Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 20 серпня 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який був зареєстровано в відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №1093, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], сімейне життя не склалося, шлюбні відносини не підтримують, протягом п"ти місяців проживають окремо, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги, а тому вона вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач в судове засідання не з"явилася, до суду подала заяву згідно якої позов підтримала повністю та просила задоволити. Відповідач в судове засідання не з"явився до суду подав заяву, згідно якої позов визнав повністю та проти розірвання шлюбу не заперечував. Так, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено в судовому засіданні шлюб між сторонами був зареєстрований 23.07.1994 року в відділі реєстрації актів громадського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис №946. Від шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.03.2013 року, що видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №481. Дані обставини повністю підтверджуються заявами позивача, відповідача наданими копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини. Також, судом встановлено, що сторони повністю припинили шлюбні відносини, між ними існують неприязні відносини. Так, позивачка посилається на те, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Тобто, судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, а тому збереження сім'ї є не можливим. Так, згідно вимог ст. 110 Сімейного кодексу України право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу належить одному з подружжя. Відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає, що оскільки сторони повністю припинили подружні відносини, втратили повагу один до одного і продовження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу повністю обґрунтовані і підлягають до задоволення. Також, суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище- [PERSON]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved