Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування, в якому з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, просив суд: - встановити факт проживання [PERSON] однією сім`єю разом із [PERSON] , яка померла [INFO] , понад п`ять років на час відкриття спадщини, а саме з 01 січня 2004 року по день смерті в квартири [ADDRESS] визнавши його спадкоємцем четвертої черги; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,3 кв.м., житлова площа 39,7 кв.м. В обґрунтування позову посилається на те, що з [PERSON] він перебував у шлюбі, який офіційно був розірваний 07 квітня 1992 року, однак після розірвання шлюбу вони продовжували проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як подружжя, вели спільне господарство, разом відпочивали. [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі спадкодавця за адресою: [ADDRESS] , проте фактично позивач був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, її похованням займався позивач. За час спільного проживання позивач разом із [PERSON] сплачували за комунальні послуги, робили косметичний ремонт та постійно проживали з квартирі [PERSON] по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] позивач продовжує проживати за вказаною адресою, доглядає за спадковим майном та сплачує комунальні платежі. Державним нотаріусом Четвертої Харківської міської міської державної нотаріальної контори Герасимовою О.О. було відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину, та роз`яснено право звернення до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем на підтвердження четвертої черги спадкоємця за законом. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки не менше 5 років до часу відкриття спадщини та ведення спільного господарства необхідно позивачу для оформлення спадщини на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] .. Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання; задоволено клопотання позивача та витребувано з Четвертої Харківської міської Державної нотаріальної контори інформацію стосовно того, хто зі спадкоємців звертався у встановлений законом строк з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка була зареєстрована та постійно мешкала за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні, а також задоволено клопотання позивача про виклик з метою допиту свідків. Ухвалою суду від 02 березня 2020 року клопотання позивача [PERSON] про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] задоволено, та клопотання відповідача про виклик свідків задоволено частково. Ухвалою суду від 06 квітня 2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Четверта Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відноси та визнання права власності на спадкове майно залишено без руху. Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Четверта Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно суд вважав неподаною та повернув позивачам за зустрічним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Ларенок Д.В. підтримали позов з урахуванням уточнень, прийнятих судом до розгляду, та викладені у ньому обставини, та просили суд його задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили. 11.12.2019 року до суду надійшов відзив на позов, та 13.01.2020 року надійшли заперечення відповідача [PERSON] , та 19.03.2020 року надійшов відзив на позов відповідача [PERSON] , в яких відповідачі, заперечували проти заявленого позову, посилаючись, зокрема, на те, що відносини, які склалися між [PERSON] і позивачем не є відносинами чоловіка і жінки, які проживають однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. [PERSON] ніколи не мала спільного бюджету з позивачем, оскільки він ніколи не витрачав гроші спільно з [PERSON] , не купував разом нею будь-яке майно за всі роки, що вони були знайомі. Позивач ніколи не платив гроші за ремонт в квартирі, так як в ній ніколи не проживав. У нього є квартира, в якій він зареєстрований по [ADDRESS] , в якій знаходиться його майно, а в квартирі, яка належала [PERSON] все належало тільки їй. Останнім часом перед смертю [PERSON] погано себе почувала і просила позивача вигулювати її улюблену собаку, тому сусіди будинку, де проживала [PERSON] , могли бачити позивача, який вигулює собаку, але цей факт не може слугувати доказом їхнього проживання однією сім`єю. [PERSON] розірвала шлюб з позивачем 07.04.1992 року і з тих пір ніколи не мешкала з ним разом, не вела спільного господарства, не мала спільного бюджету, та не бажала, щоб він навіть вважався її чоловіком, розуміючи його корисливі наміри не залишила навіть заповіт на його ім`я, так як він ображав її. В кінці життя вона часто просила сусідів позичити їй гроші на їжу, зверталась за допомогою до чужих людей, щоб їй прибирали квартиру, виносили сміття. Часто сусіди чули, як [PERSON] обурювалася, що позивач, користуючись її хворобливим станом, витрачав її гроші на свої потреби. Позивач ніколи щиро не турбувався про її здоров`я, і бажаючи заволодіти її квартирою, не повідомив родичам [PERSON] про її смерть, тривалий період часу ретельно приховував цей факт. За таких обставин, відповідачі вважали, що вимоги позивача про встановлення факту проживання із [PERSON] однією сім`єю останні п`ять років до дня смерті останньої, не є обґрунтованими, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, що відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України є обов`язком позивача. Представник третьої особи Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять заяву з проханням розглянути справу без участі представника третьої особи. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, суд встановив наступне. Згідно з Довідкою від 18.08.2006 року за № 146/364, виданою Відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції м. Харкова, 08.02.1986 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова зареєстровано шлюб громадян: [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 83. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . 07.04.1992 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Фрунзенського районного управління юстиції міста Харкова зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, актовий запис № 255, що також підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 18.08.2006 року (том І а.с. 12, 13). [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла (Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] від 19.03.2019 року) (том І а.с. 9). Позивачем до матеріалів справи надано Довідку про причину смерті № 136 [PERSON] від 17.03.2019 року, яку останньому було видано для поховання померлої (том І а.с. 16). Відповідно до Звіту про витрачення коштів на організацію та сплату поховання відповідно до Договору-замовлення б/н від 17.03.2019 року відносно померлої [PERSON] , та Акту № 001005 від 17.03.2019 року на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення, замовником послуг з поховання [PERSON] був позивач - [PERSON] (том І а.с. 17, 18). Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проте за твердженням позивача, з моменту реєстрації шлюбу із [PERSON] і до часу смерті останньої вони разом проживали у квартирі [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на праві власності. Відповідно до Довідки Житлового кооперативу «ВОСТОК» № 58 від 23.10.2019 року в квартирі [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] , яка померла [INFO] (том І а.с. 21). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.01.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-32, виданого державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори Леготіною Л.В., що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 218438069 від 30.07.2020 року (том І, а.с. 8, том ІІ а.с. 151). Постановою від 26.09.2019 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської міської державної нотаріальної контори Герасимовою О.О відмовлено [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] , оскільки в матеріалах спадкової справи № 18П/2019, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , відсутні документи, підтверджуючі наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом, а також у відповідності до ст. 1264 ЦК України не підтверджується проживання спадкодавця однією сім`єю зі спадкоємцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, у зв`язку з чим немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину (том І а.с. 7). Згідно з відповіддю Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори № 1848/01-16/П, наданою 19.11.2019 року на виконання ухвали про витребування доказів, після [PERSON] , померлої [INFO] , заведена спадкова справа № 18П/2019, яка міститься заяву від 24.05.2019 року [PERSON] , який мешкає в [ADDRESS] , про прийняття спадщини за законом. 26.09.2019 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Інші заяви про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили. Свідоцтва про право на спадщину не видавалось (том І а.с. 96). Позивач на підтвердження позову щодо спільного проживання та ведення господарства зі спадкодавцем суду надав суду Свідоцтво про вінчання [PERSON] та [PERSON] , яке відбулося 21 січня 2000 року, тобто після офіційного розірвання шлюбу між ними (том І а.с. 15). Крім того, надані Довідки Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій РОЩА» ПАТ Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофздоровниця» про перебування [PERSON] та [PERSON] у літньому будинку [NUMBER] в період з 02.07.2019 року по 11.07.2019 року (том І а.с. 20). Крім того, позивачем надані ксерокопії фотографій, на яких в різні періоди життя зображені позивач та [PERSON] вдома, на відпочинку, на святах, разом із друзями, в тому числі допитаними в ході розгляду справи в якості свідків (том І а.с. 22-61). Зі змісту відповіді № 727 від 18.12.2019 року Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 3» Харківської міської ради на адвокатський запит адвоката Ларенка Д.В., вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але мешкає за адресою: [ADDRESS] , звертався за медичною допомогою до поліклініки у період з 2014 року по 2019 рік. [PERSON] , [INFO] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] , знаходилась на диспансерному обліку у поліклініці з 2011 року. [INFO] [PERSON] померла, свідоцтво про смерть № 136 отримував чоловік померлої [PERSON] , 1949 року народження (том І а.с. 126-127). Крім того, в матеріалах справи міститься відповідь на адвокатський запит, надана начальником Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області полковника поліції К. Щербинського від 26.11.2019 року, відповідно до якої гр. