Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

в позові вказано, що позивач є директором КНП «Центр первинної медичної і клініко-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради», щодо якої [INFO] та 08/05/2020 відповідачі подали на адресу Управління охорони здоров?я Івано-Франківської міської ради та Департаменту охорони здоров?я Івано-Франківської ОДА аналогічні за змістом повідомлення, якими ганьбили честь та гідність і ділову репутацію позивача про безпідставне звільнення відповідачів зі зловживанням нею посадовим становищем, під тиском, провокуючи конфлікт та приниження та з корисливих мотивів явного продажу посад і ставок; позивач не виконує прямі функціональні обов?язки в колективі, під час карантину не забезпечує працівників захисним одягом, не працює рентгенкабінет, лабораторія, працівникам не робили тести на Ковід-19, сімейні лікарі тікають від пацієнтів або приймають на вулиці. Поширена відповідачами інформація не відповідає дійсності. Крім цього сформована відповідачами інформація оголошена депутатом Івано-Франківської міської ради на засіданні відповідної ради. В дійсності відповідачі підлягають скороченню, а тому поширенням неправдивої інформації вони здійснили тиск на позивача з метою уникнути негативних наслідків скорочення та отримати для себе переваги в незаконний спосіб. Відповідачі підлягали скороченню через прийняття їх на посади на умовах 0,25 ставки відповідного працівника і неналежно виконують посадові обов?язки. Від профспілкової організації отримано згоду на скорочення, а тому скорочення посад відповідає закону, а відповідачі втратили надію блокування процесу скорочення посад. Само по собі скорочення посад означає відсутність можливості їх наступного заповнення іншими працівниками, що спростовує саму можливість зловживань з вакансіями та їх «продаж». Тому інформація відповідачів щодо цих фактів є неправдивою. Відповідачами особисто заповнено журнали отримання засобів індивідуального захисту. Отже і в цій частині інформація є неправдивою. Відповідачів допитано за їх повідомленнями про неправомірну вигоду позивача та ними надано особисті пояснення про те, що таких фактів і відомостей їм не відомо. Тому позивач просила суд про визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію інформацію, повідомлену на адресу Управління охорони здоров?я Івано-Франківської міської ради та Департаменту охорони здоров?я Івано-Франківської ОДА; зобов?язати відповідачів у 14 денний строк спростувати недостовірну інформацію; визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію, інформацію в зверненні до депутатів та публічно оголошену на 40 сесії сьомого демократичного скликання Івано-Франківської міської ради; зобов?язати відповідачів у 14 денний строк спростувати недостовірну інформацію. В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що відповідачі були працівниками; в заяві відповідачів до ОДА вказано про продаж посад; зловживання владою позивача полягало в продажі посад відповідачів, за змістом їх повідомлення; позивач звернулась в поліцію, щоб перевірити обставини про вчинення злочину; поліцейськими допитано [PERSON] , яка не підтримала пояснення щодо продажу посад; інформація відповідачів про обвинувачення позивача не оціночне судження; поліцейським допитано працівників щодо надання їм засобів особистого захисту; законодавством гарантовано висловлення поглядів, а не поширення недостовірної інформації; недостовірна інформація поширена з метою незаконного впливу на позивача через скорочення саме їхніх посад; проведена перевірка Держпраці не встановила обставин, які повідомили відповідачі; відповідачі звернулись до депутата міської ради Мерінова і він зачитав на засіданні сесії їх недостовірну інформацію, а тому саме відповідачів необхідно зобов?язати її спростувати; [PERSON] вже не депутат, а тому не зможе спростувати прочитану ним інформацію на сесії міської ради, отже спростування повинні здійснити відповідачі в їх листі; в листі до департаменту та управління охорони здоров?я немає слів «можливо»; суду надано журнал з підписами відповідачів про отримання засобів індивідуального захисту та інших працівників; під керівництвом позивача працює 1300 осіб і вона особисто не видає маски і рукавиці; позивач особисто не вручає захисні засоби; були підняті журнали видачі масок і рукавиць і встановлено, що відповідачі поставили свої підписи, що особисто отримали маски та рукавиці і ніколи не заперечували цих обставин; Мерінов зачитав звернення від відповідачів на сесії; текст звернення відповідачів звинувачувальний; об?єктом нападу відповідачів ними обрано честь, гідність і ділову репутацію позивача, а метою є незаконний тиск на позивача для отримання на свою користь переваг у не скороченні їх посад як це здійснено щодо інших працівників. Представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що диск позивача є недопустимим доказом; відповідач не виступала на сесії та не поширювала відповідну інформацію; «…депутата Мерінова ніхто не тягнув за язик та не випихав на сцену»; у колишнього депутата міської ради Мерінова особистий конфлікт з позивачем; заяви в поліцію та прокуратуру не є публічним формами звернення; в заяві є слова «можливо»; оціночне судження не передбачає відповідальність; це було оціночне судження; відповідач була в емоційному стані та хвилювалась; на відповідача був тиск; згоду профспілкової організації отримано за півтора місяці; відповідачкою поширено спірну інформацію для захисту себе; адвокат радив відповідачці звернутись про захист честі і гідності, а не про корупцію; депутата залучили для розголошення спірної інформації і публічності; відповідальність [PERSON] не пов?язана з діями відповідачки; факти зловживань позивача полягають в тому, що у адвоката є інформація, що молодого спеціаліста не беруть на роботу; адвокат знає чотирьох осіб, які не видадуть хабароотримувача; слідчому відповідач сказала, що не знає фактів отримання неправомірної вигоди; адвокат сам є пацієнтом поліклініки і не задоволений станом речей; туалет в поліклініці не працює; доказів тиску адвокат немає; своїм становищем позивач провокувала конфлікт; відповідач була під тиском обманута; листок дали 23 квітня»; тільки завдяки цьому суду відповідачці дізнались обставини їх спору з позивачем; люди не мали відповідного захисту. Після перерви відповідач та її представник не з?явились в судове засідання, але подали суд клопотання з проханням про відмову в позові. Таким чином відповідач та його представник підтвердили перед судом, що спірні листи та звернення до депутата подано відповідачами. Отже фактичні обставини спору визнані відповідачем та його представником. Заперечення відповідача проти позову засновано на розгляді відповідачем змісту листа як способу свого судження. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено наступні обставини. [INFO] [PERSON] з електронної скриньки направила від імені відповідачів листа до Управління охорони здоров?я Івано-Франківської міської ради та Департаменту охорони здоров?я Івано-Франківської ОДА з текстом про те, що «…звертаємося з просьбою розслідувати наше безпідставне звільнення з роботи директором [PERSON] , яка зловживаючи своїм становищем, під тиском, провокуючи конфлікт та приниження з її сторони а також з корисливих мотивів (фактом явним є продаж посад і ставок директоркою, що можуть підтвердити багато працівників)…», «…в той час як директорка продає наші місця всього 0,25 ставки за великі суми, не бажаючи спілкуватися висилає листи про звільнення. [PERSON] не виконує прямі функціональні обов?язки в колективі, під час карантину не забезпечує працівників захисним одягом, не працює ренгенкабінет, лабораторія, працівникам мед.не робили тестів на COVID-19, сімейні лікарі тікають від пацієнтів або приймають на вулиці. Наші посади лікарів вищої категорії корупційним шляхом поскорочували до 0.25 ст.а тепер і ці хочуть продати». В листі зазначено, що звернення складено від імені відповідачів. [INFO] [PERSON] з електронної скринька направила від імені відповідачів листа до Управління охорони здоров?я Івано-Франківської міської ради та Департаменту охорони здоров?я Івано-Франківської ОДА з текстом про те, що «…звертаємося з просьбою розслідувати наше безпідставне звільнення з роботи директором [PERSON] , яка зловживаючи своїм становищем, під тиском, провокуючи конфлікт та приниження з її сторони а також з корисливих мотивів (фактом явним є продаж посад і ставок директоркою, що можуть підтвердити багато працівників)…», «…в той час як директорка продає наші місця всього 0,25 ставки за великі суми, не бажаючи спілкуватися висилає листи про звільнення . [PERSON] не виконує прямі функціональні обов?язки в колективі, під час карантину не забезпечує працівників захисним одягом, не працює ренгенкабінет, лабораторія, працівникам мед.не робили тестів на COVID-19, сімейні лікарі тікають від пацієнтів або приймають на вулиці. Наші посади лікарів вищої категорії корупційним шляхом поскорочували до 0.25 ст.а тепер і ці хочуть продати». В листі зазначено, що звернення складено від імені відповідачів. 22/05/2020 складено протокол 40 сесії сьомого скликання Івано-Франківської міської ради, в якому зазначено на виступ депутата [PERSON] Відповідно до відеозапису, наданого позивачем, він містить зачитування на 40 сесії сьомого скликання Івано-Франківської міської ради інформації, що аналогічна за змістом зверненню відповідачів до Управління охорони здоров?