Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

заявниця [PERSON], звернулася 25.07.2018 року до Дружківського міського суду Донецької області з заявою, в якій посилається на те, що [INFO] в м.Макіївка у неї народилась дитина жіночої статі. На підставі свідоцтва про народження від 06 грудня 2017 року та медичного свідоцтва про народження дитини, виданих в м. Макіївка, заявниця звернулася до Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про народження дитини, оскільки на підтвердження факту народження дитини пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. До теперішнього часу заявниця не має можливості зареєструвати дитину на території України, оскільки мешкає на тимчасово окупованій території, а Дружківським міським відділом ДРАЦС відмовлено в державній реєстрації народження дитини. Встановлення факту народження дитини необхідно для державної реєстрації її народження в органах ДРАЦС України. У зв'язку з вищезазначеним просить встановити факт, що [INFO] у місті Макіївка Донецької області, Україна, [PERSON] народила дитину жіночої статі - [PERSON]. Батьком дитини є [PERSON]. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Наполягає на заявлених вимогах з підстав викладених в заяві, просить заяву задовольнити. Представник зацікавленої особи Дружківського міського відділа державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином - телефонограмою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 7 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2ст. 315 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.293та п. 7 ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Згідно з ч.1 ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованоюпостановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Судом встановлено, що, заявниця [PERSON], [INFO], уродженка м.Макіївка Донецької області, громадянка України, перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO], уродженцем м.Макіївка Донецької області, громадянином України, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 114, зроблений у виконкомі Ясинівської селищної ради Кіровського району м.Макіївки Донецької області (а.с.3-4,6,8). Відповідно до медичного свідоцтва про народження №598, виданого у міській лікарні №6 м. Макіївка Донецької області, [INFO] [PERSON], [INFO] о 16 год. 30 хв. народила дитину жіночої статі, вагою 3900,00 гр (а.с. 9). На підтвердження факту народження дитини заявниця також надала фотографію, на яких зображена вона із немовля (а.с. 1,3). Відповідно до п.п. а) п. 2 ч. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Відповідно до ст.13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану"за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. 25 липня 2018 року на звернення [PERSON] до Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області їй було роз'яснено, що для державної реєстрації народження дитини необхідно пред'явити паспорти батьків та надати медичне свідоцтво про народження (форма 103/о) форми затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545. Оскільки заявником для підтвердження факту народження дитини предявлено документ, форма якого не відповідає формі затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545, йому було відмовлено в державній реєстрації народження дитини. Надати таке медичне свідоцтво у заявника немає можливості, оскільки дитина народилась на території тимчасово не підконтрольній державній владі України і медичне свідоцтво про народження дитини видане у міській лікарні № 6 м.Макіївка за формою, яка не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року №545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті", зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року №1150/13024. На даний час м. Макіївка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів на території яких органи державної влади, в тому числі й нотаріальні контори тимчасово не здійснюють свої повноваження, на підставіРозпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р( в ред.№1276-р від 02.12.2015). Відповідно дост. 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 №2268-VIII діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. Тобто, лікарське свідоцтво про народження дитини від [INFO] , видане на території тимчасово не підконтрольній державній владі України, не відповідає формі встановленої законодавством України та не створює правових наслідків. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією Українита законами України. Вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини», а також Молдови та Росії (зокрема, «Мозер проти Республіки Молдова та Росії»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також той факт, що за встановлених обставин, встановлення факту народження породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення особистих чи майнових прав заявника; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт народження, що має юридичне значення для послідуючого отримання документів. Тому заява в частині встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню. До того ж, порядок визначення походження дитини від матері та батька визначений в главі12 розділу ІІІ Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Суду надані актуальні відомості про перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, тому суд вважає за необхідне визначити у рішенні суду відомості про матір та батька дитини. Також суд вважає необхідним зазначити у судовому рішенні ім'я дитини, оскільки відповідно до ст.ст.145-146 Сімейного Кодексу прізвище та ім'я дитини визначається за згодою батьків. До суду з заявою звернулася матір дитини, в матеріалах справи є згода батьків на визначення імені дитини. Суд вважає, що ім'я дитини має бути визначено в рішенні суду. За таких підстав, суд вважає можливим встановити факт народження [INFO] о 16 год. 30 хв. у місті Макіївка Донецької області, Україна, [PERSON], [INFO], уродженкою м.Макіївка, громадянкою України, дитини жіночої статі, вагою 3900 гр, батьком якої є [PERSON], [INFO], уродженець м.Макіївка Донецької області, громадянин України, оскільки цей факт знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Встановлення цього факту надасть можливість заявниці отримати свідоцтво про народження дитини у державному органі України. На підставі викладеного,

Outcome: approved