Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В подальшому позовні вимоги були уточнені, а саме позивач просить суд: визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 3/10 частки квартири, загальною площею 64, 5 кв.м., житловою площею 43, 6 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 20 квітня 2009 року. Визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 7/10 частки квартири, загальною площею 64, 5 кв.м., житловою площею 43, 6 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Батькові позивача, [PERSON], який помер 20 квітня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого у відділенні міністерства внутрішніх справ міста Карміель, Ізраїль 04.05.2009 року, за життя, на праві власності належало 3/10 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №58086977. Інша частка вказаної квартири у розмірі 7/10 належить відповідачу по справі [PERSON] на підставі договору дарування від 01.08.1992 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №58086977. У 2014 році позивачем та відповідачем, враховуючи втрату технічного паспорту на квартиру, було проведено інвентаризацію даної квартири та отримано технічний паспорт на квартиру, відповідно до якого загальна площа квартири 64, 5 кв.м., житлова площа 43, 6 кв.м. Спадщину після смерті 20 квітня 2009 року [PERSON] у вигляді відповідної частки вказаної вище квартири прийняв позивач по справі, як спадкоємець за законом першої черги і особа, яка проживала із спадкодавцем, та яка подала відповідну заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 08 червня 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно 3/10 частки квартири [ADDRESS], після смерті свого батька [PERSON], який помер 20 квітня 2009 року. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову квартиру позивачу нотаріусом було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.06.2015 року, у звязку з тим, що склад спадкового майна встановити неможливо. Своєю постановою приватний нотаріус рекомендувала позивачу звернутися до суду для вирішення питання про спадкування та визнання права власності на спадкову квартиру. Позивач, його представник в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на вимогах викладених у позові наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надіслала на адресу суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та просила суд розглядати справу у її відсутність. Так як про дату, час і місце проведення судового засідання його учасники були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що батьками позивача записані [PERSON] та [PERSON], свідоцтво про народження серії V-КИ № 441450 (а.с.10). Батькові позивача, [PERSON], який помер 20 квітня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого у відділенні міністерства внутрішніх справ міста Карміель, Ізраїль 04.05.2009 року, за життя, на праві власності належало 3/10 частки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №58086977 (а.с.12-13). Інша частка вказаної квартири у розмірі 7/10 належить відповідачу по справі [PERSON] на підставі договору дарування від 01.08.1992 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №58086977. Відповідно до матеріалів справи, у 2014 році позивачем та відповідачем, було проведено інвентаризацію даної квартири та отримано технічний паспорт на квартиру, відповідно до якого загальна площа квартири 64, 5 кв.м., житлова площа 43, 6 кв.м. (а.с.15). 08 червня 2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] для одержання свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно 3/10 частки квартири [ADDRESS], після смерті свого батька [PERSON], який помер 20 квітня 2009 року, що вбачається з копії спадкової справи витребуваної у приватного нотаріуса [PERSON] Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову квартиру позивачу нотаріусом було відмовлено, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.06.2015 року, у звязку з тим, що склад спадкового майна встановити неможливо. Відповідно до ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала лише померлому [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі продажу від 11.12.1991 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої криворізької державною нотаріальною конторою [PERSON] та зареєстрований у Криворізькому міському БТІ книга №4 запис № 2111 (а.с. 8-9). З матеріалів справи вбачається, [PERSON] за свого життя заповіту не складав, що підтверджується матеріалами спадкової справи №42-2014, заведеної після смерті [PERSON], [INFO], який помер 20 квітня 2009 року. З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями померлого [PERSON] [INFO], є діти померлого [PERSON] та [PERSON]. З копію спадкової справи після померлого [PERSON] [INFO] вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернувся лише Позивач [PERSON] Від відповідача у справі на адресу нотаріальної контори надійшла заява про відмову від прийняття спадщини на користь свого брата [PERSON]. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах\~заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст. 15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Слід зазначити, що якщо спадщина прийнята, однак спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1296\~ЦК\~України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Згідно з ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріальній конторі, оскільки неможливо встановити склад спадкового майна. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що Позивач у справі відповідно до змісту ст. 15, 16 ЦК України обрав належний спосіб захисту своїх невизнаних прав, а саме шляхом визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1223, 1258, 1261-1265 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, і таке право виникає у день відкриття спадщини. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу Судом встановлено, що\~спадкоємцями за законом Позивач та Відповідач у справі. З метою повного зясування обставин у справі судом згідно до вимог до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах (надалі Конвенція) від 15 листопада 1965 року, направлено судове доручення до Ізраїлю для встановити коло спадкоємців після померлого 20 квітня 2009 року [PERSON], а також відомості про осіб, які зверталися з заявою про прийняття спадщини або відмови від спадщини після смерті [PERSON], померлої 20 квітня 2009р. Доручення повернулося на адресу суду без виконання. Відповідно до ст. 15 Конвенції кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку. Згідно матеріалів спадкової справи інших спадкоємців після померлого, які бажали прийняти спадщину, не має. Відповідач відмовилась від прийняття спадщини на користь Позивача. Заповіт померлим також не складався. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Однак, такі положення не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця. Згідно ч. 1 ст. 1267 та ст. 1278\~ЦК\~України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Таким чином, при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правила статті 1267, 1266, 1278 ЦК України та при розподілі спадщини, частка в якій не визначена за конкретним спадкоємцем, необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60\~ЦК\~України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 6 Конвенції, ст. 15, 16 ЦК України, кожній особі гарантовано звернення до суду за захистом від порушених прав у сфері приватного права. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За перелічених вище обставин є обґрунтовані підстави для визнання за Позивачем права власності у порядку спадкування після смерті його батька на відповідну частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], оскільки іншим чином захистити свої майнові права та реалізувати своє право розпоряджатися таким майном у нього відсутня можливість. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved