Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося з позовом до суду до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. У позові вказує, що 22 липня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 1000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Станом на 31.07.2017 відповідач не виконала свої зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 52392,30 грн. Тому позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутися до суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості. 12 жовтня 2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позивач жодного разу не направляв їй повідомлення про існуючу заборгованість, що суперечить умовам надання кредиту фізичним особам. Також банк не повідомив її про зміну розміру відсотків за користування кредитом з 36,00% по 43,20 %, як того вимагає кредитний договір, яким передбачена можливість підвищення банком відсоткової ставки тільки за письмовою згодою позичальника. З наданих позивачем документів лише анкета-заява містить підпис відповідача, інші документи являються інформаційними та комп'ютерно-роздрукованими. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що [PERSON], ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, виявила бажання оформити на своє ім'я депозит, інших доказів, які б свідчили про укладення саме кредитного договору та отримання на його виконання відповідної платіжної картки з кредитним лімітом матеріали справи не містять. Всі інші додатки до позовної заяви - розрахунок заборгованості за договором від 31.07.2017, витяги з тарифів та роздруковані Правила надання банківських послуг, самі по собі не доводять факту укладення саме кредитного договору на підставі заяви-анкети, оскільки клієнт оформила на своє ім'я депозит. На підставі викладеного просить відмовити у задоволені позову. Також відповідачем було подано до суду заяву про застосування строку позовної давності. 20 листопада 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вказує, що кредитні картки мають характерні зовнішні ознаки, а саме зображення «Полуниці», вважає, що на долученому ним фотознімку, зробленому при отриманні відповідачем картки, чітко видно на карті полуницю. Щодо ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, то у анкеті-заяві відповідач особистим підписом засвідчила «Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді». Крім того, вищезазначені Умови і Правила, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті Банку. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Зазначає, що банком вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором не надсилаються. Щодо зміни відсоткової ставки, то клієнт не зверталася до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувалася картою, що говорить про прийняття клієнтом діючих умов банківського обслуговування. Також повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача не надходило. Звертає увагу, що пунктом 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років. Представник позивача у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву у якій просив справу слухати у його відсутність, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з'явилися, представник відповідача [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечує проти задоволення позовної заяви, та просить застосувати до позову строк позовної давності. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали та обставини даної справи, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що 22.07.2010 відповідачем було підписано заяву № б/н, згідно якої вона приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 7). Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що у разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитним договором клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до п. 1.1.7.31. Умов та Правил надання банківських послуг строк позовної давності з приводу вимог банку з повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років (а.с.22). Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послугпри порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову (а.с. 28). Окрім цього, відповідно до п.2.1.1.12.6.1 "Умов та правил надання банківських послуг", при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн Клієнт сплачує Банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування (а.с.30). В порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, щомісячні внески згідно договору кредиту не проводяться, а тому заборгованість станом на 31.07.2017 становить 52392,30 грн, у тому числі: -заборгованість за кредитом - 2715,92 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом - 42955,32; -заборгованість за пенею та комісією - 3750,00; а також штраф відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн; - штраф (процентна складова) - 2471,06 грн (а.с. 5-6). Проте, у ході судового розгляду встановлено, що до суду позивач звернувся з пропуском строку позовної давності відносно заявлених вимог про стягнення пені. Так, [PERSON] згідно договору б/н отримала картки [NUMBER], [NUMBER], остання з них мала термін дії до 08.2014 року (а.с. 136). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство встановлює два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлює, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що Умови та Правила надання банківських послуг, пунктом 1.1.7.31 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 22 липня 2010 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме на ці Умови та Правила погодилася відповідач, підписуючи заяву, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника немає. Аргументи відповіді на відзив про збільшення строку позовної давності до п'ятдесяти років є безпідставними, оскільки матеріали справи не містять доказів підписання та ознайомлення [PERSON] з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору. Так, з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду після спливу трьохрічного строку позовної давності. Банк не надав доказів ознайомлення позичальника з Умови та Правила надання банківських послуг, в яких установлено позовну давність тривалістю у 50 років, оскільки вони нею не підписані, наданий банком розрахунок не оформлений належним чином, так-як не містить прізвища та підпису посадової особи, яка має право складати такий розрахунок. Аналогічна позиція міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України № 6-738цс15 від 24.06.2015. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 зазначено, що позовна давність застосовується лише щодо вимог про захист порушеного права. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Оскільки у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, то позовна давність не застосовується, а в позові відмовляється в цій частині за безпідставністю. Вказане узгоджується із правовим висновком Великої\~Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі та Постановою Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 753/11267/16-ц (провадження № 61-5663св18) Згідно з вимогами ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача заявив клопотання про застосування позовної давності, а тому суд вважає за можливе застосування такої. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, у разі часткового задоволення позову, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір стягується з позивача.

Outcome: dismissed