я Івано-Франківської міської ради та Департаменту охорони здоров?я Івано-Франківської ОДА. 21/01/2020 Управління охорони здоров?я Івано-Франківської міської ради склало наказ про попередження усіх працівників про скорочення чисельності або штату працівників. 31/01/2020 КНП «Центр первинної медичної і клініко-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» видав наказ про звільнення у зв?язку із змінами в організації виробництва і праці. 31/01/2020 КНП «Центр первинної медичної і клініко-діагностичної допомоги Івано-Франківської міської ради» видав техніко-економічне обґрунтування звільнення окремих працівників КНП. 03/03/2020 складено протокол №1 наради ознайомлення окремих працівників КНП із звільненням. 03/03/2020 складено акт відмови [PERSON] від ознайомлення з наказом про звільнення у зв?язку із змінами в організації виробництва і праці №43/ОС від 31/01/2020. 03/03/2020 складено акт відмови [PERSON] від ознайомлення з попередженням про вивільнення. 03/03/2020 складено акт відмови [PERSON] від ознайомлення з актами фіксації відмови від ознайомлення з наказом та попередженням. 03/03/2020 складено акт відмови [PERSON] від ознайомлення з наказом про звільнення у зв?язку із змінами в організації виробництва і праці №43/ОС від 31/01/2020. 03/03/2020 складено акт відмови [PERSON] від ознайомлення з попередженням про вивільнення. 03/03/2020 складено акт відмови [PERSON] від ознайомлення з актами фіксації відмови від ознайомлення з наказом та попередженням. 11/03/2020 складено Протокол №2 наради для визначення переважного прав на залишення на роботі в КНП. Позивачем надано суду витяги з журналів обліку видачі рукавиць і масок з підписом [PERSON] , [PERSON] 03/07/2020 складено припис Управління Держпраці в Івано-Франківській області КНП. Разом з цим позивач не оскаржувала за змістом свого позову інформацію за зверненням відповідачів в правоохоронні органи. Тому відповідні пояснення адвоката відповідача надано ними за межами безпосереднього предмету спору за змістом позову. Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Проте за змістом протоколу допиту [PERSON] правоохоронним органом нею надано пояснення про те, що їй особисто не відомо будь-яку інформацію щодо корупційних дій директора КНП. За змістом протоколу допиту [PERSON] правоохоронним органом нею надано пояснення про те, що їй особисто не відомо чи директор [PERSON] отримувала неправомірну вигоду. Таким чином позивачем однозначно доведено перед судом обставину заперечення відповідачами своїх же повідомлень про факти продажу посад, про які вони стверджували в їх спірних повідомленнях. 16/03/2021 позов залишено без розгляду для виконання позивачем обов?язку за ст. 175 ЦПК України та зазначення безпосередньо особи до якої позивачем пред?явлено вимогу про спростування інформації, поширеної на сесії міської ради. 29/03/2021 представником позивача подано заяву з проханням про продовження судового розгляду спору за редакцією позову від 17/09/2020, оскільки перелік осіб, до яких висунуто вимоги вказаний позивачем у вступній частині позову. 01/04/2021 ухвалено продовжити розгляд спору. Отже після залишення позову без руху для однозначного зазначення вимог позивача до особи, яка поширила спірну інформацію, позивачем подано суду прохання продовжити розгляд спору саме в такій редакції, яка вказана позивачем в позові. Відповідно до зазначеного метою авторів недостовірної інформації, якими є відповідачі, було поширення їх інформації на сесії Івано-Франківської міської ради у формі її зачитування депутатом, про якого представник позивача надав суду інформацію, що він перебуває з позивачем в конфліктних відносинах. До предмету цього спору не належить встановлення обставини існування незадоволення позивача відповідним депутатом чи депутата позивачем. Однак представником позивача доведено перед судом обставину, що відповідачі звернулись лише до одного депутата міської ради зі спірною інформацією, зміст якої вказував на конфлікт сторін та обвинувачення відповідачами позивача і ним надано згоду на публічне оголошення недостовірної інформації щодо саме дій позивача. Отже представником позивача доведено перед судом, що відповідачам була відома наперед можливість поширення негативної недостовірної інформації за їх авторства саме у відповідний спосіб. Тому метою, яку переслідували відповідачі було не ініціювання перевірки дій щодо скорочення посад, а саме поширення негативної інформації про позивача для незаконного тиску на неї і отримання для себе переваг в порівнянні з іншими працівниками. Іншим підтвердженням цього висновку є те, що позивачем доведено перед судом обставину ухвалення рішення про скорочення посад в КНП безпосередньо власником КНП, а не одноособово позивачем. Таким чином представником позивача доведено перед судом, що відповідачі переслідували мету - поширення недостовірної інформації про позивача на засіданні Івано-Франківської міської ради і таку інформацію було надано відповідачами саме з відповідною метою. Крім цього недостовірна інформація була тією самою, що ними поширена особисто в спірних листах до зазначених позивачем установ. Отже сама по собі обставина доведення позивачем недостовірності однієї і тієї ж спірної інформації, хоча поширеної за трьома окремими діями відповідачів не вказує на необхідність її спростування за кожним випадком поширення, оскільки доведення позивачем факту недостовірності спірної інформації означає її недостовірність за будь-яким джерелом і способом поширення. Ефективність способу захисту цивільного права в такому випадку і забезпечується судовим актом про спростування позивачем спірної інформації за її змістом, а не за способом її поширення. [PERSON] подала заяву про вчинення злочину щодо позивача та одночасно з цим поширила з іншим відповідачем відповідну інформацію не у спосіб, що встановлений для розслідування злочинів. Отже для подання заяв про вчинення злочинів та корупційних правопорушень законом встановлено порядок, спосіб та суб?єкта подання відповідного виду звернень. Таким чином поширення інформації про особу, що вона вчиняє злочини, корупційні правопорушення, обвинувачення у вчиненні злочинів здійснюється у встановленому порядку, способом та за суб?єктом подання такого звернення. Порушення встановленого законом порядку має своїм правовим наслідком порушення обов?язків відповідачів, а також порушення прав позивача відповідачами. Також до компетенції установ, до яких подано оспорювану інформацію не належить проведення розслідувань, про яке вказано в зверненні. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. До наклепу належить поширення завідомо неправдивих вигадок, що ганьблять іншу особу. Наклеп - це помилкове або зловмисне твердження, яке може зашкодити репутації. Таким чином інформація за зверненням відповідачів не належить до суджень, оскільки в ній не містяться судження з приводу їх правового положення. В поширеній відповідачами інформації містить обвинувачення позивача про вчинення злочинів та корупційних правопорушень. Відповідачами викладено повідомлення про факти продажу посад та незабезпечення належної діяльності КПН, незабезпечення засобів захисту, невиконанні посадових обов?язків, непроведенні тестів, припиненні роботи рентгенкабінету та лабораторії в час пандемії від хвороби, яка може загрожувати життю, створенні неможливих умов праці для лікарів, які тікають від пацієнтів, прийомі пацієнтів на вулиці, а не в приміщенні, скороченні посад корупційним шляхом, та загальна корупційна складова дій позивача в основі ситуації відповідачів. Так само в повідомленні відповідачів зазначається інформація про позивача про відповідачів, про місце їх роботи і обставини спорів та скорочень. Отже поширена відповідачами інформація стосується саме перекручення та неправдивого викладу фактичних обставин і обвинувачень відповідачів, а не їх думок і суджень, які вони можуть висловлювати на основі свободи висловлення власної думки. При цьому поширена відповідачами інформація містить умову, що спрямована до установи про встановлення фактів на підтримку обвинувачень відповідачів або в ній вказано на наступне звернення для приниження честі, гідності, ділової репутації в «…прокуратуру та суд, масмедії». Разом з цим врахуванню підлягає і той факт, що інформація, вказана в зверненнях відповідачів спростована ними особисто під час надання ними показань правоохоронному органу щодо цих самих фактів. Отже відповідачі умисно поширювали завідомо неправдиву інформацію, про що їм однозначно було відомо. Крім цього інформація за зверненням відповідачів є взаємносуперечливою оскільки інформація про факти вчинення злочинів для проведення розслідувань подається саме до правоохоронних органів саме з відповідною метою, а не до засобів масової інформації. Натомість інформація про суспільно важливі факти в сфері охорони здоров?я для інформування широко загалу подається до засобів масової інформації, а не до правоохоронного органу саме у формі інформації про факти, а не у формі наклепу і обвинувачення у злочині. Разом з цим за змістом звернення поширено інформацію відповідачів, що полягає саме у наявності у них доказів про факти злочинів та правопорушень позивача, але таких доказів не було надано ні на час обвинувачення позивача, ні до правоохоронного органу. Важливо відзначити, що і на час розгляду цього спору судом відповідачами не виконано їх обов?язку з доведення достовірності їх інформації та обвинувачень. Отже обов?язку з доказування спірних обставин відповідачами не здійснено і перед судом. Однак позивачем спростовано будь-які її обвинувачення за поширеною відповідачами інформацією у спосіб надання протоколу допиту про свідчення відповідачів, що у них не було і немає будь-яких доказів про вчинення злочинів та корупційних правопорушень, про що безпосередньо вказано в поширеній спірній інформації також позивачем спростовано інформацію, що скорочення посад є її особистим наміром взагалі, а корисливим зокрема. Протягом судового розгляду представник відповідача теж не вчинив дій щодо доведення достовірності спірної інформації, натомість надав перед судом пояснення про власне незадоволення роботою КНП, оскільки обслуговується в поліклініці та прохання до суду про розгляд недостовірної інформації в якості судження, хоча сам раніше радив відповідачці не здійснювати такої дії. В ч. 1 ст. 277 ЦК України вказано, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Отже позивачу належить право на надання відповіді до того як негативна інформація про неї буде поширена. Право на відповідь може бути реалізовано до поширення інформації, а право на спростування інформації може бути реалізовано тільки після поширення недостовірної інформації. Однак відповідачі не надали суду доказу того, що вони звертались до позивача, для реалізації її права на відповідь, про яку мали намір поширити негативну інформацію. В ч. 4 ст. 277 ЦК України вказано, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. В ч. 4 ст. 277 ЦК України вказано, що, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Отже подати позов про встановлення обставини, факту недостовірності інформації в тому числі у формі визнання інформації недостовірною можна тільки у разі якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома. Таким чином позов у відповідній частині не обґрунтовано належними правовими підставами. В ч. 6 ст. 277 ЦК України вказано, що спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Отже незалежно і від способу поширення недостовірної інформації здійснюється і спростування недостовірної інформації. В ч. 7 ст. 277 ЦК України вказано, що спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Так само за змістом ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок повідомлення викривачем інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" через зовнішні канали повідомлення в порядку, передбаченому Законом України "Про запобігання корупції", має право на відповідь. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У роз?ясненнях Верховного Суду вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Поширена відповідачами інформація про позивача виходить за межі допустимої критики, оскільки містить в собі абстрактні нічим не умотивовані обвинувачення про те, що позивач торгує посадами, виключно з цією метою скорочує посади, наступною метою після скорочення посад є намір позивача їх продавати за великі гроші. Метою поширення відповідачами недостовірної інформації було не інформування суспільства про здійснюване вивільнення працівників КПН, а саме припинення скорочення посад, займаних відповідачами та отримання для себе майнового зиску від цього. Отримання зиску для себе передбачалось відповідачами також і в тому, що вони бажали забезпечити собі недоторканість їх посад в порівнянні з іншими працівниками КПН. Так само представником позивача однозначно доведено перед судом, що порушення прав працівників під час вивільнення у відповідному КНП не було здійснено, а процес вивільнення мав встановлену законом і власником КНП підставу у формі рішення про скорочення посад в КНП. По-друге, відповідачі не виконали їх обов?язку щодо доведення достовірності їх інформації в частині відсутності правових підстав для скорочення посад та вивільнення працівників і порушення трудових прав працівників саме з метою продажу їх посад. Згідно із статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Так в поширеній відповідачами інформації містилось звернення про перевірку саме фактів, а не оціночних суджень. Отже пояснення відповідачів та їх представника є взаємносуперечливими, оскільки відповідачі одночасно просили про перевірку фактів, на яких засновано їх недостовірну інформацію та просили суд розглядати повідомлені ними факти в якості суджень відповідачів. Крім цього відповідачі прибували до правоохоронного органу для надання пояснень про те, що їм не відомі факти, про які вони вказали в їх недостовірній інформації. Так само в недостовірній інформації відповідачів, на час поширення спірної інформації, не вказано, що вона є лише їх особистими судженнями і не інформацією про факти. Прохання перевірити судження також суперечить можливості їх перевірки за змістом ст. 277 ЦК України та 47-1 Закону України «Про інформацію» і відповідним поясненням відповідачів перед судом. По-перше, відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. По-друге, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, законом покладається на відповідачів. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Однак відповідачі такого обов`язку не виконали. Доказу достовірності оспорюваної відповідальності відповідачі суду не надали. Проте позивач надав суду докази того, що відповідачі надали пояснення правоохоронному органу про те, що інформація за фактами продажу посад позивачем їй не відома, але інформацію про такі факти ними розміщено в їх спірних зверненнях до установ. Оскільки оціночні судження не містять фактичних даних, тому саме з цієї підстави не підлягають спростуванню. Однак завідомо недостовірні обвинувачення відповідачами позивача у торгівлі посадами в період, коли обвинувачення публічних осіб у незаконних формах збагачення привертає значну суспільну увагу, заздалегідь вказувало на те, що у разі наступного заперечення цієї інформації позивачем, саме на відповідачів буде покладено обов?язок доведення фактів, які поширили відповідачі. Додатково до цього відповідачі проігнорували право позивача на відповідь, а також її право на захист від обвинувачення. Сукупно зазначене вказує на те, що поширення недостовірної інформації здійснено відповідачами умисно і саме з протиправною метою - наклепу на позивача для забезпечення незаконного впливу на неї в збереженні відповідачам посад, а не їх скороченні, а також в незвільненні відповідачів з посад, в порівнянні з іншими працівниками. При цьому питання власної моралі на час поширення завідомо недостовірних відомостей про позивача відповідачів не цікавило. Отже поширюючи інформацію негативного характеру про факти корупції позивача відповідачі зобов?язані були враховувати, що положеннями Закону України «Про інформацію» наклеп не гарантується і не захищається, та не відноситься до оціночних суджень. При цьому відповідачі зобов?язані були враховувати, що вигадування ними свого знання про факти уявної ними корупції позивача не підлягає захисту законом, оскільки тільки оціночне судження не підлягає доведенню. Додатково до цього в судовому засіданні адвокат відповідача надав перед судом пояснення про те, що на час складання відповідачами негативної оспорюваної інформації він був проти таких дій і надав відповідачу консультацію про те, що формою її звернення повинна бути позовна заява про захист її прав, якщо вона вважала їх порушеними. Отже на час вчинення протиправної дії відповідач отримала юридичну консультацію про відсутність правових підстав для поширення наклепу на позивача. В постанові Верховного Суду від 20 травня 2019 року у справі № 591/7099/16-ц вказано, що вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. Звинувачення відповідачами позивача в попередніх продажах посад та намаганні в наступному продати посади відповідачів не містить в собі суджень і не є критикою. Інформація відповідачів про невиконання позивачем обов?язку з забезпечення лікарів засобами індивідуального захисту не належить до суджень, а є інформацією про факти і спростована позивачем у спосіб надання доказів підпису, в першу чергу відповідачів, але і інших лікарів про отримання таких засобів. В постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 127/24530/16-ц вказано, що політичні діячі та посадові особи, які обіймають політичні (публічні) посади або здійснюють публічну владу, підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ. Тому при ухваленні судового рішення судом враховано обставину належності позивача до публічних осіб, діяльність яких перебуває під увагою як працівників КНП так більш широких кіл громадськості. Однак обвинувачення позивача в корупції не належить до форм її критики, в тому числі в жорсткій або брутальній формі. Відповідно до постанови Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 761/37180/17 межа допустимої критики щодо державного службовця визначається з урахуванням конкретних обставин і може бути ширшою, ніж щодо приватної особи. Проте фактичні твердження про вчинення позивачем дій, що містять ознаки злочину, порушують презумпцію невинуватості та негативно впливають на немайнові права позивача. Отже за твердженням Верховного Суду фактичні твердження про вчинення позивачем дій, що містять ознаки злочину, порушують презумпцію невинуватості та негативно впливають на немайнові права позивача. При цьому Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Отже право на звернення за змістом ст. 40 Конституції України реалізується у порядку та спосіб, що передбачений законом і повинно безпосередньо стосуватись компетенції органу, до якого здійснюється відповідне звернення, поза як при реалізації права на звернення не може бути порушено презумпцію невинуватості особи, а також її особисті немайнові права на честь, гідність і ділову репутацію. Тому право на звернення зі скаргою щодо публічної особи не забезпечує можливість порушення особистого немайнового права на честь, гідність такої особи та її ділової репутації. Крім цього позивачем доведено, що відповідачі також звертались до правоохоронних органів щодо позивача та позивач не пред?являла їм позову з цього приводу. Отже позивач дотрималась визначених законом меж судового захисту у спірних відносинах, на відміну від відповідачів. Також важливо зазначити, що звернення позивача з відповідним позовом мало місце вже після надання відповідачами їх показань правоохоронному органу про те, що їм невідомі і не були відомі факти корупції та злочинів позивача, про які вказано ними в зверненні. Таким чином самими ж відповідачами заперечено їх же наклепи на позивача та визнано, що недостовірна інформація складена ними про факти, які не існують, а не є судженнями. Разом з цим необхідно особливо відзначити, що відповідачі не надали установам, до яких поширили неправдиву інформацію про злочини та корупційній правопорушення позивача, копії їх звернень до правоохоронних органів, за якими ними ж спростовано їх же інформацію, а виклали нову самостійну інформацію обвинувального характеру про факти корупції та злочинів позивача, що вказує на протиправність дій самих відповідачів. Так, справах від 22 жовтня 2007 «Lindon, Otchakovsky Laurens and July v. France» року та від 19 червня 2003 року «Pedersen and Baadsgaard v. Denmark» Європейського суду з прав людини вказано, що стаття 10 Конвенції захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу; та надають «достовірну та точну» інформацію, як того вимагає журналістська етика. Отже навіть право журналіста поширювати публічно важливу інформацію не є безмежним та абсолютним, а передбачає відповідні стандарти та вимагають діяти сумлінно та використовувати перевірену фактичну базу. Так само і правила етики в суспільному та громадському житті України передбачають обов?язок діяти сумлінно при поширенні інформації про особу, яка носить негативний характер. Відповідно до усталеної судової практики Верховного Суду під час здійснення правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правильне визначення складу сторін у справі є запорукою ухвалення законного і справедливого судового рішення. При цьому пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи. Якщо позов пред`явлений не всіма особами, яким належить таке право, суд не вправі залучати таких осіб до участі у справі як співпозивачів, оскільки згідно з принципом диспозитивності особа, якій належить право вимоги, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. При пред`явленні позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. При цьому за клопотанням позивача у випадку неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин (наприклад під час розгляду справ про захист гідності, честі та ділової репутації за участю засобів масової інформації) суд залучає його чи їх до участі у справі. При цьому неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої судом встановлено, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову. Позивач категорично заперечив можливість пред?явлення ним позову до [PERSON] , в тому числі і після залишення позову без руху для виявлення ним цього наміру і для оформлення позову у відповідності до вимог цивільного процесуального закону. Разом з цим відповідачі, що визначені позивачем не поширювали інформацію на сесії міської ради. Отже відповідачі несуть відповідальність за наслідки власних дій та не несуть відповідальність за самостійні і самовільні дії третіх осіб. При цьому відповідачі не заперечили обставину звернення до [PERSON] з відповідним текстом інформації про позивача. Крім цього в письмових клопотаннях відповідачів від 07/06/2021 ними особисто зазначено, що вони звернулись до депутата з інформацією про позивачку, яку депутат оголосив на засіданні міської ради. Так само в судовому засіданні адвокат відповідача визнав обставину звернення відповідачки до [PERSON] з оспорюваною негативною інформацією про позивачку для поширення її ним публічно, саме з метою привернення уваги якнайширшого кола осіб до відповідної інформації. В постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 203/3104/15-ц провадження № 61-13647св18 вказано, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред`явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції. Отже відповідно до постанови Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 203/3104/15-ц позивач може пред?явити позов як до особи, яка поширила негативну інформацію так і до автора такої інформації. Відповідачами за їх клопотанням до суду від 07/06/2021 визнано обставину їх авторства інформації, яку оголосив депутат на сесії міської ради. Також цю обставину визнано і представником відповідача. Депутатом повідомлено, що оголошена ним інформація є текстом звернення до нього відповідачів. За змістом письмового пояснення відповідачів, хоча [PERSON] і поширив інформацію авторства відповідачів, але відповідальність повинен нести він. Відповідно до роз?яснень Верховного Суду під час розгляду справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України і статті 81 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Отже, по-перше, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Так відповідачем не доведено, що спірна інформація є достовірною. По-друге, позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Однак особа, яка поширила інформацію оголошену на 40 сесії сьомого демократичного скликання Івано-Франківської міської ради позивачу відома, але позивач умисно подала позов не до особи, яка саме поширила недостовірну інформацію. Так судом було залишено позов без руху та вказано позивачу на недолік за позовом в частині визначення особи, до якої нею висунуто вимогу про спростування поширеної інформації. Компетенція щодо визначення відповідача та його заміну з неналежного на належного як і відповідний обов?язок процесуальним законом покладено виключно на позивача. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканність ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. У зв`язку з цим суди повинні брати до уваги, що відповідно до статті 275 ЦК України захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Отже інформація про позивача, що поширена на 40 сесії Івано-Франківської міської ради є недостовірною. Відповідачі, як автори відповідної інформації зобов?язані її спростувати. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов?язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов?язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Інформація про продаж позивачем посад і ставок не належить до суджень, а є інформацією щодо факту. При цьому саме відповідачами особисто спростовано дійсність інформації про продаж позивачем посадами та ставками, оскільки ними надано відповідні заперечення правоохоронному органу. Так само оспорювана інформація про ненадання відповідачам та іншим працівникам КНП засобів індивідуального захисту спростована позивачем інформацією про підписи відповідачів в журналах про отримання таких засобів. Позивач довів факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, і викладене не є оціночним судженням. Будь-яка інформація, негативного чи позитивного характеру є об?єктом цивільних прав. Тому недостовірна інформація, про спростування якої вказує позивач не підлягає спростуванню двічі і більше разів, як це зазначено в позові. Не підлягає вона спростуванню також і за кожним випадком її проголошення чи передання. Ефективність позову про поновлення особистих прав особи, про яку поширено негативну інформацію, що порушує права та охоронювані законом інтереси такої особи полягає в поновленні порушених прав такої особи, незалежно від кількості і форм поширень такої інформації. Оскільки при зміні суб?єкта поширення інформації, форм, способів поширення такої інформації вона залишається об?єктом цивільних прав. Крім цього до сфери цивільних прав взагалі та особистих немайнових зокрема входить компетенція учасника цивільних відносин на право вимоги належної поведінки іншими учасниками цивільних відносин. По-третє, правовим порядком України не допускається конкуренція позовів та судових рішень. Отже ухвалення судового рішення про поновлення порушеного особистого немайнового права позивача в частині зобов?язання відповідачів простувати недостовірну негативну інформацію, яку вони поширили, авторами якої вони є і забезпечує ефективне поновлення порушеного права позивача. В постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 вказано, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Отже доведення недостовірності інформації здійснюється заінтересованою особою, а правовим наслідком цього є зобов?язання відповідачів спростувати поширену інформацію. Таким чином доведення недостовірності інформації не забезпечується встановленням факту недостовірності інформації. Натомість доведення позивачем перед судом фактичної обставини спору: недостовірності інформації є правовою підставою такого виду позову. Відповідно спірні фактичні обставини доводяться позивачем, а не встановлюються в якості факту, що має юридичне значення. Тому позов і підлягає задоволенню у відповідній частині. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial