Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що житловий будинок [ADDRESS], 1977 року побудови, належав до майна колгоспного двору, на час припинення якого його членами були: її баба [PERSON] та дядько [PERSON], які набули право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору в рівних частках. Її батько [PERSON] помер [INFO] року. [INFO] року померла її баба [PERSON], спадщину після смерті якої згідно ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР прийняла вона, вступивши у володіння та управління спадковим майном. Її дядько [PERSON], син спадкодавці, на час смерті останньої фактично в будинку не проживав, а був лише зареєстрованим, не вступив у володіння та управління спадковим майном та за оформленням свої прав до нотаріальної контори не звертався. [INFO] року її дядько [PERSON] помер, спадщину після смерті якого прийняла вона, спадкоємиця за заповітом, посвідченим 3 липня 1998 року секретарем Бесідської сільської ради, звернувшись 24 жовтня 2016 року до Ставищенської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та оформивши свої спадкові права на частину майна. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині спадкодавець не мав. Вважає, що [PERSON] та [PERSON] за життя набули права власності на ? частину вищевказаного житлового будинку, кожен, як частку в майні колгоспного двору, і ці права увійшли до складу спадщин, які відкрилися внаслідок їхньої смерті. Вказаний будинок загальною площею 76,30 кв. метри, житловою площею 36,20 кв. метри, вартістю 138808 гривень. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А-1», погріб з шийкою «В», прибудова «а», прибудова «а2», сарай «Б», сарай-прибудова «б», сарай-прибудова «б1», сарай-прибудова «б2», убиральня «Г», ґанок «а1», огорожа №1. Земельна ділянка під будинком неприватизована. 25 грудня 2015 року третя сесія 7 скликання Бесідської сільської ради прийняла рішення [ADDRESS] була перейменована на [ADDRESS]. Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року баби [PERSON] на 1/2 частину даного житлового будинку та право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON] на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, загальною площею 76,30 кв. метри, житловою площею 36,20 кв. метри, вартістю 138808 гривень. В судове засідання позивач та її представник не прибули, направили до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просять справу розглядати без їх участі. Представник відповідача Бесідської сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради. Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву відповідача Бесідської сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг Бесідської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 (а.с. 9-12) житловий будинок [ADDRESS], 1977 року побудови, належав до майна колгоспного двору, на час припинення якого (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали не втратили права на частку в його майні [PERSON] та [PERSON], які набули право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору в рівних частках, кожен на 1/2 частину. 25 грудня 2015 року третя сесія 7 скликання Бесідської сільської ради прийняла рішення № 29 «А» „Про перейменування вулиць на території [ADDRESS] Відповідно до копії технічного паспорту (а.с. 21-23) та довідки Бесідської сільської ради від 22 травня 2017 р. № 303 (а. с. 14), вказаний житловий будинок загальною площею 76,30 кв. метри, житловою площею 36,20 кв. метри, вартістю 138808 гривень розташований на не приватизованій земельній ділянці. На земельній ділянці за вказаною адресою, крім житлового будинку, позначеного в технічному паспорті «А-1», розташовані: погріб з шийкою «В», прибудова «а», прибудова «а2», сарай «Б», сарай-прибудова «б», сарай-прибудова «б-1», сарай-прибудова «б-2», убиральня «Г», ґанок «а1», огорожа №1. [INFO] року померла [PERSON], спадщину після смерті якої в силу ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР прийняла позивач - дочка сина спадкодавці, який помер [INFO] року, вступивши у володіння та управління спадковим майном (а.с. 15, 17-19, 60, 61). [PERSON], син спадкодавці, на час смерті останньої фактично в будинку не проживав, а був лише зареєстрованим, не вступив у володіння та управління спадковим майном та за оформленням свої прав до нотаріальної контори не звертався (а.с. 15, 16, 54, 61). Відповідно до матеріалів спадкової справи (а.с. 28-31) [PERSON] помер [INFO] року, спадщину після смерті якого прийняла позивач, спадкоємиця за заповітом, посвідченим 3 липня 1998 року секретарем Бесідської сільської ради, подавши 24 жовтня 2016 року до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України та оформивши свої спадкові права на частину майна. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині спадкодавець не мав (а.с. 15, 29 зв.). 24 листопада 2017 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину оскільки остання не надала правовстановлюючий документ на житловий будинок (а.с. 59). Свідоцтво про право власності Бесідської сільською радою на вищевказаний будинок не видавалось (а. с. 11), реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 20.10.2014 р. не проводилась (а. с. 24) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР України (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 2 ст. 529 УРСР України (1963 р.) онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.). визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або проголошення її померлою. Згідно ч.1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до статті 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки [PERSON] та [PERSON] за життя набули права власності на ? частину вищевказаного житлового будинку, кожен, як частку в майні колгоспного двору, то позивач набула право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року баби [PERSON] на ? частину вищезазначеного житлового будинку та право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON] на ? частину вказаного житлового будинку і оскільки відповідачем позов визнається, то його слід задовольнити. Оскільки Бесідська сільська рада до пред'явлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved