Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, вказавши в обґрунтування позовних вимог наступне. [INFO] померла двоюрідна сестра позивача [PERSON]. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, Позивач дізнався, що за життя [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON] Позивач зазначає, що [PERSON] мала психічне захворювання та за станом здоров'я [PERSON] у момент складання та посвідчення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій. Посилаючись на те, що волевиявлення [PERSON] при складанні заповіту 18.12.2009 року не відповідало її волі, Позивач просить суд визнати заповіт, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою, 18.12.2009 року - недійсним. У судовому засіданні Представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позові, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти позову у повному обсязі, на підставах, викладених у письмових запереченнях на позов. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.46). Вивчивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 28.09.2012 року (а.с.24). За життя, 18.12.2009 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Обушенко Г.О., державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори за реєстровим № 3-845, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі належну квартиру [ADDRESS] заповіла [PERSON] (а.с.111). Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Позивач [PERSON] є двоюрідним братом померлої [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER], виданого 02.06.1960 року, згідно якого батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.33); копією свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 06.12.1961 року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 34). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 28.06.1985 після реєстрації шлюбу [PERSON] отримала прізвище [PERSON] (а.с.29). Матері позивача [PERSON] та померлої [PERSON] були рідними сестрами, що підстверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 02.02.2013 року та [PERSON] серія [NUMBER] від 12.10.1993 року, батьками яких є [PERSON] та [PERSON] (а.с.31,32). Після реєстрації шлюбу мати померлої [PERSON] [PERSON] отримала прізвище [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 04.02.1961 року (а.с.30). Після шлюбу мати позивача [PERSON] [PERSON] отримала прізвище [PERSON] що підтверджується довідкою про укладення шлюбу № 327 від 08.02.2013 року (а.с.28). Відповідно до ч.4 ст. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Мати позивача, тітка спадкодавця [PERSON] - [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 27.10.1993 року (а.с.23). Отже, позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] у відповідності до ст.. 1266 ЦК України. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом 6-місячний термін, що підтверджується копією спадкової справи після смерті [PERSON], що була направлена на запит суду (а.с. 93). Інші спадкоємці, окрім позивача та відповідача, спадщину після смерті [PERSON] не приймали, що підтверджується довідкою ЖБК № 4 від 09.01.2014 року № 42 та листом Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] від 09.01.2014 року, № 101-16. Таким чином, позов подано належним позивачем, заінтересованою особою - спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, звернувшись з заявою до нотаріуса. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені. Правила зазначеної статті поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що у момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними. Як зазначено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. Згідно з постановою Верховного суду України від 29 лютого 2012 року № 6-9цс12, висновки якого є обов'язковими для судів, висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до висновків акту № 635 посмертної судово-психіатричної експертизи від 30.10.2013 року КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» [PERSON], 1961 року народження в період складання заповіту 18.12.2009 року виявляла психічний розлад у вигляді шизоаффективного розладу, безремісійне протікання, змішаний тип. В силу чого, в період складення заповіту, 18.12.2009 року, вона не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Як вбачається з дослідженого судом акту посмертної судово-психіатричної експертизи, медична документація [PERSON], наявна в матеріалах справи, була об'єктом дослідження експертів, та врахована ними при наданні висновку. Згідно мотивувальної частини акту № 635 від 30.10.2013 року, з урахуванням безремісійного протікання захворювання, афективних коливань настрою, частих госпіталізацій, високих доз препаратів, в'язкого, ґрунтовного мислення, зниження пам'яті на поточні події та події недавнього минулого як наслідок прийняття препаратів, емоційного сплощення, формальності критики до свого стану, хворобливих висловлювань на період, що цікавить суд, комісія приходить до висновку, що [PERSON] в період складення заповіту 18.12.2009 року не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Викликана у судове засідання експерт [PERSON] пояснила, що при складанні висновку було вжито термін «період» складання заповіту, який охоплює добу, в тому числі і момент складання заповіту. З огляду на діагноз, динаміку протікання хвороби, психічний стан [PERSON] не міг протягом доби змінюватись до такого ступеню, щоб в якийсь період доби вона розуміла значення своїх дій та могла керувати ними. Експерти виходили з того, що [PERSON] протягом доби 18.12.2009 року не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними, та з огляду на динаміку захворювання вона і в момент посвідчення заповіту не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними Відповідно до ст. 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Зібраними у справі доказами, проведеною експертизою встановлено абсолютну неспроможність спадкодавця [PERSON] у момент підписання нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Доводи відповідача про те, що спадкодавець [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, вільно спілкувалась, могла себе обслуговувати та працювала на АЗС № 21, дієздатність її не викликала сумнів у нотаріуса, суд не бере до уваги, оскільки вони не містять даних про те, чи була здатною [PERSON] в момент підписання заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved