Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.01.2019 року звернулася до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання надати дублікати ключів та безперервний доступ до квартири відповідача [PERSON] . В обґрунтування позову зазначила, що є власником 1/3 частини квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . В квартирі вона проживала з 1997 року разом зі своїм колишнім чоловіком [PERSON] , з яким 12.02.2018 р. розлучилась та змушена була виїхати з квартири. [INFO] помер [PERSON] , оскільки покійний був людиною з особовими потребами (ампутація ноги), з 2003 року вона весь час доглядала його, готувала та прибирала. Після смерті [PERSON] спадкоємцями є його діти син [PERSON] та донька [PERSON] . В жовтні місяці, прийшовши до квартири, сумісним власником якої вона є, не змогла потрапити до квартири, оскільки було змінено замки. Згодом, стало відомо, що замки в квартирі змінив відповідач. В позасудовому порядку відповідач відмовляється йти на контакт з нею та впускати її до квартири, внаслідок чого змушена звернутись до суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.02.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.06.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позові вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти розгляду справи у відсутність відповідача та ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідив матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності виданого 08.05.2003 року Фондом комунального майна м.Херсона, згідно з розпорядженням №13965ж від 08.05.2019 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (арк. справи 8). 21 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 21.09.2018 року (арк. справи 12). Згідно довідки №3 від 16.01.2019 р. виданої ОСББ "Надія" за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (арк. справи 13). З висновку за результатами розгляду матеріалів ЄО від 04.12.2018 №24063 за заявою [PERSON] встановлено, що ДОП Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області старшим лейтенантом поліції [PERSON] встановлено, що 04.12.2018 р. до Корабельного ВП надійшла заява від [PERSON] , в якій просить вжити заходів до [PERSON] , який не повертає ключі від вхідних дверей квартири за адресою: [ADDRESS] . В ході проведення перевірки фактів викладених у заяві та спілкуванні в телефонному режимі з [PERSON] встановлено, що в даний час він знаходиться за межами міста у відрядженні, додав, що він дійсно змінив замки на вхідних дверях та забрав ключі від квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки після смерті батька [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] , якій належить 1/3 частина квартири, без його відома почала виносити усі речі (арк. справи 16). 11.12.2018 року [PERSON] направлено на адресу [PERSON] лист, з вимогою надання доступу до її майна, у вигляді передачі їй ключів від квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказаний лист отримано [PERSON] 18.12.2018 р. (арк. справи 14). Відповідно до листа Корабельного ВП ХВП ГУНП в Херсонській області №36/2-3974 від 13.12.2018р., на звернення [PERSON] проінформовано, що 04.12.2018 р. заява була зареєстрована за №24063, подальша перевірка фактів, викладених у заяві закінчена, матеріали перевірки списані у справу (арк. справи 17). З матеріалів спадкової справи №502/2018 заведеної Першою Херсонською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся син померлого [PERSON] (арк. справ 48). Згідно з вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до приписів ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ст. 92 Конституції України передбачено, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 3 ЦК України, яка визначає загальні засади цивільного законодавства, однією з таких засад є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлення права власності або обмежена у його здійсненні у випадках і в порядку, встановлених законом. З матеріалів справи встановлено, що позивач є власником 1/3 частини спірної квартири, а відповідач чинить їй перешкоди у користуванні своєю часткою шляхом заміни замків та відповідно відсутністю у неї безперервного доступу до квартири, співвласницею якої вона є. В супереч вимогам ч. 1 ст. 316 ЦК України право спільної власності позивача залежить від волі інших осіб (відповідачів), а тому позовні вимоги є обґрунтованими, а право спільної сумісної власності підлягає поновленню. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] та у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. [PERSON] чинить перешкоди позивачеві у користуванні спірною квартирою, що підтверджено висновком дільничного офіцера поліції, з якого вбачається, що відповідач змінив замки на вхідних дверях. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний із застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. У зв`язку із цим порушене право позивача підлягає захисту в обраний нею спосіб зобов`язання відповідача надати дублікат ключів, що і забезпечить безперервний доступ до об`єкта права власності позивача, внаслідок чого суд задовольняє позов частково. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За ч.2 ст. 15 ЦПК України професійна правнича допомога здійснюється адвокатом. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, поданий Договір №2 від 15.01.2019 року укладений між [PERSON] та ТОВ "ЮР-КОНСУЛ" про надання юридичної допомоги по цивільній справі (арк. справи 20), розрахунок №15/19 суми гонорару за надання правничої допомоги (арк. справи 21), квитанцію №03 від 15.01.2019 р. про оплату [PERSON] за договором №2 від 15.01.2019 р. 10500,00 грн. (арк. справи 22). Тобто, витрати, які просить стягнути позивач не є витратами на професійну правничу допомогу в розумінні ст. 15, 133, 137 ЦПК України та питання про їх відшкодування не може бути вирішено в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору в розмірі 768,40 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 10 грудня 2019 року. На\~ підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial