Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] у квітні місяці 2017 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до комунальної установи «Кодимська центральна районна лікарня» (далі КУ «Кодимська ЦРЛ») про визнання незаконним та скасування наказу головного лікаря №22 від 15 лютого 2017 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани. В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що працює лікарем-стоматологом-терапевтом КУ «Кодимська ЦРЛ» та за сумісництвом лікарем-статистом інформаційно-аналітичного відділу ЦРЛ. 15 лютого 2017 року головним лікарем КУ «Кодимська ЦРЛ» було видано наказ №22, яким її притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності є акт перевірки робочого часу від 01 лютого 2017 року, складений головним лікарем ЦРЛ [PERSON], а також головою Кодимської райдержадміністрації [PERSON] та головою Кодимської районної ради [PERSON], в якому зазначено про її відсутність на робочому місці 01 лютого 2017 року в кабінеті статистики з 15 год.50 хвилин до 18 год.50 хвилин. Вважає притягнення до дисциплінарної відповідальності з цих підстав незаконним, оскільки згідно із функціональними обовязками вона, як лікар-статист, під час робочого часу має право перебувати в будь-яких кабінетах структурних підрозділів лікарні, перевіряючи статистично-звітну інформацію, збираючи та роблячи статистичні звіти по даним службам. У зазначений в акті від 01 лютого 2017 року час вона перебувала в стоматологічному кабінеті ЦРЛ, який знаходиться в іншій будівлі ніж кабінет статистики, де складала звіт за формою №032-2/о, затвердженою наказом Міністерства охорони здоровя України №527 від 28 липня 2017 року. Іншою підставою накладення дисциплінарного стягнення явилась заява головного бухгалтера ЦРЛ [PERSON] від 02 лютого 2017 року про нібито вчинення нею протиправних дій в приміщенні бухгалтерії лікарні. Дійсно 01 лютого 2017 року за дорученням голови профспілкового комітету КУ «Кодимська ЦРЛ» [PERSON] в кабінеті бухгалтерії ЦРЛ вона проводила перевірку факту фальсифікації заяви працівника лікарні [PERSON] про вихід із членів профкому, в ході якою було підтверджено, що вказаний працівник заяви про вихід із профкому не писав, а вказану заява про її вихід із профкому було сфальсифіковано. При цьому, ніяких протиправних дій під час цієї перевірки вона не вчиняла, що підтверджено рішенням Кодимського районного суду Одеської області, яким її визнано невинуватою у вчиненні інкримінованого їй порушення. З цих підстав вважає накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани незаконним, тому просить наказ головного лікаря ЦРЛ №22 від 15 лютого 2017 року скасувати. Представники відповідача [PERSON] (головний лікар КУ «Кодимська ЦРЛ», діє за посадою) та [PERSON] (діє відповідно до довіреності від 01 липня 2017 року, строком дії до 31 грудня 2017 року) заявленого позову не визнали та пояснили, що позивач [PERSON] допустила істотні порушення трудової дисципліни, за які була притягнута до дисциплінарної відповідальності із накладенням стягнення у вигляді догани. Зокрема, 01 лютого 2017 року в період з 15 год.50 хвилин до 18 год.50 хвилин позивач була відсутні на своєму робочому місці в кабінеті статистики, про що був складений акт перевірки робочого часу. Крім цього, того ж дня, тобто 01 лютого 2017 року, [PERSON] в кабінеті головного бухгалтера ЦРЛ вчинила сварку з бухгалтером [PERSON], в ході якої вела себе неналежно. Вважають ці порушення істотним порушенням трудової дисципліни, а тому просять у задоволенні позову відмовити, вважаючи оскаржуваний позивачем наказ законним. Окрім цього, представник відповідача [PERSON] вказав, що позивач [PERSON] позбавлена можливості оскаржувати наказ про накладення догани в судовому порядку, оскільки зверталась до комісії з трудових спорів ЦРЛ, яка визнала цей наказ необґрунтованим, тому позивач повинна була не звертатись до суду із вказаним позовом, а отримати посвідчення, яке має силу виконавчого листа, та вимагати примусового виконання рішення комісії з трудових спорів. Вислухавши пояснення сторін, а також свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив наступне. Згідно з ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 02 серпня 1993 року працює лікарем-стоматологом-терапевтом КУ «Кодимська ЦРЛ» та сумісництвом - лікарем-статистом інформаційно-аналітичного відділу ЦРЛ. Наказом головного лікаря КУ «Кодимська ЦРЛ» №22 від 15 лютого 2017 року позивача за порушення трудової дисципліни притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено стягнення у вигляді догани (а.с.16). Підставою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є акт перевірки робочого часу від 01 лютого 2017 року та заява бухгалтера [PERSON] від 02 лютого 2017 оку (а.с.17,18). За загальним правилом індивідуальні трудові спори вирішуються судами безпосередньо або після їх попереднього розгляду комісією по трудових спорах (КТС). Так, відповідно до ст.221 КЗпП трудові спори розглядають комісії по трудових спорах або суди. В районних судах розглядаються трудові спори за заявою працівника, який не згоден з рішенням комісії по трудових спорах (п.1 ч.1 ст.231 КЗпП), або позови, подані у передбачених ст.232 КЗпП випадках. Разом з цим, Пленум Верховного Суду України в п.8 постанови від 1 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз'яснив, що суд не вправі відмовити особі в прийнятті позовної заяви лише з тієї підстави, що її вимоги можуть бути розглянуті в передбаченому законом досудовому порядку. Отже, наявність у позивача можливості вирішити виниклий трудовий спір в позасудовому порядку, зокрема шляхом звернення з відповідною заявою до комісії по трудових спорах, не позбавляє її права захистити своє порушене право в судовому порядку. При цьому, сама адміністрації КУ «Кодимська ЦРЛ» в листі №192 від 24 березня 2017 року ставить під сумнів легітимність функціонування комісії по трудовим спорам ЦРЛ (а.с.24), а висновок комісії від 28 лютого 2017 року за своєю формою та змістом не відповідає вимогам ст.227 КЗпП, зокрема не містить мотивованого остаточного рішення комісії, в ньому лише зазначено позицію кожного із членів комісії (а.с.22). Відповідно до ст.139 КЗпП працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника чи уповноваженого ним органу, додержуватись трудової дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці. Трудова дисципліна забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу (ст.140 КЗпП). Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту (ст.141 КЗпП). Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у вигляді догани чи звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст.148 КЗпП України). Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як вже зазначалось, підставою для притягнення позивача [PERSON] до дисциплінарної відповідальності є акт перевірки робочого часу від 01 лютого 2017 року, підписаний головним лікарем ЦРЛ [PERSON], а також головою Кодимської райдержадміністрації [PERSON] та головою Кодимської районної ради [PERSON], в якому зазначено про відсутність позивача 01 лютого 2017 року на робочому місці в кабінеті статистики з 15 год.50 хвилин до 18 год.50 хвилин. З цим актом перевірки позивач [PERSON] не погодилась та надала письмові пояснення, в яких вказала, що у вказаний в акті час вона перебувала в стоматологічному кабінеті ЦРЛ, де виготовляла статистичний звіт, вказавши, при цьому, свідка (завідуючої поліклініки), який може цю обставину підтвердити (а.с.17,18). Відповідно до ст.142 КЗпП трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. З наявного у справі розкладу робочого часу працівників поліклініки КУ «Кодимська ЦРЛ», затвердженого головним лікарем ЦРЛ 19 січня 2017 року, вбачається, що і основним, і додатковим (за сумісництвом) робочим часом лікаря [PERSON] є її робота в період з 15 год.21 хв. до 19 год.12 хвилин (а.с.14). Вказану розбіжність головний лікар ЦРЛ в судовому засіданні пояснив допущеною технічною помилкою (опискою) та уточнив, що основний час роботи позивача [PERSON] з 8 год. до 15 год.06 хв. та додатковий час (за сумісництвом) з 15 год.21 хв. до 19 год.12 год. Відповідно до п/п.7.1 та 7.2 п.7 посадової інструкції лікаря-стоматолога-терапевта [PERSON], затвердженої наказом головного лікаря №43 від 01 квітня 2013 року, остання під час виконання функціональних обовязків лікаря-стоматолога знаходиться в робочому стоматологічному кабінеті. При необхідності консультує хворих в стаціонарних відділеннях і може бути присутньою при проведенні лабораторних та стаціонарних методів обстеження в оргметодкабінеті (а.с.10-11). Відповідно до п/п.7.1 п.7 посадової інструкції лікаря-статистика інформаційно-аналітичного відділу, затвердженої наказом головного лікаря №43 від 01 квітня 2013 року, під час виконання функціональних обовязків лікар-статист може знаходитись в окремому кабінеті відділу статистики, оснащеному необхідним обладнанням та матеріалами, або в кабінеті структурних підрозділів лікарні, перевіряючи статистично-звітну інформацію збираючи та роблячи статистичні звіти по даним служби (а.с.12-13). Отже, робочим місцем позивача [PERSON] як лікаря-стоматолога визначено стоматологічний кабінет, а як лікаря-статистика кабінет статистики або кабінет інших структурних підрозділів ЦРЛ незалежно від робочого часу. З акту перевірки робочого часу від 01 лютого 2017 року вбачається, що позивач в період з 15 год.50 хв. до 18 год.50 хв. (тобто в додатковий робочий час (за сумісництвом)) була відсутня в кабінеті відділу статистики. В судовому засіданні головний лікар [PERSON] пояснив, що перевірка наявності позивача на робочому місці здійснювалась лише в кабінеті відділу статистика, двері якого в зазначений в акті час були зачинені на замок. Наявності позивача в інших приміщеннях ЦРЛ не перевірялось. Заперечуючи проти цього, позивач [PERSON] в акті від 01 лютого 2017 року власноруч вказала, що у зазначений в ньому час перебувала в стоматологічному кабінеті ЦРЛ. В судовому засіданні позивач викладене підтвердила, вказавши, що у вказаний час через відсутність окремого кабінету у відділі статистики та необхідного для роботи обладнання, перебувала в стоматологічному кабінеті, розташованому в іншому приміщенні ЦРЛ, де складала статистичний звіт. Свідок [PERSON], яка є завідуючою поліклініки КУ «Кодимська ЦРЛ», в судовому засіданні пояснила, що дійсно 01 лютого 2017 року комісія у складі головного лікаря ЦРЛ [PERSON], голови Кодимської райдержадміністрації [PERSON] та голови Кодимської районної ради [PERSON] близько 17 години здійснювала перевірку дотримання працівниками лікарні, у т.ч. і свідком, трудової дисципліни. На момент перевірки свідок знаходилась в своєму робочому кабінеті, розташованому в приміщенні поліклініки, яка (поліклініка) через пізній час вже була закрита зсередини. Членам комісії свідок повідомили, що на робочих місцях перебувають і інші лікарі, зокрема і лікар [PERSON], яка в той момент знаходилась в стоматологічному кабінеті, що свідок сама бачила. Однак, члени комісії цю інформацію не перевірили та з приміщення поліклініки пішли в бік адміністративної будівлі ЦРЛ, розташованій в іншому місці. Вважає, що лікар [PERSON] мала право знаходитись в стоматологічному кабінеті, де і перебувала на момент перевірки, що не було враховано комісією, яка цю перевірку проводила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що працює лікарем-стоматологом КУ «Кодимська ЦРЛ» та 01 лютого 2017 року близько 19 години після закінчення робочого дня забирав свою дружину [PERSON] зі стоматологічного кабінету ЦРЛ. Таким чином, акт перевірки від 01 лютого 2017 року про відсутність позивача [PERSON] в кабінеті статистики ЦРЛ в період з 15 год.50 хв. до 18 год.50 хв. не є безумовним доказом порушення нею трудової дисципліни у вигляді відсутності на робочому місці взагалі, оскільки згідно з посадовими обовязками позивач має право виконувати обовязки лікаря-статистика не лише в кабінеті відділу статистики, а й в кабінетах інших структурних підрозділів ЦРЛ, наявності позивача в яких члени комісії 01 лютого 2017 року не перевірили, незважаючи на повідомлення завідуючої поліклініки [PERSON] про перебування позивача на час перевірки в стоматологічному кабінеті районної лікарні, який розташований в іншому приміщенні. Отже, твердження відповідача про порушення позивачем [PERSON] трудової дисципліни у вигляді відсутності на робочому місці 01 лютого 2017 року в період з 15 год.50 хв. до 18 год.50 хв. є недоведеним, фактично є припущенням, зробленим лише у звязку з відсутністю позивача в кабінеті відділу статистики, який не є основним і єдиним її робочим місцем. При цьому, будь-яких належних та допустимих доказів відсутності позивача [PERSON] у зазначений в акті час в інших приміщеннях структурних підрозділів ЦРЛ, в яких вона має законне право перебувати протягом робочого часу, головний лікар на момент прийняття оскаржуваного позивачем наказу №22 не мав та твердження позивача, а також свідків [PERSON] і [PERSON] щодо перебування позивача в стоматологічному кабінеті, не перевірив та не спростував. Відтак, виходячи зі змісту ч.3 ст.62 Конституції України, встановлені судом сумніви тлумачаться на користь позивача [PERSON] Іншою підставою накладення на позивача [PERSON] стягнення у вигляді догани є заява бухгалтера [PERSON] від 02 лютого 2017 року, в якій вказано, що позивач 01 лютого 2017 року в кабінеті бухгалтера ЦРЛ розмовляла із нею на підвищених тонах та чинила на неї психологічний тиск. З цього приводу відносно [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.173 КУпАП (дрібне хуліганство), однак постановою судді Кодимського районного суду Одеської області від 01 березня 2017 року позивача визнано невинною у вчиненні інкримінованого їй порушення (справа №503/246/17). З постанови судді вбачається, що допитані під час розгляду справи свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не підтвердили вчинення позивачем будь-яких протиправних дій, які б могли свідчити про порушення нею трудової дисципліни. Відсутність з боку позивача будь-яких протиправних дій під час вказаної в заяві [PERSON] події в судовому засіданні підтвердили і допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON], перевірку фальсифікації заяви якої про вихід із членів профкому [PERSON] за дорученням голови профкому і здійснювала. Отже, накладення на позивача [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани за вказану в заяві [PERSON] від 02 лютого 2017 року подію не може вважатись обґрунтованим та законним, оскільки головним лікарем не доведено яке саме порушення трудової дисципліни допущено позивачем, не встановлено та не відображено в оскаржуваному наказі його характеру, в чому воно полягає та яку відповідальність тягне за собою. Крім цього, оскаржуваний позивачем наказ №22 від 15 лютого 2017 року не містить належних відомостей щодо конкретних порушень позивачем трудових та посадових обов'язків, визначених посадовою інструкцією. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] є членом первинної профспілкової організації КУ «Кодимська ЦРЛ». Відповідно до ч.2 ст.41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" та ч.2 ст.252 КЗпП України однією з гарантій можливості здійснення працівниками підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. У звязку з цим, 07 лютого 2017 року головним лікарем КУ «Кодимська ЦРЛ» профспілковому комітету було направлено подання про надання згоди про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, але рішенням первинної профспілкової організації КУ «Кодимська ЦРЛ», оформленим протоколом від 08 лютого 2017 року, у наданні такої згоди було відмовлено (а.с.19,20). Отже, судом не встановлено обставин, які б переконливо доводили порушення позивачем [PERSON] трудової дисципліни у частині відсутності 01 лютого 2017 року на визначеному посадовими інструкціями робочому місці та під час події, яка мала місце того ж дня в кабінеті бухгалтерії ЦРЛ. Відтак, наказ головного лікаря ЦРЛ №22 від 15 лютого 2017 року визнається судом необґрунтованим, прийнятим в результаті проведення неповної перевірки, без зясування та встановлення всіх необхідних для накладення дисциплінарного стягнення обставин порушення позивачем трудової дисципліни, а тому підлягає скасуванню. У звязку з цим, відповідно до ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 640 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом (квитанція №0830-4617-6875-9019 від 10 квітня 2017 року). На підставі викладеного,

Outcome: approved