Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] та визнати заповіт [PERSON] від 25.04.2016 на користь [PERSON] та заповіт від 25.04.2016 на користь [PERSON] недійсними. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що його батько [PERSON] та [PERSON] з 1950 року проживали однією сім`єю, 06.06.2004 між ними було укладено шлюб. [PERSON] відносилась до позивача як до сина, а до його родини як до своєї. Після смерті його батька [INFO] вони продовжили підтримувати родинні відносини, вели спільне господарство, позивач піклувався про [PERSON] , як про свою матір. З 2010 року під час її хвороби здійснював догляд за нею, лікував за власні кошти. Разом з [PERSON] більше 10 років вони вели спільне господарство, він здійснював ремонт та догляд домоволодіння, вів господарські роботи на подвір`ї та городі. Разом з ними також проживала сестра [PERSON] - [PERSON] , яка [INFO] померла, її поховання було здійснено за його кошти. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , було відкрито спадкову справу 12.11.2016, що підттверджується витягом з спадкового реєстру. Звернувшись за отриманням спадщини він отримав від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , оскільки не надав документи, що підтверджують родинні стосунки з померлою. Також з`ясувалося, що по спадковій справі після смерті [PERSON] є заповіти, посвідчені 25.04.2016 Келебердянською сільською радою з реєстровим № 9 та №10 на користь відповідачів. Вказав, що з травня 2015 року він знаходився на амбулаторному лікуванні у відділенні нефрології та діалізу в м. Золотоноша. У квітні 2016 року значно погіршився стан його здоров`я, а тому він просив доглянути за матір`ю не тільки свою сім`ю, а й сім`ю брата [PERSON] . Саме в цей момент і було складено заповіти, про які він дізнався після смерті [PERSON] .. Відповідно до довідки Канівської ЦРЛ від 13.07.2015 [PERSON] в 2010 році перенесла церебральний інсульт із грубим лівобічним геміпарезом, після якого хвора постійно потребує стороннього догляду та допомоги, дана хвороба спровокувала виражені психотичні розлади. Більше того його матір була дуже слаба, вона не могла тримати навіть ложку в руці, а тому харчувалася із сторонньою допомогою. Не бачивши оскаржувані заповіти він достеменно не може сказати чи дійсно їх підписувала мати. Виходячи із медичних даних про померлу [PERSON] , вважає, що наслідки хвороби вплинули на повноту думки заповідача щодо усвідомлення значення своїх дій, можливість керувати ними, на волевиявлення та відповідність її внутрішньої волі при вчиненні [INFO] заповітів на користь відповідачів. Дану обставину також можуть підтвердити свідки, котрі відвідували їх вдома та спілкувалися з матір`ю. Крім того, вважає, що оскаржувані заповіти складені з порушенням вимоги щодо їх форми та посвідчення, а тому є нікчемними, оскільки посвідчені секретарем Келебердянської сільської ради Н.В. Голуб, яка перебуває у родинних відносинах із відповідачами, а саме є дружиною племінника дружини [PERSON] та двоюрідного брата [PERSON] . Враховуючи вказані вище обставини позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд встановити факт його проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю протягом 10 років в с. Келеберда, Канівського району Черкаської області, до дня відкриття спадщини. Визнати заповіт [PERSON] від 25.04.2016 на користь [PERSON] , посвідчений секретарем Келебердянської сільської ради Канівського району Черкаської області зареєстрований в реєстрі за № 9 недійсним. Визнати заповіт [PERSON] від 25.04.2016 на користь [PERSON] , посвідчений секретарем Келебердянської сільської ради Канівського району Черкаської області зареєстрований в реєстрі № 10 недійсним. Третя особа яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] також подав позов про визнання недійсними спірних заповітів, який обґрунтував тими ж обставинами і нормами законодавства, що і позивач [PERSON] , про що зазначено судом вище. В ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду [PERSON] від 19.04.2017 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання на 11.05.2017. Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русакова Г.С. від 19.04.2017 задоволено заяву позивача про забезпечення позову;. заборонено державному нотаріусу Канівської державної нотаріальної контори Л.А.Шатило вчиняти дії по видачі свідоцтва про право власності на спадщину у спадковій справі № 492-2016 до майна [PERSON] , померлої [INFO] до ухвалення судового рішення по даній справі. Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 15.06.2017 задоволено клопотання позивача про витребування доказів (т.1, а.с.54). 15.08.2017 третьою особою [PERSON] , який заявив самостійні вимоги щодо предмету спору подано позовну заяву про визнання заповітів недійсними, яку ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русакова Г.С. від 15.08.2017 - залишено без руху (т.1, а.с.108) та ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русакова Г.С. від 04.09.2017 - повернуто позивачу (т.1, а.с.118). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 07.09.2017 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (т.1, а.с.125). 07.09.2017 третьою особою [PERSON] , який заявив самостійні вимоги щодо предмету спору подано позовну заяву про визнання заповітів недійсними. Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русакова Г.С. від 08.09.2017 відкрито провадження по справі за позовом третьої особи [PERSON] , який заявив самостійні вимоги щодо предмету спору, про визнання заповітів недійсними, об`єднано в одне провадження з первісним позовом, судове засідання призначено на 18.09.2017 (т.1, а.с.132 зворот). Ухвалами Канівського міськрайонного суду від 18.09.2017 та від 18.10.2017 задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом про витребування доказів (т.1, а.с.144,.158). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 02.11.2017 задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом про призначення по справі судово-психіатричної експертизи; провадження по справі зупинено (т.1, а.с.187). Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русакова Г.С. від 29.01.2018 відновлено провадження по справі для вирішення клопотання експерта щодо оплати вартості експертизи (т.1, а.с.198). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 21.02.2018 скасовано ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.11.2017 про призначення судово-психіатричної експертизи, призначено справу до розгляду на 22.03.2018 (т.1, а.с.226). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 02.05.2018 визнано явку відповідача [PERSON] та свідка [PERSON] в судове засідання обов`язковою, судове засідання призначене на 31.05.2018 (т.2, а.с.1). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 31.05.2018 замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Келебердянську сільську раду Канівського району Черкаської області, правонаступником - Ліплявську сільську раду об`єднаної територіальної громади Черкаської області (т.2, а.с.22). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 20.06.2018 задоволено клопотання представника позивача за первісним позовом про витребування доказів (т.2, а.с.36). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 11.09.2018 задоволено клопотання представника відповідачів про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи; провадження по справі зупинено (т.2, а.с.79 - 80). Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русакова Г.С. від 12.11.2018 відновлено провадження по справі в зв`язку з клопотанням експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи (т.2, а.с.90). Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русакова Г.С. від 10.01.2019 ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.09.2018 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи відкликано без виконання (т.2, а.с.131). Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русакова Г.С. від 10.01.2019 задоволено клопотання представника відповідачів про призначення по справі посмертної судової психіатрично-психологічної експертизи; провадження по справі зупинено (т.2, а.с.133, 133 зворот). Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Русакова Г.С. від 02.05.2019 відновлено провадження по справі в зв`язку з надходженням до суду висновку експерта, розгляд справи призначено на 27.05.2019 (т.2, а.с.152). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 09.07.2019 задоволено клопотання представника позивача про допит всіх членів експертної комісії, справу призначено до розгляду на 02.08.2019 (т.2, а.с.180). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 02.08.2019 задоволено клопотання представника відповідача про допит голови судово-психіатричної експертизи та всіх членів експертної комісії, справу призначено до розгляду на 12.09.2019 (т.2, а.с.196). Ухвалами Канівського міськрайонного суду від 19.09.2019, 03.10.2019, 14.11.2019, 03.12.2019, 17.12.2019 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (т.2, а.с.208, 222-223; т.3, а.с.6, 19, 28). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 24.12.2019 задоволено клопотання представника позивача про зупинення провадження по справі до повернення оригіналів документів до Канівського ВП (т.3, а.с.36) та ухвалою від від 03.02.2020 поновлено провадження по справі та призначено справу до розгляду на 05.03.2020 (т.3, а.с.51-52). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 05.03.2020 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (т.3, а.с.64-65). Ухвалою Канівського міськрайонного суду від 17.03.2020 задоволено клопотання представника позивача про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи. Провадження по справі зупинено (т.2, а.с.96-99). Відповідно до п.2.3 підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядження Канівського міськрайонного суду Черкаської області № 264 від 16.04.2020, у зв`язку із припиненням повноважень судді Русакова Г.