Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач звернулась з позовом, в якому просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, життям сина не цікавиться, не спілкується з ним, не турбується про його виховання, фізичний та духовний розвиток, не відвідує дитину, а тому є всі підстави позбавити його батьківських прав. Крім того, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина, що є його обов'язком як батька дитини, аліменти не сплачує. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові, просила позов задоволити в повному обсязі. Пояснила, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, з дитиною не спілкується, не відвідує його, не цікавиться життям дитини, син бачив батька востаннє, коли йому було два роки. Представник Органу опіки і піклування Житомирської міської ради Курята В.Ц. в судовому засіданні, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач в судові засідання 16.01.2017 р., 27.02.2017 р., 12.04.2017 р. та 16.05.2017 р. не з'являвся, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив (а.с. 15, 20, 44). Судові виклики направлялись відповідачу за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання (а.с. 9), однак повернулись не вручені з відміткою про закінчення терміну зберігання, оскільки відповідач не з`являвся до поштового відділення за отриманням листа, а тому відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Враховуючи те, що у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, думку представника третьої особи, покази свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи межі заявлених вимог, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується змістом свідоцтва про народження (а.с. 4). Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано за рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.06.2015 року. Рішення набрало законної сили 14.07.2015 року (а.с. 32-33). Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира по цивільній справі №295/16692/14-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей, в тому числі [PERSON]. Відповідно до довідки №1615, виданої 12.08.2015 року КП « ВЖРЕП №1» Житомирської міської ради, дитина - [PERSON] зареєстрований разом з позивачем за адресою [ADDRESS] (а.с. 7). Зі змісту довідки № 39 від 21.03.2017 року Житомирського дошкільного навчального закладу № 15 вбачається, що [PERSON] відвідує даний дошкільний навчальний заклад (а.с. 34). Статею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, що їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтями 9, 18 Конвенції «Про права дитини» визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В пунктах 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, мати (батько) можуть вважатися такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, якщо вона (він) не проявляють про неї батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно ст. 3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради №435 від 04.05.2017 року визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки він ухиляється від виконання обов'язків щодо його виховання (а.с. 45). З показів допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], який є рідним дядьком хлопчика, та [PERSON]- хрещеної матері дитини, вбачається, що відповідач протягом тривалого часу жодного разу з сином не бачився, матеріальної допомоги не надає, абсолютно не цікавиться його життям, хлопчик зовсім не пам'ятає батька.Покази свідків є послідовними та логічними, не викликають сумніву, а тому суд приймає їх як належний та допустимий доказ по справі. Таким чином, здійснюючи системний аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, судом беззаперечно встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його виховання, підготовку до самостійного життя, зовсім не спілкується з дитиною, не піклується про нього, не створює умови для отримання ним освіти, не надає матеріальну допомогу, не проявляє цікавість до інтересів дитини, що в сукупності свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківського обов'язку щодо виховання та утримання неповнолітнього сина [PERSON], що є підставою відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав. З огляду на викладене вище, виходячи винятково з інтересів дитини, та враховуючи наявність факту ухилення відповідачем від свого обов'язку виховувати та утримувати сина, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь державни підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved