Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить зобов'язати Державну податкову інспекцію у Приморському районі міста Одеси Головного управління Міндоходів в Одеській області виключити з опису та звільнити з-під арешту, накладеного відповідно до постанови старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Одеської області радника юстиції Заперченко B.C. від 22.12.2008 року, нежитлове приміщення підвалу № 111, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; скасувати запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за № 8376008 від 16.01.2009 року про накладення арешту на нежитлове приміщення підвалу № 11 1, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], внесеного на підставі постанови про накладення арешту 04200800470 від 22.12.2008 року, прийнятої старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Одеської області радником юстиції Заперченко B.C. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив Представник третьої особи надав до суду заяву. у якій позов просив задовольнити, справу розглядати у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 30.11.2007 року, [PERSON], придбав у [PERSON] нерухоме майно у вигляді нежитлового приміщення підвалу № 111, що перебуває під квартирою №2, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 136,0 кв. м., що підтверджується договором купівлі - продажу від 30.11.2007 року. Зазначений договір купівлі продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юшиним A.Ю. та вказаний правочин було зареєстровано в державному реєстрі правочинів 30.11.2007 року за № 2534659. Набуте право власності [PERSON] було зареєстровано у передбаченому законом порядку в КП «ОМБТІ та РОП», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16892021 від 03.12.2007 року. Вказане приміщення належало [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], яке було зареєстровано в 30.08.2007 року КП "Одеська міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" в реєстрі прав власності на нерухоме майно номер запису 2607 в книзі 68неж-63, реєстраційний номер 19929388. Так, між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості та відбулося виконання усіх істотних умов угоди, що відображено у письмовій формі із нотаріальним посвідченням. Вказана угода укладена із дотриманням вимог ст. ст. 207, 208, 209, 210 Цивільного кодексу України та на сьогоднішній день є дійсною угодою, оскільки ніким не визнана недійсною і передбачених законом підстав для визнання її недійсною немає. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В листопаді 2014 року звернувшись до ПАТ "Укрсоцбанк" для оформлення договору іпотеки на вказане приміщення [PERSON] було отримано відмову, у зв'язку із тим, що вказане приміщення перебуває під арештом, та його повідомили, що відповідно до відомостей нотаріального реєстру, постановою, прийнятою старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Одеської області радником юстиції Заперченко B.C., на майно [PERSON] було накладено арешт, в тому числі на нежитлове приміщення підвалу № 111, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке до 30.08.2007 року (дата укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON].) належало [PERSON] Як виявилось, винесення постанови про накладення арешту на майно [PERSON] пов'язане з порушенням кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] З метою встановлення обставин, які передували накладенню арешту [PERSON] спробував зателефонувати [PERSON], від якого йому стало відомо, що [PERSON] відбуває покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси. Звернувшись до Малиновського районного суду м. Одеси [PERSON] було отримано вирок від 26.07.2011 року по справі №1-247/2011, з якого йому стало відомо про те, що [PERSON] було засуджено до 11 років із конфіскацією, належного йому майна. Як стало відомо, в рамках розслідування вказаної кримінальної справи було накладено арешт на нерухоме майно, яке було набуто [PERSON] на підставі угоди купівлі -- продажу від 30.11.2007 року. На сьогоднішній день, [PERSON] як особа, яка набула та зареєструвала право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу, як власник позбавлений можливості розпорядження вказаного майна через наявність арешту, у тому числі позбавлений можливості оформлення договору іпотеки, так як щодо вказаного майна було порушено відповідну процедуру примусової реалізації у зв'язку із відповідним вироком щодо [PERSON] Таким чином, його право власника обмежене та порушене. Оскільки зазначене нежитлове приміщення під арештом та заборонами не перебувало на час укладення угоди від 30.08.2007 року між [PERSON] та [PERSON], а отже ніяких перешкод в розпорядженні майном не було, то [PERSON] являвся законним власником нежитлового приміщення підвалу № 111, яке розташоване в будинку [ADDRESS] та мав право його відчужувати, тобто продавати. В свою чергу, [PERSON] набувши та зареєструвавши право власності на вказане приміщення у встановленому законом порядку, також був законним власником та мав право розпоряджатися вказаним приміщенням, тобто відчужувати вказане приміщення за договором купівлі-продажу від 30.11.2007 року [PERSON]. Згідно з ст. 59 КК України та ст. 29 КПК України (у редакції від 28.12.1960р.) забезпечення відшкодування збитків, завданих можливим злочином (що може бути підтверджене лише обвинувальним вироком суду, який вступив в законну силу) і виконання його в частині конфіскації майна, органами досудового слідства може проводитись накладенням арешту (заборони) лише на майно обвинувачуваної особи. Слід зазначити, що на момент винесення обвинувального вироку відносно [PERSON], він не був фактичним власником придбаного [PERSON] приміщення, оскільки угода щодо його відчуження на його користь відбулась раніше ніж було оголошено обвинувальний вирок. Таким чином, допущене щодо позивача порушення носить цивільно-правовий характер, оскільки воно обмежує його у праві на розпорядження приміщенням, власником якого він є, і в кінцевому підсумку означає порушення прав позивача, як власника, що є недопустимим відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, які встановлюють та гарантують непорушність права власності. Фактично вказаною постановою було складено опис та накладено арешт на майно особи, яка жодним чином не має відношення до розслідування кримінальної справи, щодо якої не було винесено постанови про порушення кримінальної справи, не вручалося повідомлення про підозру, тощо. Згідно ст. 126 КПК України, у редакції яка діяла на момент обтяження майна, в процесі розслідування кримінальної справи арешт може бути накладений на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії лише з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Зважаючи на те, що позивачка є власником вказаного вище майна, її права підлягають захистові на підставі положень ст. ст. 321, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, оскільки позивачка не є учасником кримінального процесу по справі в рамках якої на майно накладено обтяження та не наділена правом оскарження дій слідчого в рамках КПК України. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику у справах про виключення майна з опису» стверджено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.?

Outcome: approved