Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначає, що на праві особистої власності їй належить 2\\3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частина згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 2001 року і 1/3 частина згідно договору дарування від 06 лютого 2017 року. Також співвласником 1/3 частини даної квартири є [PERSON] - її дочка, яка також є учасником приватизації квартири, згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 2011 року. Відповідач не є власником квартири, за місцем реєстрації не проживає з липня 2014 року, особистих речей у житлі не зберігає. Позивач яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності та про підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився подавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, позов визнав у повному обсязі та проти його задоволення не заперечував (а.с.33). З урахуванням ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 квітня 2001 року, яке записане у реєстрову книгу за [NUMBER], квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Згідно витягу про державну реєстрацію прав Комунальне підприємство «Артемівське бюро технічної інвентаризації» [NUMBER] від 15.11.2012 року, власниками спільної сумісної власності квартири [ADDRESS], є [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності відповідно до наказу Управління муніципального розвитку Артемівської міської ради від 22.10.2012 року №108п (а.с.8).. Згідно договору дарування 1/3 частки квартири від 06 лютого 2017 року, [PERSON] подарував належну йому 1/3 частку, а [PERSON] прийняла в дар 1/3 частку трьохкімнатної квартири номер [ADDRESS]. Цей договір посвідчено приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєвим В.В. та зареєстровано в реєстрі за [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №79651952 від 06.02.2017 року, 1/3 частка трьохкімнатної квартири номер [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 06 лютого 2017 року, який посвідчено приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєвим В.В. та зареєстровано в реєстрі за [NUMBER] (а.с.6). Згідно свідоцтва про одруження, виданого 30 серпня 2003 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 30 серпня 2003 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний запис за № 383. Після одруження дружині присвоєне прізвище «[PERSON]» (а.с.9). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 08 лютого 2008 року, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбові зроблено відповідний актовий запис за №34. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище «[PERSON]»(а.с.10). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 08 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артеміську міськрайонного управління юстиції у Донецькій області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 листопада 2011 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 530. Після одруження дружині присвоєне прізвище «[PERSON]» (а.с.11). Згідно довіреності від 14 квітня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Пигідою С.І. та зареєстровано в реєстрі за №386, [PERSON] надала право [PERSON] представляти свої інтереси та право розпоряджатись своєю часткою квартири (а.с.12). Згідно з актом від 10 лютого 2017 року, складеного комісією в складі майстра дільниці ПП "Житловик" [PERSON] паспортиста [PERSON], встановлено, що [PERSON], [INFO] зареєстрований в будинку [ADDRESS] та відповідно до показів сусідів з липня 2014 року за місце реєстрації не мешкає (а.с.13). Згідно заяви [PERSON] [INFO], посвідченого нотаріусом Брянського нотаріального округу Брянської області Баранюк Дмитром Олеговичем та зареєстровано в реєстрі за №2д-2269 ([NUMBER]), просить зняти її, [PERSON], з постійного реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Приймаючи рішення, суд виходить з наступного. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України ). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України). Пунктом 1 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Тому з припиненням права власності внаслідок відчуження майна, у колишнього власника припиняються і інші правомочності, зокрема, право користування цим майном. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду України, серед іншого, висновків, що містяться в ухвалах у справах №№6-10723св08, 6-2778св08, 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. У відповідача - колишнього власника житла - після відчуження житлової квартири припинилось право власності на неї, а відтак і припинилось право користування цим житловим приміщенням у колишнього власника житла. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки у відповідача припинилось право власності, з місця реєстрації він не знявся, його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати підлягають віднесенню на позивача згідно його заяви. З огляду на викладене,

Outcome: approved