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та мешкає за вказаною адресою з 1985 року постійно (том І а.с. 132). Разом з тим, сторона позивача просила не приймати в якості доказу вказану відповідь в частині місця реєстрації позивача, посилаючись на те, що вона є помилковою в цій частині. Судом було задоволено клопотання відповідача та викликано до суду начальника Немишлянського ВП з метою отримання пояснень з приводу вказаної відповіді, проте останній в судове засідання не з`явився, а також в судові засідання систематично не з`являлися відповідачі, від яких також не надходило заяв про повторний виклик вказаної особи до суду. Таким чином, суд вважає, що оскільки зібраними у справі письмовими доказами підтверджується факт реєстрації позивача за іншою адресою, ніж зазначено у відповіді начальника Немишлянського ВП, та приймаючи до уваги пояснення позивача, суд відхиляє вказаний письмовий доказ в частині інформації щодо місця реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 1985 року. Також позивачем надано до матеріалів справи докази придбання металевих конструкцій двері 18.11.2017 року, на купівлю та встановлення яких останній отримав кредитні кошти в Акціонерному товаристві «Акцент-Банк»18.11.2017 року (том І а.с. 11, 112, 113). Позивач наголосив, що за станом здоров`я [PERSON] було важко ходити, у зв`язку з чим за адресою їхнього мешкання: [ADDRESS] вони вирішили реконструювати вхід на балкон, був зроблений зручний для [PERSON] поріжок та замінені вхідні двері на балкон. Крім того, за клопотанням позивача в ході розгляду справи допитані свідки щодо обставин спільного проживання позивача та [PERSON] однією сім`єю понад п`ять років на час відкриття спадщини. Так, свідок [PERSON] , яка була подругою [PERSON] з дитинства та до смерті останньої, повідомила суду, що у 1986 році вона була на весіллі [PERSON] та [PERSON] , та наголосила, що з часу одруження і до самої смерті [PERSON] вони ніколи не розлучалися. Їй було відомо, що офіційно вони розірвали шлюб у 1992 році, проте це було зроблено формально. [PERSON] з моменту одруження проживав разом із [PERSON] у належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вони дуже часто приходили до свідка додому завжди разом. Між ними існували дуже теплі стосунки. [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарства, мали спільний бюджет, постійно їздили на відпочинок разом, та з їхнього оточення ніхто не знав, що вони офіційно розірвали шлюб, всі вважали їх чоловіком та дружиною. У 2000 році вони повінчалися у православній церкві. Останні 5-7 років перед смертю [PERSON] дуже хворіла, часто лежала в лікарнях, догляд за нею здійснював лише позивач. Коли вона перестала виходити на вулицю за станом здоров`я, позивач облаштував під їхнім балконом клумбу, щоб [PERSON] могла дивитися на неї з балкона. Перед смертю у січні-лютому 2019 року [PERSON] особисто розповідала свідкові, що бажає офіційно укласти із [PERSON] шлюб, оскільки розуміла, що стан її здоров`я погіршується, та бажала це зробити на ювілей позивача - 70-річчя, а саме [INFO], проте [INFO] вона померла. Організацією поховання займався виключно позивач. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сімейним лікарем у [PERSON] до часу смерті - у [PERSON] , пояснив суду, що познайомився з останніми у 2005 році, та інколи приходив на виклики у зв`язку з простудними захворюваннями за адресою: [ADDRESS] . Приблизно у 2017-2018 роках стан здоров`я [PERSON] значно погіршився, та вона стала часто звертатися до нього, у тому числі він приїздив на виклики до них додому. [PERSON] він сприймав як чоловіка та дружину, [PERSON] постійно говорила, що [PERSON] є її чоловіком, останній придбавав ліки, привозив та забирав її з лікарні. Потім він дізнався, що вони офіційно розлучені, проте [PERSON] особисто розповідала йому, що вони проживають разом однією сім`єю. Також свідок наголосив, що у них був собака, який помер приблизно 4-5 років тому. Оскільки він проживає неподалік від [PERSON], він часто бачив їх на погулянках із собакою. Крім того, свідок пояснив, що [PERSON] обладнав клумбу під балконом для [PERSON] , коли вона за станом здоров`я не змогла вже виходити на вулицю. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які проживають у будинку [ADDRESS] , надали суду аналогічні за змістом показання, та пояснили суду, що їм особисто відомо, що позивач та [PERSON] постійно проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , вели спільний бюджет та спільне господарство. Дітей у [PERSON] не було. Вони мали дуже добрі та теплі стосунки. Всі свідки сприймали їх як чоловіка та дружину. Тільки свідкові [PERSON] [PERSON] розповіла, що офіційно шлюб між ними розірваний, проте вони вінчалися і між ними існує «церковний шлюб». Свідки пояснили, що [PERSON] перед смертю дуже хворіла, догляд за нею під час хвороби здійснював виключно позивач, відвідував її у лікарнях, готував їжу, прав білизну та надавав необхідну допомогу. Коли вона за станом здоров`я не могла виходити на вулицю, [PERSON] обладнав перед їхнім балконом клумбу, щоб [PERSON] могла на неї дивитися з балкона. Свідок [PERSON] , зокрема, пояснив, що він має досвід будівельника, та [PERSON] зверталися до нього з проханням зробити в їхній квартирі ремонтні роботи. Крім того, свідки наголосили, що організацією поховання [PERSON] займався позивач. Після смерті [PERSON] позивач продовжує проживати в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Суд приймає до уваги покази вказаних свідків, які підтвердили, що позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, вели спільне господарство в квартирі померлої за адресою: [ADDRESS] , оскільки у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про заінтересованість свідків в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються та не суперечать іншим наданим доказам. Чинним законодавством України встановлено, що "сім`єю" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Положеннями ст. 74 Сімейного кодексу України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За приписами ч. ч. 3, 4 ст. 4 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї та на повагу до свого сімейного життя. Разом з тим, при застосуванні наведених приписів чинного законодавства слід враховувати, що у повсякденному житті може скластися правова ситуація, коли жінка та чоловік не перебувають у шлюбі, однак, проживають разом, ведуть спільне господарство, ведуть спільний побут, набувають певних взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї, зовні такі відносини подібні до шлюбних. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] після офіційного розірвання шлюбу 07.04.1992 року продовжували проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу, оскільки між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю та були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками. Звертаючись до суду позивач просив встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з необхідністю реалізації своїх спадкових прав після смерті останньої. Як роз`яснено у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли та продовжують існувати після набрання ним чинності. Виходячи із принципу незворотності дії у часі, встановленого ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, на правовідносини, що виникли раніше дія вказаних нормативних актів не поширюється. Інститут спільного проживання осіб як чоловіка і жінки, який породжує юридичні наслідки, передбачений Цивільним кодексом 2004 року і такий факт може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року. З урахуванням наведених норм діючого законодавства, стороною позивача були уточнені позовні вимоги щодо встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з 01 січня 2004 року. Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони проживати однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, що підтверджено показами свідків та наявними в матеріалах справи доказами, тому в зв`язку з доведеністю цих позовних вимог встановлення заявленого позивачем факту, який згідно принципу незворотності дії закону у часі та п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, підлягає до встановлення з 01 січня 2004 року по день смерті [PERSON] , тобто по [INFO] . При цьому, суд критично оцінює заперечення з боку відповідачів проти позову, а також до ствердження відповідачів, що відносини, які склалися між [PERSON] і позивачем не є відносинами чоловіки і жінки, які проживають однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 чинного ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. З урахуванням наведеного, суд вважає, що вищевказані заперечення відповідачів в ході судового розгляду справи не доведені жодними належними, допустимими та достатніми доказами. Стосовно позовної вимоги про визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,3 кв.м., житлова площа 39,7 кв.м., суд вважає необхідним зазначити наступне. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1220 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). На підставі ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Враховуючи викладене, позивач є спадкоємцем четвертої черги відповідно до положень ст. 1264 ЦК України, оскільки знаходився в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 08.02.1986 року по 07.04.1992 року, та після розірвання шлюбу продовжував жити з останньою однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 07.04.1992 року по день смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 « Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Встановлення в судовому порядку факту проживання однією сім`єю позивача з померлою необхідно для вирішення питання щодо прийняття спадщини після смерті останньої. Судом встановлено, що спадкодавець та позивач перебували у зареєстрованому шлюбі 6 років, їхній шлюб було розірвано 07.04.1992 року , але вони продовжували проживати спільно за однією адресою, вести спільне господарство. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню. Факт, який просить встановити позивач, суд оцінює як обставину, від якої прямо залежать особисті та майнові права позивача. Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено належність спадкодавцю [PERSON] спірного майна, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] з урахуванням наявних та досліджених в ході розгляду справи доказів. За клопотанням позивача витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем [PERSON] .. На підставі викладеного і

Outcome: approved