Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач 22.07.2015 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 17.06.2013 року між ПАТ «Фінростбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1411/П. Відповідно до умов договору [PERSON] отримала кредит у сумі 4625,22 грн., який зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 17.06.2015 року із сплатою 35% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань 17.06.2013 року між ПАТ «Фінпростбанк» та [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого остання зобов'язується солідарно відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків визначеним кредитним договором. У порушення умов договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у [PERSON] перед позивачем виникла заборгованість та станом на 01.07.2015 року складає 7298,62 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 3498,39 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 1794,46 грн.; пеня за порушення строку повернення кредиту - 1325,74 грн.; пеня за порушення строку сплати відсотків - 680,03 грн.. Просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 1411/П від 17.06.2013 року у розмірі 7298,62 грн. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій підтримав позов, просив розглянути справу зі його відсутності. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явилась, надала заяву, якою позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги не визнала, оскільки банком не було їй надіслано вимогу щодо виконання зобов'язання, як поручителя. Судом встановлено, що 17.06.2013 року між ПАТ «Фінростбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1411/П. Відповідно до умов договору [PERSON] отримала кредит у сумі 4625,22 грн., який зобов'язалась повернути у повному обсязі в строк до 17.06.2015 року із сплатою 35% річних. Відповідно до п. 3.1 умов кредитного договору надання кредиту проводиться шляхом перерахування банком грошових коштів частками з позичкового рахунку, згідно якого першу частину в сумі 3080,00 грн. позичальник доручає банку перерахувати в оплату товару за реквізитами вказаними у договорі купівлі-продажу, другу частина в сумі 1175,62 грн. є винагородою за матеріально-технічні послуги поручителя, позичальник доручає банку перерахувати вказану суму на поточний рахунок поручителя. ПАТ «Фінростбанк» свої зобов'язання виконав перерахувавши кошти у розмірі 3080,00 грн. за товар згідно договору купівлі-продажу, що підтверджується випискою за рахунками. Відповідно до п. 3.3 кредитного договору позичальник повертає кредит та нараховані проценти за користуванням кредиту згідно графіку платежів в термін до 17.06.2015 року, готівкою через касу банка або безготівковим шляхом. З метою забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Фінпростбанк» та [PERSON] 17.06.2013 року укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором № 1411/П. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «Фінпростбанк» підлягає частковому задоволенню. Даний висновок суду ґрунтується на наступному. Згідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір. Позивач належним чином виконував свої обов'язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредит, але належним чином не виконував свої обов'язки за договором. Таким чином, відповідач - [PERSON] порушила зобов'язання за кредитним договором № 1411/П і станом на 01.07.2015 року заборгованість складає 7298,62 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 3498,39 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 1794,46 грн.; пеня за порушення строку повернення кредиту - 1325,74 грн.; пеня за порушення строку сплати відсотків - 680,03 грн.., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. В частині вимог солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON], суд вважає що дані позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1411/П від 17.06.2013 року між ПАТ «Фінростбанк» та [PERSON] укладено договір поруки від 17.06.2013 року . Згідно п. 2.1 договору поруки 17.06.2013 року поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому обсязі, що і позичальник. Пунктами 2.3, 3.1 договору поруки передбачено наслідки невиконання зобов'язань позичальником та порядок попередження поручителя про невиконання позичальником зобов'язань. Зазначеними пунктами договору поруки передбачено виконання поручителем зобов'язань за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору на вимогу банку. При цьому після одержання поручителем вимоги банку, він повинен протягом 3 робочих днів із дати отримання повідомлення банку виконати зобов'язання та негайно повідомити про це позичальника. Позивачем було надано у якості доказу договір поруки від 17.06.2015 року укладений між ПАТ «Фінростбанк» та [PERSON] за виконання зобов'язань за кредитним договором № 1411/П від 17.06.2013 року, термін виконання якого встановлено до 17.06.2015 року та умови виконання зобов'язання визначені графіком погашення кредиту. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. За правовою позицією, викладеною в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-54цс14, відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, це передбачено ст.ст. 251, 252 ЦК України. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як установлено судом, відповідач [PERSON] первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 17 червня 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до ст.. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст1 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 08 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання,якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті ч. 4 ст. 559 ЦК України застосовуються поняття «пред'явлення вимоги» та «пред'явлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи зміст цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. Таким чином, аналізуючи ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року в справі № 6-54цс14. Так, позивач звернувся до суду 22.07.2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1411/П від 17.06.2013 року термін виконання встановлено до 17.06.2015 року, умови виконання зобов'язання визначені графіком погашення кредиту та доказів про направлення поручителю [PERSON] вимоги щодо погашення зобов'язання за кожним простроченим платежем [PERSON] суду позивачем не надано. Враховуючи той факт, що позивачем надано загальний розрахунок заборгованості, згідно якого не можливо виділити суму заборгованості за договором поруки в межах шести місяців, передбачених ст.. 559 ЦК України, та враховуючи, що суд не може виходити за межі заявлених вимог, вважає що в цій частини позовних вимог слід відмовити. Що стосується посилання відповідача [PERSON] на неправомірне нарахування банком штрафу та пені, які нараховані на основну суму боргу у період проведення антитерористичної операції, суд не бере до уваги з приводу на наступне. Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. введено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями. Згідно вказаної статті на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05.11.2014, дію Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р, яким визначено перелік населених пунктів,де здійснювалась антитерористична операція зупинено. Виходячи з наведеного, суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» підлягають частковому задоволенню, а саме: стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 1411/П від 17.06.2013 року заборгованість по кредиту у розмірі 7298,62 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 3498,39 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 1794,46 грн.; пеня за порушення строку повернення кредиту - 1325,74 грн.; пеня за порушення строку сплати відсотків - 680,03 грн., в решті позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», який діяв на час звернення до суду, позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача [PERSON] у розмірі передбаченому Закону України «Про судовий збір», який діяв на час звернення до суду.

Outcome: partial