Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача [PERSON] громади в особі Лип'ятинської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, відповідно до якого просить визнати за нею право власності на житловий будинок № 21 по вулиці Щорса в с. Морозівка Хмільницького району Вінницької області, вартістю 68 945 гривень, загальною площею 64,7 кв. м., посилаючись на те, що 04 жовтня 2014 року помер мати позивача - [PERSON]. З приводу оформлення спадщини, у визначений законом термін позивач зверталася до нотаріуса, однак їй було рекомендовано питання щодо визнання права власності на майно вирішувати в судовому порядку у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, а відповідач не заперечує проти їх задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: Свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 299986 від 08 жовтня 2014 року підтверджується, що 04 жовтня 2014 року у віці 76 років, в с. Морозівка Хмільницького району Вінницької області померла [PERSON], про що 08 жовтня 2014 року складено відповідний актовий запис № 23. Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок загальною площею 64.7 кв. м. в с. Морозівка Хмільницького району Вінницької області, по вул. Щорса за № 21, що підтверджується довідкою про належність житлового будинку № 330 від 01 жовтня 2015 року виданою Лип'ятинською сільською радою Хмільницького району Вінницької області. Право на спадкування за заповітом, відповідно до ст. 1223 ЦК України, після смерті [PERSON], виникло в позивача по справі - [PERSON], так як 05 грудня 1990 року в Лип'ятинській сільській раді був посвідчений заповіт та зареєстрований в реєстрі за № 76, відповідно якого [PERSON] зробила особисте розпорядження, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, а також все те що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі житловий будинок з відповідними господарчими будівлями в селі Морозівка Хмільницького району Вінницької області по вулиці Щорса за № 21 заповіла - [PERSON]. Реалізовуючи право на спадкування за заповітом, позивач по справі, прийняла спадщину після смерті батька, шляхом постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини (відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України та подання заяви про прийняття спадщини в встановлений законом строк, (відповідно до ст. ст. 1269 - 1270 ЦК України), до Хмільницької державної районної нотаріальної контори, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 38654563. Отримати в нотаріальній конторі, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в с. Морозівка Хмільницького району Вінницької області, по вул. Щорса за № 21 та на земельну ділянку розташовану за даною адресою, в [PERSON] не представляється можливим, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на дане нерухоме майно. Неможливість отримання даного свідоцтва в нотаріальній конторі, підтверджується довідкою завідуючої Хмільницькою районною державною нотаріальною конторою [PERSON], від 03 липня 2015 року за № 503/02-17. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на новостворене нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року N 1952-ІV, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин повязаних із набуттям спадкодавцем права на житловий будинок, діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Вказана інструкція передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Відповідно до пп. 6-7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що житловий будинок, що розташований за адресою с. Морозівка Хмільницького району Вінницької області, по вул. Щорса за № 21, належав на праві власності спадкодавцю. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що позивач являється спадкоємцем за заповітом, інші спадкоємці на спадщину не претендують, відповідач визнав позовні вимоги повністю, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб, позивачем доведено викладені в позовній заяві обставини, що підтверджує його право як спадкоємця за заповітом на успадкування майна спадкодавця, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки питання про розподіл судових витрат позивачами не ставиться, понесені судові витрати по оплаті судового збору необхідно залишити за останніми.

Outcome: approved