004006147, 682470004006148. [INFO] [PERSON] помер, його спадкоємцями є позивачі (що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Відповідно ст. 1, 13, 31 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. У відповідності до ст. 148-1 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Ч. 1 ст.203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В статті 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено істотні умови договору оренди землі, відсутність яких в договорі оренди землі є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Звертаючись до суду з позовом, позивачі посилалися на те, що спірні договори оренди земельних ділянок не містять усіх, передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі", істотних умов, зокрема, дати вчинення договорів, кадастрових номерів земельних ділянок, строку дії договорів, умов збереження стану об`єкта оренди, не погоджено питання про відшкодування поліпшення стану земельної ділянки проведених орендарем, не погоджено умов щодо припинення або зміни умов договору у випадку переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також договори не містять невід`ємних частин договору зазначених п.43, а саме: план або схема ділянки, кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів, акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), акт приймання-передачі об`єкта оренди, проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених законом. Судом встановлено, що у пункті 21 договору визначено обов`язок орендаря повернути орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду та визначено умови відшкодування шкоди у разі погіршення стану землі та умови відшкодування витрат на поліпшення стану землі, а п. 31 договору передбачено обов`язок орендаря дотримуватися відносно об`єкта оренди вимог та виконання обов`язків відповідно до умов договору оренди та Земельного кодексу України. Оскільки ст. 29 Закону України «Про оренду землі», яка діяла на час виникнення правовідносин, визначено обов`язки землекористувача відшкодувати збитки внаслідок зміни стану орендованої земельної ділянки, то суд прийшов до висновку, що договір оренди містить умови збереження стану об`єкта. Відносно вимог позивача щодо відсутності у договорах дати його вчинення та строку дії договору, суд зазначає наступне: У спірних договорах оренди зазначено, що вони зареєстровані 04.10.2012 року та вказані номери їх реєстрації, у актах приймання - передачі об`єкта оренди вказано, що земельні ділянки передаються в оренду строком на 10 років. Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 15.07.2018 р, висловленій у справі № 532/384/16-ц , строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Отже, строк оренди земельної ділянки (існування права оренди земельної ділянки) не може починатися раніше за строк дії договору оренди такої земельної ділянки. Строк дії договору земельної ділянки, починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладення. За змістом статей 18 та 20 Закону про оренду землі, які підлягають застосуванню до договору оренди земельної ділянки згідно з вимогами статті 792 ЦК України та статті 93 ЗК України, укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та набирає чинності після такої реєстрації, що узгоджується з положеннями частини першої статті 210 ЦК України. Виходячи з наведеного, враховуючи, що строк дії договорів починається з моменти їх реєстрації - з 04.10.2012 року, а в актах приймання передачі земельних ділянок в оренду сторони узгодили строк оренди, суд прийшов до висновку, що відсутність у спірних договорах оренди дати їх укладення та строку дії жодним чином не порушує прав позивачів. Суд критично оцінює твердження представника позивачів про відсутність невід?мних частин договору, оскільки відповідачем суду надано до відзиву на позов кадастрові плани земельних ділянок, переданих в оренду із зазначенням кадастрових номерів, акти визначення меж земельних ділянок в натурі. Оскільки сторони дійшли згоди з усіх вищенаведених істотних умов договору оренди землі, які передбачені частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин частини другої цієї статті щодо визнання договору оренди землі недійсним. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного суду України від 14 травня 2014 року по справі №48 цс-14. Разом з тим, суд зазначає наступне: протокольно ухвалою Теофіпольського райсуду від 25.06.2019 зобов`язано відповідача надати суду оригінали спірних договорів оренди, однак відповідач вимоги ухвали не виконав. Оскільки суду не надано відповідачем оригіналів спірних договорів, суд, виходячи з приписів ст.95 ЦПК України та правових позицій Верховного суду , висловлених у Постанові від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц, не бере до уваги копії спірних договорів, наданих відповідачем, як додаток до відзиву на позов. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed