Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 грудня 1995 року у Центральній сільській раді Снігурівського району Миколаївської області зареєстрували шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу дітей не мають. З 1997 року шлюбні відносини фактично припинені. Відповідач відмовляється розірвати шлюб через органи РАЦС. Вважає, що збереження сім`ї неможливе, а тому просить суд шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення за останнім відомим місцем проживання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, яку повернуто за непроживання та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 14 грудня 1995 року Центральною сільською радою Снігурівського району Миколаївської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис №30); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 14 грудня 1995 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с.5). Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Подружнє життя не склалося, сторони проживають окремо з 1997 року, фактичне місце проживання відповідача не відоме, що позбавляє позивачку можливості розірвати шлюб через орган РАЦС. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзиву на позовну заяву не надав, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України позивачка має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". На прохання позивачки суд не стягує судові витрати з відповідача.

Outcome: approved