Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір №0039/07/52-CL від 15.11.2007 року, укладений між АКБ «Форум» та [PERSON] В обгрунтування вимог позивач вказав, що 15.11.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивачу надано відновлювальну кредитну лінію в сумі 59400,00 доларів США та 27.03.2008 року збільшено ліміт до 78000,00 доларів США, строком до 14.11.2017 року, зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами. Проте, на думку позивача, даний правочин є недійсним, оскільки банк не мав права видавати кредит в доларах США на споживчі цілі, оскільки споживчі потреби громадянина України, щодо їх грошового забезпечення задовольняються виключно за рахунок гривні. 24.01.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву згідно якого, відповідач вказав, що на час надання кредиту [PERSON] ПАТ «Банк Форум» мав відповідну банківську ліцензію та письмовий дозвіл Національного банку України, а тому кредитний договір є діючим та таким, що відповідає всім вимогам законодавства. Крім того, відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позову, у зв'язку пропуском строку позовної давності по вимогам щодо визнання кредитного договору недійсним, який сплив 14.11.2010 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та росив їх задовольнити. У відзиві на позов міститься клопотання представника відповідача про розгляд справи без його участі. На підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, якою передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 15.11.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON] укладено кредитний договір №0039/07/52-CL. Відповідно до умов договору банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 59 400,00 доларів США, строком до 14.11.2017 року. За користування кредитними коштами встановлена плата 13% річних. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.ч. 1-3, ч.ч. 5-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п. 10 Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Згідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Закон України «Про банки та банківську діяльність» визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків (стаття 1). Згідно ч. 1 ст. 19 «Про банки та банківську діяльність» юридична особа, яка має намір здійснювати банківську діяльність, зобов'язана протягом року з дня державної реєстрації подати Національному банку України в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Національного банку України, документи для отримання банківської ліцензії. Відповідно до ст. 47 «Про банки та банківську діяльність» банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. Статтею 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», визначено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Таким чином, банк як фінансова установа, якщо у встановленому законом порядку отримано банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. 03.12.2001 року Акціонерному комерційному банку «Форум» Національним банком України видано ліцензію на право здійснювати банківські операції, визначені частиною першою та пунктами 5-11 частини другої ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Згідно дозволу, виданого 10.06.2005 року Національним банком України, Акціонерному комерційному банку «Форум» надано дозвіл на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком наданим до цього дозволу. В свою чергу, у зазначеному додатку визначено перелік операцій з валютними цінностями, які має право здійснювати Акціонерний комерційний банк «Форум». Статтею 533 Цивільного кодексу України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до статті 36 Закону України "Про Національний банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється Національним банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним банком України за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, позивач прийняв на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мав будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України, вбачається, що відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Крім того, позивач згідно з ч.2 ст.1056 ЦК України, мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Відповідно до п.6 ст.14 Закону України «Про захист прав споживачів», у позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом він не скористався, отже, оцінюючи всі фінансові ризики, [PERSON] не відмовився від отримання кредитних коштів саме в валюті доларах США. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що при підписанні кредитного договору банк мав право на надання кредиту в іноземній валюті, підстав для визнання кредитного договору недійсним не встановлено, а тому позов [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним є безпідставним, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, позивачем порушено строк позовної давності, який встановлений, ст. 257 ЦК України.

Outcome: dismissed