Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

На розгляд суду пред`явлено вказану, в якій [PERSON] просить стягнути з [PERSON] аліменти: - на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; - на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] трирічного віку. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 30 березня 2018 року [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружжя на теперішній час мешкає окремо, малолітня дитина проживає з позивачем, повністю знаходиться на її утриманні. Домовленості про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Позивач не працює, знаходиться в відпустці по догляду за дитиною, отримує лише державну допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в тому числі одноразову допомогу, в зв`язку з чим відчуває матеріальні труднощі. Враховуючи вказане, в судовому порядку просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в порядку ст. 180 СК України, та своє утримання в порядку ч. 2 ст. 84 СК України. Судом порушено справу, між сторонами виникли матеріально-правові і процесуально-правові наслідки такого рішення. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що узгоджується з ч. 4 ст. 19, ст. 274 ЦПК України. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] правом подати, в порядку ст. 278 ЦПК України, відзив на позовну заяву не скористався, в судовому засіданні заперечень по суті заявлених [PERSON] вимог не надав, просив при розгляді справи врахувати перебування на його утриманні неповнолітньої дитини. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні висловила позицію необґрунтованості позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання останньої та доцільності присудження аліментів на дитину у розмірі 1/6 частки доходів. В письмових поясненнях на позов третьою особою зазначено, що [PERSON] має грошові зобов`язання, - сплачує аліменти у розмірі 1/3 частки доходу на неповнолітню дитину [PERSON] , 2009 року народження. Такий розмір аліментів було визначено з урахуванням того, що дитина являється інвалідом, тому беззаперечно виникає потреба в несенні додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням, реабілітацією доньки. [PERSON] вважає, що у разі стягнення аліментів на дружину та дитину в загальному розмірі 1/2 частка заробітку, відповідачем ймовірніше за все буде ініційовано позов про зменшення грошового утримання на утримання доньки [PERSON] , що об`єктивно зможе привести до погіршення матеріального становища третьої особи, яка потребує коштів для забезпечення догляду та оздоровлення дитини. Акцентовано увагу суду, що [PERSON] не подається позовна заява про стягнення з [PERSON] аліментів відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України (утримання дружини, з якою проживання дитина з інвалідністю), - оскільки третьою особою адекватно оцінюється матеріальне становище відповідача. На підтвердження таких посилань до матеріалів справи долучено документальні відомості про доходи третьої особи, довідку про наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, - приходить до наступних висновків. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. \~ \~ \~ \~30 березня 2018 року сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб (підтверджено свідоцтвом серійний номер [NUMBER] а.с. 9). \~ \~ \~ \~В шлюбі [INFO] народжений син сторін [PERSON] (свідоцтво про народження серійний [NUMBER] а.с. 10). Спільне проживання подружжя припинено, сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, мають різні бюджети, дитина проживає з позивачем (матір`ю). Позивач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з малолітнім сином [PERSON] , 2018 року народження (довідка про склад сім`ї № 398, видана 22.01.2019 року комунальною установою «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» - а.с. 11). Відповідач [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Домовленості про надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина та тимчасово непрацездатної дружини - сторонами не досягнуто. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Позивач [PERSON] заявляє вимогу стягнення аліментів в порядку ст. 180 та ст. 84 СК України. Розглядаючи позову заяву в частині\~вимог про\~стягнення аліментів\~на утримання\~неповнолітньої дитини суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення повноліття. Згідно ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При розгляді справи, враховуючи роз`яснення постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", та встановивши наступні відносини: - наявність батьківських правовідносин між неповнолітньою дитиною та [PERSON] , до якого пред`явлено вимогу про стягнення аліментів (родинний зв`язок між сторонами по справі судом визначено за правилами, встановленими нормами глави 12 СК України, споріднення підтверджено свідоцтвом про народження); - знаходження неповнолітньої дитини на утриманні позивача [PERSON] , яка пред`явила позов про стягнення аліментів (після фактичного припинення шлюбних відносин малолітній син мешкає спільно зі своєю матір`ю); - відсутність між батьками, сторонами по справі, угоди про сплату аліментів (договору про сплату аліментів на дитину відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України не укладено); - невідповідність утримання неповнолітньої дитини, що надається, розміру достатньому для нормального розвитку, - суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо встановлення аліментних зобов`язань відповідачу є обґрунтованими. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивачем [PERSON] заявлено вимоги присудження аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні фактично заявлені вимоги визнав. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом надано оцінку визнанню відповідачем позову з позиції відповідності такої позиції відповідача закону та відсутності або наявності порушень в такому випадку прав, свобод чи інтересів сторін по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] є особою працездатного віку, зі слів, - на теперішній час оформлює офіційні трудові відносини, будь-якої інформації щодо хворобливого стану відповідача не надано. Відповідно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.06.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти та додаткові витрати на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки (33 %) заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.04.2014 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 52-53) Відповідно до довідки-розрахунку № 1418.29/22492, виданої 20.06.2019 року Покровським міськрайонним відділом Державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області [PERSON] має перед [PERSON] заборгованість по аліментам за період з 01.06.2018 року по 01.04.2019 року в сумі 41435,67 гривень (а.с. 54). Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років з 1 липня 2019 року складає 849,50 гривень. З урахуванням вказаних правових норм, позиції відповідача про визнання позову, - суд вважає за доцільне частково задовольнити вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , 2018 року народження у розмірі 1/6 частки доходу (17 %), що буде спрямовано на забезпечення інтересів неповнолітньої дитини відповідно до справжніх обставин справи. Розглядаючи позовну заяву в частині\~вимог про\~стягнення аліментів\~на утримання\~дружини суд зазначає наступне. Згідно ст. 75 СК України подружжя зобов`язані матеріально підтримувати один одного. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка\~ батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина четверта зазначеної статті встановлено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, право на аліменти у дружини матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на теперішній час не працює, перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином [PERSON] , 2018 року народження, єдиним джерелом доходу є щомісячна державна допомога при народженні дитини в сумі 850 гривень, при цьому ці кошти мають цільове призначення та витрачаються на потреби дитини (а.с. 12). Вказане безсумнівно, за переконанням суду, свідчить, що позивач дійсно потребує підтримки зі сторони свого чоловіка [PERSON] , який в судовому засіданні не заперечував проти утримання частки доходу на утримання дружини до досягнення сином трирічного віку. Частиною 1 статті 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно вимог позовної заяви [PERSON] просить присудити до стягнення аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача. Суд, з урахуванням вищевикладеного, обставин справи, рекомендацій Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб позивача, можливостей відповідача, - вважає за можливе стягнути з [PERSON] на утримання дружини [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] , 2018 року народження трирічного віку аліменти у розмірі 1/6 частки з усіх видів доходів відповідача щомісячно, що відповідає ст. 80, ч. 2 ст. 84 СК України, ст. 206 ЦПК України, та найкращим чином захистить інтереси тимчасово непрацездатної позивачки в потребі в матеріальних коштах в зв`язку з його вихованням малолітньої дитини, та не призведе відповідача до скрутного матеріального становища. Приймаючи таке рішення, суд вважає за доцільне окремо відреагувати на активну позицію третьої особи по справі [PERSON] щодо необґрунтованості заявлених [PERSON] вимог стягнення аліментів на її утримання до трьох річного віку дитини. Так, [PERSON] входячи з захисту власних інтересів на реальне отримання від [PERSON] присуджених аліментів на утримання неповнолітньої дитини, - надає суду відомості про: - стан інвалідності спільної з відповідачем доньки (згідно протоколу ВКК № 147 КЗ «Мирноградський центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON] , [INFO] встановлено інвалідність, діагноз дитячий церебральний параліч, дисплетична форма, нижній парапез, спастична діплегія з порушенням функцій ходьби а.с. 29), - матеріальне положення (згідно довідки № 01-13/300 від 25.09.2018 року Мирноградського центру Комплексної реабілітації осіб з інвалідністю [PERSON] працює на посаді прибиральниці службових приміщень а.с 27); сімейний стан, а саме наявності другої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком дитини спільно проживають (а.с. 28), відсутність нерухомого майна, зокрема власного житла (мешкає в квартирі, належній цивільному чоловіку [PERSON] ). Також [PERSON] зазначає, що реально розуміє неможливість надавати відповідачем [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дружини, саме тому не заявляє відповідний позову в порядку ст. 88 СК України. Суд розцінює такі доводи (пояснення) третьої особи як такі, що направлені на недопущення пред`явлення [PERSON] самостійного позову про зменшення розміру аліментів, присуджених до стягнення на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2009 року народження. Суд акцентує увагу, що захисту підлягає лише порушене право, тому розгляд позовної заяви з урахуванням можливого заявлення в майбутньому [PERSON] позову про зміну розміру аліментів, - є помилковим та не заслуговує на увагу. Правова оцінка аргументам [PERSON] може бути надана судом виключно у разі поставлення під сумнів, оспорювання відповідачем або іншими особами права на отримання аліментів у розмірі 1/3 частки доходів. Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша компенсується за рахунок держав. Так, позивач [PERSON] в силу Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати державного мита, тому судові витрати підлягають стягненню з [PERSON] в дохід держави. Розмір судового збору суд визначає, з урахуванням норми п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі ст. ст. 84,\~180,\~182,\~191\~СК України,

Outcome: partial