Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 06.06.2015 року вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 20.07.2018 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу проживає з позивачкою . 16.05.25018 року Кагарлицьким районним судом Київської області прийнято рішення про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання малолітньої доньки [PERSON] , в розмірі ј частини з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Дитина відвідує дитячий садочок ДНЗ «Теремок», оплата за відвідування за період з квітня 2018 року по березень 2019 року складає 1911,97 грн. Крім того дитина декілька разів за рік хворіла і всі витрати по її лікування понесла позивачка. А тому просить стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання малолітньої дитини у розмірі 3131,46 грн. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити. Також позивачка пояснила, що в період травень-червень 2018 року відповідач надав їй половину коштів витрачених нею на лікування дитини, а з серпня 2018 року по квітень 2019 року вона сама оплачувала ліки та проведення консультації приватного лікаря. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили та просили суд у задоволенні позову відмовити, поскільки відповідач сплачує аліменти на утримання дочки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з слідуючих підстав. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів. Так під час розгляду справи судом встановлено, що з 06.06.2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 20.07.2018 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу проживає з [PERSON] 16.05.25018 року Кагарлицьким районним судом Київської області прийнято рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , в розмірі ј частини з усіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Дитина відвідує дитячий садочок ДНЗ «Теремок», оплата за відвідування за період з квітня 2018 року по березень 2019 року складає 1911,97 грн., що підтверджується довідкою Кагарлицької міської ради № 146 від 12.06.2019 року. З серпня 2018 року і по квітень 2019 року [PERSON] оплачувала купівлю ліків та проведення консультацій приватного лікаря на суму 900 грн. Також позивачкою було придбано медикаментів на загальну суму 787,67 грн., які було призначено дитині згідно медичної картки Злати та на 1945 грн. медикаментів, які лікар призначав по телефону. Також позивачкою було придбано компресорний інгалятор. Тобто витрати на дочку Злату, які було понесено [PERSON] складають 6262,91 грн. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193,199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Суд вважає, що відвідування дитсадка зумовлено необхідністю для розвитку дитини, а тому пояснення відповідача, що кошти за оплату харчування в дитсадку є фактичними витратами на утримання дитини, а не додатковими, суд не можу взяти до уваги, поскільки належним чином не обгрунтовані. Також позивачкою надано копію ліцензії Міністерства охорони здоров`я України №409 від 5 травня 2016 року, згідно якої приватному підприєству «Шаравара» надано право на медичну практику. А тому суд приймає до уваги товарні чеки ПП`Шаравара» за консультацію лікарем педіатром дитини, а також чеки з аптек на її лікування. Посилання представника відповідача на ту обставину, що не надано доказів необхідності придбання для дитини компресорного інгалятора, то вказане спростовується виписками з медичної карти амбулаторного хворого Кагарлицької ЦРЛ, про те, що дитина часто хворіє простудними захворюваннями та гайморітом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 3131,46 грн. додаткових витрат на утримання малолітньої дитини.. Судові витрати слід покласти на відповідача. Відповідно дост.59 Конституції України кожен має право на правову допомогу та є вільним у виборі захисника своїх справ. В офіційному тлумаченні положення ч. 1 ст.59 Конституції України у Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 від 30.09.2009р. зазначено, що вище вказані положення Конституції України треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, юридичними і фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує. Відповідно до ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами .А тому суд стягує на користь позивачки документально підтверджені понесені нею судові витрати у вигляді витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 1500гривень, наданої адвокатом Токовенко С.А.. Враховуючи викладене,

Outcome: approved