Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач згідно з даними відповідного свідоцтва про народження є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , реєстація народження якого проведена відповідно до ст. 126 СК України. Мати вказаної дитини [PERSON] померла. Однак, відповідач ухиляється від виконання обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, щодо виховання, утримання та розвитку вказаної дитини, не піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, зловживає алкогольними напоями, не використовує за призначенням кошти, які отримує на його утримання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово методом фізичного покарання виховував дитину. Крім того, відповідач не працює та веде аморальний спосіб життя. За повідомленням сімейного лікаря амбулаторії загальної практики сімейної медицини вказану дитину на медичні огляди та планові щеплення проводить родичка, оскільки батько не цікавиться його здоров`ям. В зв`язку з усними та телефонними зверненнями сусідів та родичів відповідача працівниками служби в справах дітей та соціального захисту спільно з головою П`ядицької ОТГ та працівниками ювенальної превенції неодноразово здійснювалися виїзди в сім`ю для умов проживання, які є складними: в приміщенні брудно, для дитини не створено відповідні умови для навчання та розвитку. В березні та червні 2020 року відносно відповідача складено протоколи за ст.184 КУпАП. На неодноразові попередження відповідач не реагує та продовжує наражати малолітнього сина на небезпеку, у зв`язку з чим останнього 10.07.2020 року вилучено із сім`ї та влаштовано до Івано-Франківського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей. 23.07.2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто питання про стан виконання відповідачем батьківських обов`язків, за результатами якого прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав вісносно вказаного сина. Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його дитини та стягувати аліменти на його утримання в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму. Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримала із вищевказаних підстав і просить ці вимоги задовольнити. Крім того, зазначила, що відповідач не може створити належних умов для проживання та догляду за малолітнім сином, із долучених фототаблицях вбачається, що не облаштовано для дитини умови проживання. З часу тимчасового влаштування дитини до вищевказаного закладу відповідач відвідав його тільки 1 раз. Крім того, в будинку відповідача проводилось обстеження умов його проживання, відомості про які зазначені у відповідних актах. Останнім часом відповідач не звертався до сільської ради у зв`язку з необхідністю проведення умов проживання для підтвердження інформації про зміну умов проживання. Тому позбавлення батьківських прав відповідача щодо дитини відповідає інтересам останньої. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, не погодившись із доводами позивача. Він просить не позбавляти його батьківськимх прав відносно вказаної дитини, оскільки останні місяці він влаштований на роботу, не вживає спиртних напоїв, в будинку наведено порядок (зробив ремонт - побілку), має намір виховувати свого сина та створив належні умови для проживання цієї дитини. Він також зазначив, що відвідував сина у вказаному закладі двічі, оскільки представник органу опіки та піклування з метою уникнення травмування дитини, а також через карантинні обмеження сказала йому не їздити до сина. Дитину в закладі відвувала невістка відповідача, яка проживає з ним на одному подвір`ї. Відповідач також телефонує до сина та просить повернути йому дитину. Суд, заслухавши учасників справи, свідків, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 26.07.2019 року, про що складено відповідний актовий запис № 13 (а.с.14). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133, 135 Сімейного кодексу України № 00023509743 від 27.07.2019 року державна реєстрація вказаної дитини проведена відповідно до ст. 126 СК України, матір`ю дитини вказана [PERSON] (а.с. 16). [INFO] [PERSON] померла, що стверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2019 року, актовий запис № 55 (а.с. 15). Вказана дитина входять до складу сім`ї відповідача, що стверджується даними довідки № 1284, виданої 02.10.2020 року П`ядицькою сільською радою ОТГ Коломийського району Івано-Франківської області (а.с.13). Згідно з постановою Коломийського міськрайонного суду від 02.04.2020 року [PERSON] за ч. 1 ст. 184 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП та обмежено усним зауваженням (а.с. 25). Згідно із довідкою амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. П`ядики від 08.07.2020 року малолітній [PERSON] на профілактичні огляди з`являється з родичкою (а.с. 20). Наказом служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 10.07.2020 року дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах, а саме [PERSON] , [INFO] , взято на такий облік (а.с. 17). Актами обстежень матеріально-побутових умов стану сім`ї відповідно від 21.02.2020 року, 20.03.2020 року, 10.07.2020 року та 14.01.2021 року, проведених за місцем проживання відповідача та його малолітнього сина в [ADDRESS] , встановлено, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків щодо свого сина, в будинку не прибрано, матеріально-побутові умови проживання незадовільні, відповідач зловживає алкоголем, розкидані речі меблі в аварійному стані (а.с. 21-23). Відповідно до фототаблиць, долучених до позову, зображено вищевказані умови в будинку за місцем проживання відповідача (а.с. 54-59). 10.07.2020 року дитину вилучено з сім`ї та влаштовано до Івано-Франківського обласного центру соціально-психологічної реабілітації для дітей, що підтверджується актом прийому дитини від 10.07.2020 року (а.с. 18). Відповідно до витягу з протоколу № 6 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 23.07.2020 року вирішено надати висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина (а.с. 7). 28.07.2020 року рішенням виконкому П`ядицької сільської ради ОТГ затверджено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина та вирішено звернутись із розглядуваним позовом (а.с. 8). Згідно із характеристикою, виданою вказаною сільською радою 11.08.2020 року, [PERSON] проживає в с. П`ядики та виховує малолітнього сина, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, часто залишає дитину без нагляду, не займається належним вихованням та утриманням сина, використовує фізичні покарання для малолітнього сина, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності щодо виховання сина (а. с. 24). Згідно з листом Івано-Франківського обласного центру соціально-психологічної реабілітації для дітей № 615/387 від 18.09.2020 року відповідач за період перебування його сина у зазначеному центрі жодного разу не приїжджав та не провідував його (а.с. 19). Даними листів вказаного центру від 18.01.2021 року та 18.03.2021 року стверджується, що відповідач відвідував свого сина у вказаному закладі 27.12.2020 року, дитину тричі відвідувала тітка [PERSON] , яка часто телефонує до останнього (а.с. 61,71). Відповідно до результатів соціально-психологічного діагностування психоемоційного стану та сімейних відносин [PERSON] , наданого вищевказаним цетром та проведеним психологом [PERSON] найбільш значимим, головним або найбільш емоційно близьким членом сім`ї дитита вважає матір, яка трагічно загинула. Батька хлопчик називає дядьком, проговорює момент насильницьких дій з боку батька (приниження, нанесення, фізичних травм), а також наявність шкідливих звичок (пияцтво), розгорнутих розмов про батька уникає, часто наголошує, що він старенький (а.с. 62-64). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , інспектор ювенальної превенції сектору превенції Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, пояснила, що вона здійснювала виїзд для обстеження умов проживання відповідача, в будинку якого було брудно, відсутні продукти харчування, спілкуватися відповідач не міг, оскільки був на підпитку, тому було прийнято рішення помістити дитину в центр того ж дня. Крім того, відносно відповідача двічі складено протоколи за ст. 184 КУпАП, одного разу йому дали попередження, іншого - справу закрили, з яких підстав свідку не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , інспектор ювенальної поліції вказаного відділу поліції, пояснила, що сім`я відповідача перебуває в складних життєвих обставинах, оскільки дитина втратила маму. Періодично здійснювалась перевірка за місцем проживання відповідача, який перебував в нетверезому стані, тому свідок вважає, що дитина була без нагляду. Зі слів сусідів дитина неодноразово була без нагляду. Однак, допитаний в судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] малолітній [PERSON] , побачивши відповідача, назвав його татком та обняв, а також пояснив, що хоче жити з батьком, який розхвилювавшись почав плакати. Відповідно до положень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що відповідач кардинально змінив своє ставлення до дитини, довів своє виправлення щодо можливості виконання ним своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого малолітнього сина. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відсутні докази на підтвердження використання коштів відповідачем на утримання сина не за призначенням, а також застосування відповідачем фізичного покарання під час виховання дитини. Тому суд доходить висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно вказаного сина не відповідатиме в даному випадку інтересам цієї дитини. Зважаючи на те, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, що застосовується для впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а відповідач на даний час став на шлях виправлення та бажає здійснювати належний догляд та виховання дитини, позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним. Тому в задоволенні позову слід відмовити, одночасно попередивши [PERSON] про необхідність подальшої позитивної зміни його ставлення до виховання свого малолітнього сина. На підставі наведеного, та ст. 164 -167 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: dismissed