Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свій позов мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 22.05.1999 року по 29.08.2011 рік. В шлюбі у них народилося троє дітей: донька - [PERSON], [INFO], сини - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Вказує, що за час перебування у шлюбі відповідач не забезпечував сім'ю, постійно проводив час з іншим жінками, вживав спиртні напої та наркотичні засоби, що призвело до фактичного припинення їхніх стосунків. Зазначає, що [PERSON] після розірвання шлюбу також не проявляє ніякого інтересу до дітей, не бере участі у їх вихованні, не провідує їх, не телефонує, не цікавиться їхнім здоров'ям, успіхами у навчанні, тим самим злісно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.04.2008 року з відповідача стягнуто аліменти на трьох дітей у твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно, а рішенням суду від 25.12.2014 року розмір аліментів збільшено до 1200 грн. щомісячно. Однак, [PERSON], рішення суду не виконує. Також, вказує на те, що рішенням Любомльського районного суду від 06.07.2011 року відповідача було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2,3 ст. 305, ч. 2,3 ст. 307 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 років 5 місяців з конфіскацією усього майна. На підставі наведеного, просить суд позбавити батьківських прав відповідача щодо [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовну заяву підтримали з підстав наведених в ній, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Крім того позивач пояснила, що відповідач звільнився з місць позбавлення волі у 2014 році і з того часу ні разу не відвідав дітей. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, доказів поважності неявки в судове засідання суду не надав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей луцької міської ради в судовому засіданні пояснила, що вважає позов таким, що підлягає до задоволення, позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітніх дітей буде відповідати їх інтересам. За погодженням позивача, представника позивача, представника третьої особи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Згідно з ч.1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні дітей, Із письмового висновку служби у справах дітей Луцької міської ради № 183 від 28.09.2016 року, випливає, що з серпня 2011 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] припинили шлюбні відносини. Діти залишились проживати з матір'ю, яка створила їм належні умови для навчання та відпочинку. [PERSON] самостійно забезпечує дітей усім необхідним відповідно до вікових потреб, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 04.04.2016 року. Батько дітей - [PERSON], відбував покарання у місцях позбавлення волі за збут психотропних речовин, витрачав кошти на алкоголь, через борги переховувався у [PERSON]. Він не відвідував дітей за місцем навчання, не цікавився їхніми успіхами у вчителів-предметників. На сьогоднішній день, [PERSON] має іншу сім'ю, з дітьми не спілкується, має заборгованість по сплаті аліментів. Всі діти у службі у справах дітей підтвердили, що батько з ними не спілкується. Під час телефонної розмови [PERSON] заперечував своє ухилення від участі в утриманні та вихованні дітей, проте конкретних доказів не надав. А тому служба у справах дітей вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 49). Даний висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим, оскільки він прийнятий з урахуванням як пояснення матері, так і пояснень малолітніх дітей, документів з навчального закладу, виконавчої служби про наявну заборгованість по аліментах. Викладені у висновку служби у справах дітей обставини, які були взяті за основу при вирішенні питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, повністю знайшли своє об'єктивне підтвердження при розгляді справи в суді. Крім того, допитана в судовому засіданні неповнолітня [PERSON], [INFO], підтвердила факт ухилення свого батька від виконання ним батьківських обов'язків. Вказала, що не бачила тата приблизно 8-10 років, він не приїжджає, не телефонує ні їй, ні її братам, вона перестала відчувати родинний зв'язок з батьком [PERSON] Не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав щодо неї. Статтею 157 СК України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно. Однак, відповідач, проживаючи окремо від дітей, не виконує належним чином свої батьківські обов'язки без поважних та обґрунтованих на це причин. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з'ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Оцінюючи надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, не спілкувався з дітьми в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до їх внутрішнього світу та не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, а навпаки його поведінка була такою, що викликає негативні спогади для дітей та сприйняття його як небезпеку для її спокою і подальшого розвитку. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам дітей і їх подальшого життя. На підставі ст.ст.150, 164, 166, 167 СК України,

Outcome: approved