Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про витребування майна. В своїй позовній заяві посилався на те, що 27.11.2002 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ЧМНО [PERSON] за реєстр. № 4072, придбав у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 90,10кв.м., житловою площею 54,60кв.м. 20 червня 2005 року [PERSON] по договору дарування з встановленням особистого сервітуту, посвідченому приватним нотаріусом ЧМНО [PERSON] за реєстр. № 3205 подарував спірну квартиру позивачу. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року задоволений позов [PERSON] до [PERSON]: визнано недійсним договір дарування квартири з встановленням особистого сервітуту, укладений між [PERSON], як дарувателем, та [PERSON], як обдарованим, який посвідчений 20.06.2005року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №3205. 17 липня 2018року право власності позивача на спірну квартиру було скасоване Комунальним підприємством «Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації» на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року по цивільній справі №725/1173/17. 07 листопада 2018р. на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року та договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27.11.2002року приватним нотаріусом ЧМНО [PERSON] за реєстр. № 4072, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано на імя [PERSON] Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.12.2018року заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року по цивільній справі № 725/1173/17 про визнання договору дарування недійсним скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 20 грудня 2018р. в звязку з скасуванням заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради для відновлення свого права власності на квартиру [ADDRESS]. Тоді позивач дізнався, що [PERSON] по договору купівлі-продажу, посвідченому 07.12.2018року приватним нотаріусом ЧМНО [PERSON] відчужив спірну квартиру відповідачу [PERSON]. Відповідно до частин першої-третьої, п'ятої\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Таким чином квартира [ADDRESS] вибула з власності позивача на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року, яке в подальшому було скасоване. І на даний час спірна квартира знаходиться у володінні Відповідача, що є порушенням прав позивача, як власника спірної квартири. Позивач є власником спірного нерухомого майна. Його майнові права на спірне нерухоме майно, яке вибуло з володіння позивача поза його волею, надають йому право на витребування спірного майна з володіння відповідачки, незалежно від її добросовісності, оскільки унаслідок скасування заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року скасовано підставу набуття [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно, тобто відпала і правова підстава переходу на це майно права власності від останнього до [PERSON], відповідача у справі. Крім того добросовісність відповідача викликає сумніви, оскільки вона є підлеглою третьої особи на стороні відповідача [PERSON]: працюючи на посаді завідувача відділення денної форми навчання Державного вищого навчального закладу "Чернівецький коледж дизайну та економіки" відповідач [PERSON] підпорядковується третій особі на стороні відповідача [PERSON], який очолює цей навчальний заклад. В судовому засіданні представник позивача свій позов підтримала повністю та наполягала на його задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи в зал судового засідання не з»явився. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 27.11.2002 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом ЧМНО [PERSON] за реєстр. № 4072, придбав у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 90,10кв.м., житловою площею 54,60кв.м. 20 червня 2005 року [PERSON] по договору дарування з встановленням особистого сервітуту, посвідченому приватним нотаріусом ЧМНО [PERSON] за реєстр. № 3205 подарував спірну квартиру позивачу. Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року задоволений позов [PERSON] до [PERSON]: визнано недійсним договір дарування квартири з встановленням особистого сервітуту, укладений між [PERSON], як дарувателем, та [PERSON], як обдарованим, який посвідчений 20.06.2005року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №3205. 17 липня 2018року право власності позивача на спірну квартиру було скасоване Комунальним підприємством «Кельменецьке районне бюро технічної інвентаризації» на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року по цивільній справі № 725/1173/17. 07 листопада 2018р. на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року та договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27.11.2002року приватним нотаріусом ЧМНО [PERSON] за реєстр. № 4072, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано на імя [PERSON] Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.12.2018року заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року по цивільній справі № 725/1173/17 про визнання договору дарування недійсним скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 20 грудня 2018р. в звязку з скасуванням заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року позивач звернувся до Центру надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради для відновлення свого права власності на квартиру [ADDRESS]. Тоді позивач дізнався, що [PERSON] по договору купівлі-продажу, посвідченому 07.12.2018року приватним нотаріусом ЧМНО [PERSON] відчужив спірну квартиру відповідачу [PERSON]. Відповідно до частин першої-третьої, п'ятої\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Таким чином квартира [ADDRESS] вибула з власності позивача на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року, яке в подальшому було скасоване. І на даний час спірна квартира знаходиться у володінні Відповідача, що є порушенням прав позивача, як власника спірної квартири. Позивач є власником спірного нерухомого майна. Його майнові права на спірне нерухоме майно, яке вибуло з володіння позивача поза його волею, надають йому право на витребування спірного майна з володіння відповідачки, незалежно від її добросовісності, оскільки унаслідок скасування заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12.06.2017року скасовано підставу набуття [PERSON] права власності на вказане нерухоме майно, тобто відпала і правова підстава переходу на це майно права власності від останнього до [PERSON], відповідача у справі. Крім того добросовісність відповідача викликає сумніви, оскільки вона є підлеглою третьої особи на стороні відповідача [PERSON]: працюючи на посаді завідувача відділення денної форми навчання Державного вищого навчального закладу "Чернівецький коледж дизайну та економіки" відповідач [PERSON] підпорядковується третій особі на стороні відповідача [PERSON], який очолює цей навчальний заклад. Відповідно до закріпленого в\~статті 387 ЦК України\~загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом\~статті 388 ЦК України\~випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. «Положення\~статті 388 ЦК України\~застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин». Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15, Верховного Суду від 19 лютого 2018 року у справі № 545/696/16-ц (провадження № 61-7878св18). «У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі\~статті 388 ЦК України\~звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів (пункт 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до положень частини першої\~статті 388 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі». Такі висновки викладено в постанові Верховного Суду України\~\~\~від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-117цс12, Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 344/1079/15-ц (провадження № 61-2820св18), від 13 червня 2018 року у справі № 130/2573/16-ц (провадження № 61-10939св18). Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. (постанова Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2233цс16, Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 457/1258/14-ц (провадження № 61-5030св18), від 27 червня 2018 року у справі № 344/9922/15-ц (провадження № 61-24656св18), від 04 липня 2018 року у справі № 335/640/15-ц (провадження № 61-16872св18), від 25 липня 2018 року у справі № 640/8456/16-ц (провадження № 61-16012св18), від 19 грудня 2018 року у справі № 2-4440/11 (провадження № 61-11310св18) Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй\~конституцією\~або законом\~\~\~\~\~\~\~\~(стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». На підставі\~ викладене\~та

Outcome: approved