С., та з метою недопущення порушення строку розгляду справи, 16.04.2020 було проведено повторний автоматичний розподіл справи (т3 а.с.108). Згідно протоколу про повторний авторозподіл, справу передано для подальшого розгляду судді Льон О.М., після чого ухвалою судді від 15.05.2020 дану справу прийнято до провадження, відновлено провадження для розгляду клопотання експерта та призначено підготовче засідання на 01.06.2020 (т.3 а.с.120). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.06.2020 призначено по справі судову почеркознавчу експертизу (т.3, а.с. 137-140). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.08.2020 задоволено клопотання експерта Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України та уточнено питання викладені в ухвалі Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 22.06.2020 про призначення судової почеркознавчої експертизи (т.3, а.с. 183-186). Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Льон О.М. від 19.10.2020 відновлено провадження по справі та призначено підготовче засідання на 02.11.2020 (т.3, а.с. 187-188). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.11.2020 призначено по справі судову почеркознавчу експертизу (т.3, а.с. 196-199). Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області Льон О.М. від 26.01.2021 поновлено провадження у зв`язку з повідомленням експерта про неможливість проведення експертизи через відсутність оплати позивачем (т.3 а.с.205) та призначено підготовче засідання на 09.03.2021 (т.3, а.с. 207). Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09.03.2021 закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 01.04.2021 (т.3, а.с. 219-220). У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив, що доглядав за своєю мачухою [PERSON] протягом 15 років після смерті його батька [PERSON] , лікував за свої кошти та проживав з нею однією сім`єю у [ADDRESS] , утримував вказане будинковолодіння, тому попередні заповіти були посвідчені на його користь та його сина. Вказав, що з травня 2015 року він знаходився на амбулаторному лікуванні, з квітня 2016 року значно погіршився стан його здоров`я, а тому мачуху забрав його рідний брат [PERSON] до себе додому, де вона проживала до своєї смерті. Вважає, що [PERSON] за станом здоров`я не усвідомлювала своїх дій при вчиненні 25.04.2016 заповітів на користь відповідачів, тому просив суд задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача адвокат Потієнко Т.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що так як позивач не є рідним сином померлої [PERSON] , то в разі скасування судом оспорюваних заповітів він зможе успадкувати майно у четверту чергу. Вказала, що дійсно [PERSON] проживала з літа 2015 року до моменту її смерті у відповідача [PERSON] , куди позивача не допускали. В той же час вважає, що період лікування позивача з 2015 року не є перешкодою для встановлення факту його проживання з померлою мачухою до дня її смерті, адже її поховання позивач провів за свій рахунок. Зазначила, що волевиявлення спадкодавця щодо заповітів 25.04.2016 на користь відповідачів сумнівне, тому було відкрите кримінальне провадження за фактом їх підробки, результат якої їй невідомий. У даній справі за клопотанням позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу належності спадкодавцеві підписів на оспорюваних заповітах від 25.04.2016, яка залишилась без виконання у зв`язку з неоплатою позивачем. Просила суд врахувати наявність двох протилежних висновків судової посмертної психіатричної експертизи від 12.03.2019, один з яких містить висновок №111 про наявність у [PERSON] проявів хронічного стійкого психічного розладу , через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Також вважає оспорювані заповіти від 25.04.2016 на користь відповідачів недійсними через порушення вимоги відповідної Інструкції щодо необхідності залучення двох свідків під час оголошення заповітів, які спадкодавець не спроможна була самостійно прочитати та підписати за станом здоров`я. Крім цього, заповіти не є чіткими, оскільки вказані земельні ділянки не ідентифіковані. З урахуванням викладеного просить суд задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні первісний позов [PERSON] та позов третьої особи [PERSON] не визнала, заперечувала щодо їх задоволення. Пояснила суду, що є донькою відповідача [PERSON] , який тяжко хворіє на даний час та не може з`явитися до суду за станом здоров`я. Протягом життя позивач та відповідач [PERSON] , які є рідними братами рівнозначно допомагали своїм батькам по господарству. Вказує, що після смерті діда [PERSON] , його дружина [PERSON] проживала одна, з нею не проживав постійно ні [PERSON] , ні [PERSON] , які мали свої сім`ї. Працівник терцентру з 2004 року [PERSON] допомагала спадкодавцю [PERSON] по господарству. У лікуванні допомагав також і її батько [PERSON] , крім того у спадкодавця була пенсія. Сестра [PERSON] - [PERSON] проживала лише 1,5 місяці у своєї сестри в с. Келеберда, потім померла.. У квітні 2015 року після інсульту [PERSON] ходити не могла, хоча була дієздатна, все розуміла, їсти могла самостійно. Крім того, за життя їх батько [PERSON] розпорядився щодо будинку на користь сина [PERSON] , що важає справедливим, оскільки квартира, розташована у м. Києві, належна сестрі [PERSON] - [PERSON] дісталася сину позивача [PERSON] за заповітом. У липні 2015 року [PERSON] забрав до себе її батько [PERSON] , де вона прожила 1 р. і 2 міс. до смерті у [ADDRESS] , а зареєстрована була по [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] -адвокат Шишка Р.І. у судове засідання не з`явився у зв`язку з розірванням угоди про надання правової допомоги відповідачам. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Ліплявської сільської ради ОТГ Черкаської області Тікунов В.В. в судовому засіданні заперечував проти позову [PERSON] та третьої особи [PERSON] .. Вважає безпідставними та необгрунтованими їх позовні вимоги про встановлення факту проживання позивача із спадкодавцем протягом 10 років на час відкриття спадщини та визнання оспорюваних заповітів від 25.04.2016 на користь відповідачів недійсними, , оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог не надано. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Третя особа [PERSON] , який заявив самостійні вимоги на предмет спору в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд його задовольнити. Пояснив, що [PERSON] 25.04.2016 не могла ставити власноручний підпис на оспорюваних заповітах на користь відповідачів в силу фізичного стану після інсульту. Підтвердив, що бабусю [PERSON] приблизно за рік до її смерті дійсно викрала сім`я рідного брата його батька - [PERSON] (відповідача по справі), де вона проживала до 26.09.2016, оскільки у 2015 році його батько захворів і лікувався. Також зазначив, що попередні заповіти, які склала [PERSON] були на його користь, тому змушений був звернутися до суду. Дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб, допитавши свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Що стосується позовних вимог [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю слід зазначити наступне. Судом встановлено, що 06.06.2004 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (т.1, а.с. 7). Позивач [PERSON] є сином [PERSON] (т. 1, а.с. 8). Як зазначено в свідоцтві про народження позивача [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с. 8). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.102). [INFO] померла [PERSON] у с. Келеберда Канівського району Черкаської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (т.1, а.с. 9). З копії спадкової справи № 492-2016 щодо майна померлої [PERSON] (т.1, а.с.59-70) встановлено, що 12.11.2016 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] (т.1, а.с. 60), 12.11.2016 - [PERSON] (т. 1, а.с.61), 29.11.2016 - [PERSON] , [INFO] - [PERSON] . З постанови державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 01.04.2017 вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] в зв`язку з тим, що він не надав документи, що підтверджують родинні стосунки з померлою (т.1 а.с.12-13). Звертаючись до суду з позовною вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] протягом 10 років до часу відкриття спадщини позивач посилається на те, що встановлення такого факту необхідно для отримання спадщини, оскільки визнання факту проживання однією сім`єю протягом 10 років до дня відкриття спадщини призводить до визнання позивача спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України. На підтвердження даної вимоги вказує, що він проживав з [PERSON] , доглядав та піклувався за нею як за матір`ю, постійно допомагав у побуті, підтримував морально та матеріально, здійснював догляд за будинком, в якому вона проживала в с. Келеберда Канівського району. Згідно з довідкою № 406 від 04.10.2016, виданої Келебердянською сільською радою на підставі погосподарської книги №2, особовий рахунок [NUMBER] , яка знаходиться в матеріалах спадкової справи, вбачається, що [PERSON] була зареєстрована до дня своєї смерті [INFO] за адресою [ADDRESS] . Разом з нею за цією адресою зареєстрований [PERSON] ,1990 р.н. з 08.08.2016 (т.1 а.с. 62). З довідки № 407 від 04.10.2016 виданої Келебердянською сільською радо вбачається, що [PERSON] , 1954 р.н. постійно проживав з 1963 року по 1969 рік за адресою [ADDRESS] разом з своїм батьком [PERSON] та його дружиною [PERSON] (а.с. т. 1 ст.15) З копії паспорта позивача [PERSON] , який доданий до позовної заяви, вбачається, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 05.08.1992 (т.1 а.с.6 зворот). З довідки № 120 від 21.04.2015 виданої виконавчим комітетом Келебердянської сільської ради вбачається, що [PERSON] постійно проживав разом (без реєстрації) і вів спільне господарство з померлою [PERSON] за адресою [ADDRESS] ( т.1 а.с.16). В матеріалах справи міститься копія заяви [PERSON] від 02.12.2015, адресована нотаріальній конторі, з якої вбачається, що вона відмовилась від прийняття спадщини після смерті своєї сестри [PERSON] на користь [PERSON] (т.1 а.с.18). Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов`язані спорідненням зі спадкодавцем. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Таким чином, при з`ясуванні наявності чи відсутності підстав вважати, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю, підлягають встановленню в сукупності такі факти, як спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що позивач по справі - [PERSON] це його колишній колега, разом вони працювали з 2004 по 2016 рр. на території с. Прохорівка на базі відпочинку «Альянс», де він працював зав. господарством, а [PERSON] виконавчим директором. Підтвердив, що позивач просив його за окрему плату допомогти у будинку проводити деякі господарські роботи в с. Келеберда у матері [PERSON] , а саме проведення водопостачання, вигрібної ями, встановлення бетонної огорожі, зрізання аварійних дерев. Були випадки, коли він забирав на своєму автомобілі позивача з цього будинку на роботу. Коли точно останній раз бачив матір позивача та коли вона померла не пам`ятає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача по справі та матір`ю третьої особи [PERSON] пояснила, що її чоловік з 8 років проживав разом з батьком та мачухою однією сім`єю в с. Келеберда. Стосунки з братом та батьками були дружніми. Вони з чоловіком обробляли город та садок з 2011 року. Після інсульту [PERSON] потребувала строннього догляду, за нею доглядав її чоловік. Соціальний працівник [PERSON] , якій він оплачував послуги, допомагала вдень, так як він працював на базі відпочинку в с. Прохорівка. Чоловік часто ночував у будинку матері в с. Келеберда, робив ремонтні роботи, купував продукти харчування, тому спадкодавець хотіла залишити будинок йому. З травня 2015 року позивач знаходився на лікуванні, у квітні 2016 року його стан знову погіршився. В кінці серпня 2015 року [PERSON] забрали до [PERSON] , де вони її провідували. В будинку відповідача [PERSON] і померла, тому не заперечувала, що останній рік вона проживала у [PERSON] . З початку 2016 року стан здоров`я [PERSON] погіршувався, через що самостійно підписувати документи вона не могла. Був такий факт, коли до [PERSON] в с. Келеберда приїздила її сестра [PERSON] і тимчасово проживала з нею з 20 березня до квітня 2015 року, де й померла. Їй було відомо, що у 2013 році був заповіт [PERSON] на її сина [PERSON] та [PERSON] . Оцінивши представлені докази, суд зауважає, що самих показань свідків для встановлення вищевказаного факту недостатньо, ці показання повинні прийматися судом у сукупності з іншими письмовими доказами по справі та узгоджуватися з ними. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю необхідні докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, наявності взаємних прав та обов`язків, а показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. З огляду на покази вказаних вище свідків [PERSON] , [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні та враховуючи ті обставини, що позивач не оспорив той факт, що з 2015 року коли він перебував на лікуванні його мачуху доглядала сім`я його брата та дослідженні письмові докази під час судового розгляду, суд приходить до висновку, про їх суперечність та недостатність на підтвердження та доведення обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині факту постійного проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю в с. Келеберда Канівського району протягом 10 років до дня відкриття спадщини, які не підлягають до задоволення судом. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання заповітів недійсними та позовних вимог третьої особи [PERSON] про заповітів недійсними, який позов обґрунтував такими ж обставинами і нормами законодавства як і позивач , слід зазначити наступне. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.9). Згідно заповіту, посвідченого 25.04.2016 секретарем Келебердянської сільської ради Голуб Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №9 (а.с.66 т.1) вбачається, що [PERSON] заповіла житловий будинок з надвірними спорудами та прилеглу до нього земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), які знаходяться за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 2,30 га, яка надана їй для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Келебердянської сільської ради Канівського району Черкаської області - [PERSON] ,1972 р.н.. Згідно заповіту, посвідченого 25.04.2016 секретарем Келебердянської сільської ради Голуб Н.В. , зареєстрованого в реєстрі за №10 (а.с.68 т.1) вбачається, що [PERSON] заповіла земельні ділянки розмірами 2,30 га і 0,1267 га, які надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Келебердянської сільської ради, Канівського району Черкаської області -- [PERSON] , 1952 р.н. Із змісту оспорюваних заповітів посвідчених 25.04.2016 секретарем Келебердянської сільської ради [PERSON] вбачається наявний запис, «цей заповіт прочитаний вголос та підписаний мною особисто» та підпис [PERSON] », а також зазначено, що «заповіт записаний мною [PERSON] зі слів [PERSON] ; «заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписаний нею у моїй присутності о 14.30 год (а.с.66 т.1) та 14.35 год. (а.с. 68 т.1), «особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. З виписки з історії хвороби № 4909 [PERSON] , [INFO] . Канівської ЦРЛ вбачається, що [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Канівськоїт ЦРЛ з 02.11.2010 по 22.11.2010. Діагноз: гострий церебральний ішемічний інсульт з лівим геміпарезом та грубими вестибуло-атактичними порушеннями. (т.1 а.с.13) . З довідки Канівської ЦРЛ, виданої 13.07.2015 [PERSON] , вбачається, що остання в 2010 році перенесла церебральний інсульт із грубим лівобічним геміпарезом, після якого хвора постійно потребує стороннього догляду та допомоги (т.1 а.с.14) З відповіді на адвокатський запит, наданої Територіальним центром соціального обслуговування(надання соціальних послуг) Канівського району, вбачається, що у період з січня 2015 року по 28 вересня 2016 року обслуговування підопічної відділення соціальної допомоги вдома територіального центру [PERSON] , [INFO] , жительки с. Келеберда, Канівського району Черкаської області здійснювалось відповідно Договору про соціальне обслуговування відділення соціальної допомоги вдома, який припинений 28.09.2016 відповідно до наказу від 28.09.2016 № 64 «Про зняття з обслуговування», у зв`язку зі смертю підопічної [PERSON] (т.1 а.с.85-101). Згідно інформації завідувача Канівської державної нотаріальної контори від 22.06.2017 № 1262/02-14 щодо спадкової справи, вбачається що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину за заповітом прийняли [PERSON] , що мешкає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає та зареєстрована в [ADDRESS] , [PERSON] , що мешкає за адресою с. Келеберда, Канівського району, Черкаської області, спадщину за законом прийняв [PERSON] , що мешкає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.59 т.1). Відповідно до ст.ст. 1233-1236 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 ЦК України. Відповідно до ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо в книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. У відповідності до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.ч. 3, 4, 5 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно вимог ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. ВССУ в узагальненій судовій практиці розгляду цивільних справ про спадкування №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 вказав, що системний аналіз норм ЦК свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підстави припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 105 ЦПК). Суд не має права давати оцінку медичним документам, які потребують спеціальних знань. Ухвалюючи рішення про визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК, суди повинні враховувати, що для визнання такого правочину недійсним предметом доказування є та обставина, що особа-заповідач у момент складання заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (ухвала колегії суддів ВССУ від 02.11.2011 в справі № 36-29047св11). Висновок судово-психіатричної експертизи у такій категорії справ є лише одним із доказів, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Так, ухвалою Канівського міськрайонного суду за клопотанням позивача та його представника було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проте вартість експертизи позивачем не була проплачена в результаті чого ухвала суду про призначення експертизи повернулась без виконання. Разом з тим, ухвалою Канівського міськрайонного суду від 10.01.2019 за клопотанням представника відповідача по даній справі було призначено посмертну судову психіатрично- психологічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: - Чи страждала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , психічними захворюванням під час складання заповітів від 25.04.2016? - Чи здатна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , повною мірою усвідомлено приймати рішення адекватне ситуації (під час складання заповітів від 25.04.2016, повною мірою усвідомлено реалізувати його, усвідомлювати значення своїх дій , надавати їм належну оцінку та керувати ними? - З урахуванням індивідуально-психологічних властивостей [PERSON] також поставленого їй діагнозу, чи може психічне захворювання [PERSON] вплинути на усвідомлення нею значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 25.04.2016, що посвідчений секретарем Келебердянської сільської ради Канівського району Черкаської області та зареєстрований в реєстрі № 9 та за № 10? Якщо в якому обсязі та за яких обставин? Як вбачається з матеріалів справи до суду надійшло два висновки експертів № 111 від 12.03.2019 та №121 від 12.03.2019. З висновку судово-психіатричного експерта КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» №111 від 12.03.2019 (а.с.139-145 т.2) встановлено про наявність у [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , під час складання заповітів 25.04.2016 проявів хронічного стійкого психічного розладу у формі судинної деменції (F-01.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), через що вона не могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. З наданих на експертизу матеріалів у [PERSON] не вбачається виражених , яскравих індивідуально-психологічних особливостей. Висновок експерта підписаний психологом вищої атестаційної категорії М.Г.Стеценко та судово-психіатричним експертом В.С. Перехрест. З комісійного висновку судово-психіатричного експерта КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» №121 від 12.03.2019 (а.с.146-151, 151 зворот, т.2) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час складання заповітів від 25.04.2016 страждала на хронічну атеросклеротичну гупертонічну постінсультну енцефалопатію з проявами цефалгічного, церебрастенічного, вестибуло-атактичного синдромів з явищами лівробічного геміпарезу, що, проте, не супроводжувалося формуванням стійких хронічних психічних розладів, що не супроводжувалося на юридично значимий момент тимчасовим розладом психічної діяльності психотичного рівня і була здатна повною мірою усвідомлено приймати рішення адекватне ситуації під час складання заповітів від 25.04.2016, що посвідчені секретарем Келебердянської сільської ради Канівського району, Черкаської області та зареєстровані в реєстрі за №9 та за № 10, і повною мірою усвідомлено реалізувала його, усвідомлюючи значення своїх дій, надавала їм належну оцінку та керувала ними. З наданих на експертизу матеріалів у [PERSON] не вбачається виражених , яскравих індивідуально-психологічних особливостей. Висновок підписано: головою комісії судово-психіатричним експертом А.К.Кухар, членом комісії психологом вищої атестаційної категорії М.Г.Стеценко, доповідачем судово-психіатричним експертом О.В.Кульбіцьким. Відповідно до вимог статей 110, 112, 113 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта має бути мотивоване в судовому рішенні. Якщо висновок експерта буде визнано неповним або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Судом встановлено, що в матеріалах справи містяться два висновки судово-психіатричного експерта, а саме висновок №111 доповідача [PERSON] та члена комісії [PERSON] та висновок №121 у складі голови комісії [PERSON] , члена комісії [PERSON] та доповідача [PERSON] , результати яких є протилежними. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» № 8 від 30.05.1997, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Суд, вивчивши матеріали справи та висновки судової психіатрично - психологічної експертизи, приходить до висновку про прийняття висновку судово-психіатричного експерта КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» №121 від 12.03.2019, складеного комісією з двох судово-психіатричних експертів та психолога (а.с.146-151, 151 зворот, т.2), як доказу про стан здоров`я [PERSON] , яка на час складання заповітів від 25.04.2016, що посвідчені секретарем Келебердянської сільської ради Канівського району, Черкаської області та зареєстровані в реєстрі за №9 та за № 10, повною мірою усвідомлювала значення своїх дій, надавала їм належну оцінку та керувала ними, оскільки він є обгрунтований, не викликає сумнівів та узгоджується з іншими матеріалами справи. Що стосується процедури укладення та посвідчення заповіту, яку позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] вважає порушеною, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є: складання заповіту у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у ст.ст. 1251-1252 ЦК України. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу. Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно. Згідно з частиною 2 цієї статті, нотаріус на прохання особи може власноручно записати заповіт з її слів. У цьому випадку заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Такі ж вимоги передбачені і для випадків, коли заповіт посвідчується уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування. Згідно ст.1251 ЦК України та ст.37 Закону України "Про нотаріат" посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти, якщо у населеному пункті немає нотаріуса. Твердження позивача та третьої особи, який заявив самостійні вимоги на предмет спору, про те, що оспорювані ними заповіти підписані не власноруч спадкодавцем [PERSON] , не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Так, позивачем неодноразово заявлялося клопотання про призначення посмертної почеркознавчої експертизи, проте вартість експертизи не була ним оплачена, у зв`язку з чим ухвала суду про призначення посмертної почеркознавчої експертизи повернулась до суду без виконання. Також суд звертає увагу на те, що 25.04.2016 [PERSON] склала три заповіти, а саме №9, №10, № 11, що підтверджується копією реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування Келебердянської сільської ради (т.1 а.с.73) та копією заповіту укладеного [PERSON] від 25.04.2016 за реєстровим номером 11 з якого вбачається, що остання заповіла земельну ділянку площею 0,1267 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Келебердянської сільської ради Канвівського району Черкаської області - [PERSON] (позивачу по справі.) Проте сумнівів у позивача, стосовно того, що заповіт складений на його користь не власноруч підписаний спадкодавцем, не виникло з незрозумілих для суду причин, оскільки всі три заповіти посвідчувалися і укладалися в один день (т.2 а.с.229). Крім того допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка працює секретарем Ліплявської сільської ради ОТГ Черкаської області, а в період з 2011 по 2017 рр. працювала секретарем Келебердянської сільської ради Канівського району та була уповноваженою особою на вчинення нотарільних дій, зокрема посвідчення заповітів. Пояснила, що вона не є близьким родичем сторін по справі. У квітні 2016 року дійсно посвідчувала оспорювані заповіти. Працівник територіального центру [PERSON] , яка доглядала [PERSON] , передала їй, що остання хоче укласти заповіти. Коли вона прийшла до спадкодавця, яка на той час проживала вдома у [PERSON] , то з`ясувала, що [PERSON] хоче скласти на трьох осіб заповіти. Перевіривши особу за паспортом, вислухавши думку заповідача, вона пішла до сільської ради, де надрукувала заповіти і принесла їх [PERSON] , яка їх особисто прочитала і потім особисто власноруч підписала. З приводу посвідчених нею заповітів зазначила, що заповіти було посвідчено нею з дотриманням вимог чинного законодавства України, таємниця вчинення нотаріальних дій була дотримана. З пояснень свідків, а також досліджених в ході судового розгляду письмових доказів ( медичних документів, висновку експерта ) не вбачається, що [PERSON] мала такі психічні чи неврологічні захворювання або фізичні вади, що перешкоджали їй заслухати або прочитати текст заповіту та підписати його. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до частин першої, другої ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відсутність в матеріалах справи достатніх письмових доказів об`єктивно ставить під сумнів показання допитаних у судовому засіданні свідків. Як вбачається з пояснень сторони відповідача на момент укладення заповітів [PERSON] була свідома та не виявляла будь-яких ознак хвороб, які б перешкоджали їй скласти заповіт. До того ж секретар Келебердянської сільської ради Голуб Н.В., яка посвідчувала спірний заповіт, при його укладанні перевірила дієздатність особи [PERSON] , яка усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, про що і вказала в судовому засіданні. Також беручи до уваги те, що стороною позивача не було підтверджено посилання на порушення процедури посвідчення заповіту, щодо власноручного підпису [PERSON] в оспорюваних заповітах , то суд приходить до переконання що дані твердження не слугують виключним доказом того факту, що спадкодавець не підписував заповіту, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Покази свідка [PERSON] , яка є дружиною позивача, про хворобливий та безпорадний стан заповідача, що унеможливлювало особистий підпис в заповітах 25.04.2016 суд оцінює критично, оскільки вони повністю спростовуються висновком експерта №121, показами секретаря сільської ради [PERSON] , яка дала послідовні та переконливі пояснення щодо вчинення нею дій по посвідченню 25.04.2016 вдома заповітів [PERSON] , та підтвердила, що заповідач самостійно виявила волю на укладення заповітів, особисто їх прочитала і власноруч підписала. За таких обставин, стороною позивача [PERSON] та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували їх сумніви щодо дотримання процедури посвідчення заповітів від 25.04.2016 №9, та №10 та наявності у правочинах особистих підписів померлої. Також судом не встановлено, що при складанні заповітів були порушені вимоги діючого законодавства. Відтак, судом установлено, що волевиявлення заповідача [PERSON] було вільним і відповідало її волі, що виключає можливість визнання заповітів [PERSON] від 25.04.2016, посвідчених секретарем Келебердянської сільської ради Канівського району за реєстровим № 9 на користь [PERSON] та №10 на користь [PERSON] № 10, недійсними відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України, а тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] та третій особі [PERSON] , який заявив самостійні вимоги щод предмету спору, у задоволенні їх позовів. У зв`язку з тим, що позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору згідно п.9 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір", судові витрати позивача по сплаті судового збору необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed