Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 19.03.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором № НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року у сумі 26443,63 доларів США, що за курсом 26.35 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.02.2015 року складає 696789,55 грн. та 20.10.2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подав до суду уточнену позовну заяву в якій зазначив, що він звернувся з даною позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, в інтересах ПАТ «Акцент-Банк», в рамках виконання Договору №1.07 надання послуг (аутсорсинг). [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, в якій просить визнати недійсним з моменту укладання кредитний договір № НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року, який укладений між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та визнати недійсним з моменту укладання договір іпотеки № НАВ0GА00000015 від 19.10.2007 року, який укладений між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, а також пояснив суду, що 19.10.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (надалі банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір №НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року (надалі кредитний договір). Згідно кредитного договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобовязався надати [PERSON] кредит у розмірі 25\~000,00 доларів США на термін до 18.10.2027 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісячно в період сплати, [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно кредитного договору порушення зобовязань за кредитним договором [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць нараховані від суми непогашення в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 25000,00 доларів США. [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконує, а саме перестав вносити суми на погашення кредиту, у звязку з чим станом на 17.02.2015 року має заборгованість в сумі 26443,63 доларів США, яка складається: з 21986,12 доларів США заборгованість за кредитом; 2037,32 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 493,06 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 658,87 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 9.49 доларів США штраф (фіксована частина); 1258,77 доларів США штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязання за Договором №НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року [PERSON] між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено 19.10.2007 року договір поруки №НАВ0GА00000015.1. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п. 5 Позивачам було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням не виконуваних зобовязань за Договором №НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року. Вимога, що була предявлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення. Відповідно до договору факторингу № 1 від 01.11.2007 року з витягом з додатку №1 до цього договору слідує, що Клієнт (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») відступив фактору (ПАТ «Акцент-Банк») право вимоги за кредитним договором №НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року та договором поруки №НАВ0GА0000000015.1 від 19.10.2007 року. Проте, згідно договору №1.07 надання послуг (аутсорсинг) від 01.11.2007 року Виконавець (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») надає в розпорядження [PERSON] (ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» своїх співробітників, для надання послуг [PERSON], а [PERSON] зобовязаний сплатити послугу Виконавця, на умовах зазначених договором. Відповідно до додаткової угоди №2 від 01.11.2012 року до Договору № 1.07 надання послуг (аутсорсинг) послуги Виконавця містять в собі стягнення заборгованості з боржників [PERSON] у звязку з чим виконавець представляє інтереси [PERSON] у судах усіх інстанцій з правами, які передбачені відповідним законодавством для позивача. [PERSON] надає виконавцю довіреність, в якій детально відображається суть повноважень і які надаються Виконавцем від імені [PERSON] юридичні дії. На розгляд Виконавця, стягнення заборгованості з боржників [PERSON] здійснюється в його інтересах, які від його імені, так і від імені Виконавця, при цьому у випадку стягнення Виконавцем у ході виконання цього договору з боржників замовника заборгованості усе отримане підлягає передачі [PERSON]. В рамках виконання Договору № 1.07 надання послуг (аутсорсинг) та в межах повноважень ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з даною позовною заявою в інтересах ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК». На підставі викладеного просив стягнути з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» солідарно заборгованість за кредитним договором № НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року у сумі 26443,63 доларів США, що за курсом 26.35 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.02.2015 року складає 696789,55 грн. При цьому просив відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним з моменту укладання кредитного договору № НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року та визнання недійсним з моменту укладання договору іпотеки № НАВ0GА00000015 від 19.10.2007 року. При цьому зазначив, що на обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає, що відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» та Постанови правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 [PERSON] до підписання кредитного договору не повідомив належним чином Споживача про основні умови кредитування, відмінності схем кредитування, ризики, які покладаються на споживача додатково у звязку із застосуванням в договору іноземної валюти, не надав даних щодо реальної процентної ставки та повної вартості кредиту для споживача. Навпаки, схиляючи споживача до оформлення кредитного договору в іноземній валюті, ввів в оману щодо подальшого зниження курсу долара США по відношенні до гривні. З таким твердження [PERSON] не погоджується, оскільки перед укладанням договору [PERSON] самостійно, з власної волі та ініціативи звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з заявою в якій просив надати кредит у доларах США в розмірі 25 тисяч на купівлю автомобіля. Після розгляду його заяви Банком було запрошено заявника та перед укладанням кредитного договору ознайомлено з усіма істотними умовами договору, відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» та постанови НБУ від 10.05.2007 року № 168 про що свідчить підпис [PERSON] при ознайомлення ним з умовами кредитування. В цих умовах кредитування розшифровується орієнтовна сукупна вартість кредиту та інші умови кредитування. Щодо отримання кредиту у розмірі 25 тис. доларів США зазначив, що згідно квитанції №001 від 19.10.2007 року [PERSON] отримав у Красноградському відділенні Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» через касу 25 тис. доларів США про що свідчить його підпис на квитанції. В свою чергу відповідно до умов договору [PERSON] відкрив відповідний рахунок на який позичальник зобовязаний здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором. Щодо сплати позичальником єдино разової комісії у розмірі 3 відсотків від суми кредиту, то згідно квитанції від 19.10.2007 року № 007 позичальник сплатив 3787,50 грн. (126250 грн. (еквівалент 25 тис. доларів США)х3%). Банк зі свої сторони виконав всі зобовязання за кредитним договором, сторони при укладанні кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору після чого на добровільній основі підписав його, однак позичальник ухиляється від виконання своїх зобовязань, що передбачені кредитним договором, а відтак відсутні будь-які правові підстави для визнання недійсним кредитного договору, а твердження про те, що при видачі кредиту було порушено ЗУ «Про захист прав споживачів» є безпідставним. Крім того позичальник не довів і наявності у діях Банку нечесної підприємницької практики, а саме, будь-якої підприємницької діяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. При цьому, сам позивач обрав форму кредитування, тобто позивач зробив свій вибір усвідомлено. Таким чином, зміст Кредитного договору від 19.10.2007 року укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] не суперечить положенням законодавства України, а тому правові підстави для визнання його недійсним відсутні. Крім того, представник позивача просив суд застосувати до вимог зустрічного позову про визнання спірних правочинів недійсними позовну давність, вказуючи на те, що строк позовної давності (3 роки) має рахуватися від дати укладання спірних договорів 19.10.2007 року. Представник [PERSON] в судовому засіданні позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з вказаних вище підстав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором, а зустрічний позов [PERSON] про захист прав споживача задовольнити. Крім того в судовому засіданні пояснив, що у 2007 році ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відступив всі права вимоги до [PERSON] згідно спірного кредитного договору № НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року, отримав повне погашення заборгованості за кредитом від третьої особи. Таким чином на час звернення з позовом до суду і на час розгляду справи у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні будь-які права вимоги як до [PERSON] та і до його поручителя [PERSON] При зверненні з позовом до суду ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укрив факт відступлення ним права вимоги до відповідачів на користь третьої особи та факт погашення перед ним заборгованості за кредитним договором в повному обсязі. Наявність договору про надання послуг аутсорсингу, який до того ж припинив дію до моменту звернення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом до суду, не відміняє імперативних положень ст. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК України. Закон передбачає дві можливості звернення будь-якої особи до суду: від власного імені для захисту власного права, або від імені іншої особи в її інтересах в якості її представника. Оскільки позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заявлений від власного імені на захист власного права, договір про надання послуг аутсорсингу та повязані з ним документи не мають відношення до заявленого позову. З огляду на викладене просив відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Зустрічні позовні вимоги обґрунтовував тим, що до укладання та під час укладання кредитного договору було порушено право [PERSON], як споживача фінансових послуг на отримання повної та достовірної інформації про фінансову послугу, в першу чергу щодо її дійсної вартості для нього. Внаслідок вказаних порушень, які є нечесною підприємницькою практикою з боку фінансової установи, [PERSON] укладено кредитний договір, який не відповідає вимогам чинного законодавства, не відповідає його власним інтересам та вільному волевиявленню, оскільки містить в собі умови щодо прихованих видів доходу фінансової установи за рахунок споживача. Недійсність основного зобовязання тягне за собою недійсність похідного зобовязання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився від нього 12.08.2015 року до суду надійшла телефонограма в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов не визнає. Представник третьої особи ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не зявився, від третьої особи до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи без представника ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК». Вислухавши пояснення представників позивача, представника відповідача, перевіривши письмові докази у справі, суд вважає позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» таким, що не підлягає задоволенню та зустрічний позов [PERSON] також таким, що не підлягає задоволенню враховуючи наступне. Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 19.10.2007 року було укладено кредитний договір №НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року згідно якого [PERSON] отримав кредитні кошти: шляхом видачі готівки через касу на строк з 19.10.2007 року по 18.10.2027 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії (Кредит) у розмірі 31151,40 доларів США на наступні цілі: придбання автомобіля у розмірі 25000,00 доларів США, а також у розмірі 6151,40 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 даного Договору та винагороди за проведення за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період 15 по 22 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 311,34 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (а.с. 13-14 том 1). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року [PERSON] між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено 19.10.2007 року договір поруки №НАВ0GА00000015.1 (а.с.16 том 1). Крім того в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №НАВ0GА00000015 від 19.10.2007 року. Відповідно до ч.1 ст. ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Розмір\~\~процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.\~\~Позичальник зобов'язаний повернути кредит кредитодавцеві у термін, встановлений договором. Відповідно до квитанції №001 від 19.10.2007 року [PERSON] отримав у Красноградському відділенні Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» через касу банку 25 тисяч доларів США, а отже банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі. Із матеріалів справи вбачається, що станом на 17.02.2015 року заборгованість за кредитним договором №НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року склала 26443,63 доларів США, що за курсом 26,35 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.02.2015 року складає 696789,55 грн., яка складається з наступного: - 21986,12 доларів США заборгованість за кредитом; - 2037,32 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 493,06 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; - 658,87 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. А також штрафи відповідно до Договору: - 9,49 доларів США штраф (фіксована частина); - 1258,77 доларів США штраф (процентна складова) (а.с. 4-7 том 1). До теперішнього часу заборгованість за кредитним договором не погашена, кредитний договір не розірваний. Але не зважаючи на вище викладене, за наслідками зясування обставин справи та перевірки їх доказами позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення солідарно з відповідачів на його користь заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню виходячи з такого. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 19.03.2015 року звернувся до суду з позовом, з метою захисту свого порушеного права (а.с.2-3 том 1) та позов обґрунтований тим, що банк свої договірні зобовязання виконав, а відповідач [PERSON] свої договірні зобовязання не виконав. Посилаючись на ч. 2 ст. 1050 ЦК України позивач зазначив, що в нього є право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту, а також згідно ст.ст. 554, 610 ЦК України - вимагати солідарної відповідальності перед ним поручителя [PERSON] На підставі клопотання представника відповідача [PERSON] були долучені до матеріалів справи та досліджені: письмове повідомлення про відступлення прав за кредитним договором; договір факторингу №1 від 01.11.2007 року, укладений між Приватбанком та Акцен-Банком; виписка по рахунку №22030057114664. Згідно пункту 1 договору факторингу ПриватБанк відступив в повному обсязі Акцент-Банку права вимоги, що випливають з договорів, до боржників згідно переліку (додаток № 1 до договору), в тому числі до [PERSON] згідно кредитного договору № НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року (а.с. 184, 188-190 том 1). Відступлено право вимоги на отримання на свою користь від Боржників платежів по кредиту, відсоткам, комісіям, винагородам, інших платежів, неустойки (штрафу), пені, які існують у Приватбанка відповідно до умов кредитного договору на дату укладання договору факторингу, а також всіх цих видів платежів, права на отримання яких від [PERSON] виникне після укладення договору факторингу, до повного виконання зобовязань боржником, та всіх інших прав в повному обсязі. Листом від 01.11.2007 року № 20.1.1.3.2/6-6220/1142 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомив [PERSON] про відступлення прав вимоги (а.с. 56 том 1). Згідно виписки по рахунку № 22030057114664 за кредитом проведена операція отримання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 28.12.2007 року від ПАТ «Акцент-Банк» 24912,60 доларів США в якості закриття заборгованості згідно договору про відступлення права (а.с. 174 том 1). Отже вказаними документами у сукупності підтверджується, що в 2007 році ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відступив всі права вимоги до [PERSON] згідно №НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року, отримав повне погашення заборгованості за кредитом від третьої особи ПАТ «Акцент-Банк». ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в уточненій позовній заяві (а.с. 21-24 том 2) зазначає, що він звернувся з даною позовною заявою до відповідачів в інтересах ПАТ «Акцент-Банк» в рамках виконання Договору №1.07 надання послуг (аутсорсинг) (а.с. 168-172 том 1). Так згідно договору №1.07 надання послуг (аутсорсинг) від 01.11.2007 року Виконавець (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надає в розпорядження [PERSON] (ПАТ «Акцент-Банк» своїх співробітників, для надання послуг [PERSON], а [PERSON] зобовязаний сплатити послугу Виконавцю, на умовах зазначених договором. Відповідно до додаткової угоди № 2 від 01.11.2012 року до Договору № 1.07. надання послуг (аутсорсинг) послуги Виконавця містять в собі стягнення заборгованості з боржників [PERSON] у звязку з чим Виконавець представляє інтереси [PERSON] у судах усіх інстанцій з правами, які передбачені відповідним законодавством для позивача. [PERSON] надає виконавцю довіреність, в якій детально відображається суть повноважень і які надаються Виконавцем від імені [PERSON] юридичні дії. На розсуд виконавця, стягнення заборгованості з боржників [PERSON] здійснюється в його інтересах, які від його імені, так і від імені Виконавця, при цьому у випадку стягнення Виконавцем у ході виконання цього договору з боржників замовника заборгованості, усе отримане підлягає передачі [PERSON]. Позивачем ПАТ «КБ ПРИВАТБАНК» було надано суду не посвідчену належним чином копію довіреності №2296 від 02.12.2009 року, видану ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. а.с. 173 том 1) в процесі розгляду справи судом було витребувано для огляду в судовому засіданні оригінал вказаною довіреності, оскільки дата, до якого вона дійсна, викликала сумнів, на що судом від ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» було отримане повідомлення, що оригінал вказаної довіреності не зберігся, оскільки була видана нова довіреність №986 від 25.12.2012 року (а.с. 78 том 2) та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» була надана суду копія довіреності № 986 від 25.12.2012 року терміном дії до 31.12.2015 року, яка належним чином посвідчена (а.с. 78-80 том 2). Довіреність є документом, що посвідчує представництво однієї особи іншою перед третіми особами (ч. 3 ст. 244 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 237 ЦК України не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені. Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом від власного імені, стверджуючи про порушення його особистих прав і тільки в процесі розгляду справи було встановлено, що він діє в інтересах ПАТ «Акцент-Банк» на підставі договору №1.07 надання послуг (аутсорсингу). Про те слід зазначити, що строк дії довіреності №986 від. 25.12.2015 року не співпадає зі строком дії договору про надання послуг аутсорсингу. З тексту договору № 1.07 надання послуг (аутсорсингу) від 01.11.2007 року та додатків до нього вбачається, що строк його дії закінчився 02.11.2013 року. Разом з тим суд враховує, що цивільним законодавством розрізняються поняття строку і терміну. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч. 2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Сторони договору №1.07 про надання послуг (аутсорсинг) від 01.11.2007 року в якості способу визначення тривалості дії договору застосували термін конкретну календарну дату 01.11.2012 року (п.4.2. договору). В пункті 2 Додаткової угоди № 2 до договору № 1.07 застосовано також термін конкретну календарну дату 02.11.2013 року. Крім того, зазначено, що у випадку, якщо не пізніше 1 місяця до закінчення дії договору жодна зі сторін не повідомить про припинення його дії іншу сторону, він вважається продовженим на тих самих умовах на строк, який встановлений при укладанні договору. Але відповідно до чинного законодавства строк, як період часу, який вимірюється роками, тижнями, днями або годинами в договорі аутсорсигнгу не визначався, а отже дію договору № 1.07 про надання послуг (аутсорсинг) від 01.11.2007 року припинено 02.11.2013 року, тобто даний договір втратив чинність. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 13 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не підтвердив факт наявності у нього порушених цивільних прав стосовно суми заборгованості за кредитним договором на час розгляду справи, оскільки свої права по зазначеному кредитному договору №НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року передав ПАТ «Акцент-Банк» відповідно до договору факторингу № 1 від 01.11.2007 року, отримав 28.12.2007 року від ПАТ «Акцент-Банк» 24912,60 доларів США в якості закриття заборгованості згідно договору про відступлення права, при цьому дія договору надання послуг (аутсорсинг) від 01.11.2007 року припинено 02.11.2013 року, а тому підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не має . Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним з моменту укладання кредитного договору № НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року, який укладений між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та визнання недійсним з моменту укладання договору іпотеки № НАВ0GА00000015 від 19.10.2007 року, який укладений між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід зазначити, що його вимоги також не підлягають задоволенню за недоведеністю враховуючи наступне. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5-6 ст. 203 ЦК України. Згідно даних норм ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити нормам Цивільного кодексу, актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Судом встановлено, що перед укладання кредитного договору 16.10.2007 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою в якій просив надати кредит у доларах США в розмірі 25 тисяч на купівлю автомобіля. На підставі його заяви банком 16.10.2015 року було прийнято рішення про надання кредиту [PERSON] на зазначені цілі. (а.с. 15 том 1). Отже [PERSON] сам обрав форму кредитування, тобто зробив свій вибір усвідомлено, про що свідчить його підпис у вказаній заяві. При цьому сам кредитний договір між [PERSON] та Банком був укладений лише 19.10.2015 року. Відповідно до квитанції №001 від 19.10.2007 року [PERSON] отримав у Красноградському відділенні Харківського ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» через касу банку 25 тисяч доларів США (а.с. 154 том 1) про, що свідчить його підпис на квитанції. В свою чергу відповідно до умов договору [PERSON] відкрив відповідний рахунок на який позичальник зобовязаний здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором, а отже посилання [PERSON] на те, що ним кредит було отримано у національній валюті гривні є безпідставними. За договором кредиту №НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року, позивальник [PERSON] зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання ним умов щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках, передбачених договорами кредиту. Відповідач ознайомлений з умовами Договору кредиту, ніяких заперечень, а також непорозумінь його положень не було, оскільки [PERSON] починаючи з дати підписання договору 19.10.2007 року і по 30.04.2014 року потягом 7 років виконував умови кредиту в повному обсязі, крім того зобовязання за кредитним договором з моменту його укладання сторонами не змінювалися. Із вимогою про розірвання кредитного договору та іпотечного договору чи їх зміну позивач [PERSON] до банку не звертався. Вимагаючи визнавати недійсними кредитний договорів та іпотечний договір на [PERSON], як на позивача, покладається відповідно до ст. 60 ЦПК України обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. Проте ним, як позивачем, не доведено наявність всіх умов необхідних для визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів. Крім того, відповідно до ст. 36 ЗУ «Про національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком. Валютні курси, як зазначено в ч.1 ст. 8 декрету КМ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлюється Національним банком за погодженням з Кабінетом Міністрів. Згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют, затвердженого постановою правління НБУ від 12.11.2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь яких законних підстав уважати, що зміна встановленого курсу не настане. [PERSON] та його представником не доведено, що сторони при укладанні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. Відповідальність за валютні ризики лежить на позичальнику, а відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено ст. 617 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже [PERSON] зобов'язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та законодавства. Частиною ч. 1 ст. 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229), такий правочин визнається судом недійсним. У відповідності до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 № Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 № Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Судом встановлено, що між сторонами укладено три договори: між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] кредитний та іпотечний, та між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] - договір поруки. Як вбачається з матеріалів справи доказів того, що вказані договори вчинено під впливом обману щодо подальшого зниження курсу долару США, матеріали справи не містять і в суді їх сторони не надали. Навпаки підписи [PERSON] та [PERSON] в договорах свідчать про те, що вони ознайомлені з умовами договорів, зокрема з умовами кредитування, що свідчить про те, що кредитний договір підписаний добровільно не під впливом тяжких обставин, загрози, примусу, насильства (морального, фізичного). Доводи [PERSON] стосовно того, що при укладанні кредитного договору порушено його права як споживача, зокрема він не був повідомлений про реальну сукупну вартість кредиту (з урахуванням процентної ставки, комісії банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб), про реальну відсоткову ставку за кредитним договором; про зміст ануїтетних платежів, судом не приймаються до уваги з наступних підстав. Пунктом 6.5 спірного кредитного договору №НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року визначено, що детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п.п. 6.2, 7.1 цього Договору: сума кредиту, відсотки, винагороди, комісії, неустойки, затрати, збитки. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено необхідні дані про вартість кредиту, зокрема суму кредиту, розмір страхового платежу, встановлено порядок його сплати, розмір відсотків, період сплати заборгованості за кредитом, розмір щомісячного платежу, його склад тощо. Доказів зміни процентної ставки матеріали справи не містять. Проценти за кредитним договором нараховувалися згідно умов договору. Крім того суд зазначає, що [PERSON] не заявлялось в суді клопотання про призначення відповідної судово-економічної експертизи щодо визначення чи має спірний кредитний договір в собі умови щодо прихованих видів доходу фінансовою установою за рахунок споживача, а для зясування зазначених обставин справи суду необхідні знання відповідного фахівця, а отже викладені [PERSON] доводи на підтвердження своїх позовних вимог щодо прихованих видів доходу відповідно до ст. 60 ЦПК України є недоведеними і ґрунтуються на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже на час розгляду даної справи судом не встановлено порушення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» при укладанні кредитного № НАВ0GА0000000015 від 19.10.2007 року з [PERSON] вимог передбачених ЗУ «Про захист прав споживача» та інших положень законодавства України. [PERSON] не довів і наявності у діях Банку нечесної підприємницької практики, а саме, будь-якої підприємницької діяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або меже вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції, оскільки сам [PERSON] обрав форму кредитування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що доводи [PERSON] та його представника не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, є необґрунтованими у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними з моменту укладання за недоведеностю, що не перешкоджає [PERSON] звернутися з даним позовом до суду повторно. Крім того, суд зазначає, що підстав для застосування строків позовної давності щодо вимог зустрічного позову [PERSON] про захист прав споживача на підставі ст. 261 ЦПК України та пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судом не вбачається, оскільки [PERSON] про порушення своїх прав дізнався лише після предявлення до нього позовної заяви ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення солідарно з поручителем заборгованості за кредитним договором. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі ст.ст.11, 13, 15, 229, 230, 237, 244, 251, 252, 261, 598, 617, 626, 699, 1049, 1046, 1047, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України,

Outcome: dismissed