Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач 16.12.2019 р. звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення з позовом до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову зазначила, що перебуває у зареєстрованому 08 жовтня 2005 року з відповідачем шлюбі, однак, протягом останнього часу особисті стосунки ускладнились, сімейні відносини та нормальне спілкування припинено, відповідачем подано до суду позов про розірвання шлюбу. З 2015 року спільне проживання з відповідачем припинено. Від подружніх відносин мають малолітню дитину доньку [PERSON] , яка народилась [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 січня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. 30 січня 2020 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, у якому вказав, що позовні вимоги про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від його доходу визнає. Зазначив, що з твердженнями викладеними у позовній заяві стосовно того, що він не надає коштів на утримання доньки не згоден. Вказав, що між ним та позивачкою сімейні відносини не склалися, але, він постійно добровільно надавав та надає матеріальну допомогу на утримання доньки: грошові кошти, купівля одягу, який необхідний доньці. Неодноразово разом з позивачкою, їх донькою та його батьками їздили до Одеського театру опери та балету, Миколаївського зоопарку, цирку, майже кожен вихідний день влітку до моря. На протязі тривалого часу мав наміри зберегти відносини, однак, згодом зрозумів, що збереження шлюбу суперечить їх інтересам та тому, у 2019 році подав позов про розірвання шлюбу. 03 лютого 2020 року представником позивача через канцелярію суду подано відповідь на відзив, у якому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розглядати справу у порядку загального позовного провадження для правильного врегулювання спору. Додатково вказала, що додані відповідачем квитки не підтверджують що саме з донькою відповідач перебував та саме на дитину витрачав кошти. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 лютого 2020 року у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 жовтня 2005 року у Суворовському відділі реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.10.2005 року (арк. справи 6). Відомості щодо розірвання шлюбу матеріали справи не містять. Позивач та відповідач є батьками малолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.02.2006 року (арк. справи 7). Згідно довідки про доходи №11 від 29.01.2020 р. виданої ВКФ "Агролісінвест", [PERSON] працює за основним місцем роботи на ПВКФ "Агролісінвест" та займає посаду експедитора, за період з січня 2019 року по грудень 2019 року отримав заробітної плати на загальну суму 50400,00 грн. (арк. справи 27). Фотокартки не є належними та допустимими доказами у справі щодо стягнення аліментів, оскільки жодним чином не спростовують факт проживання дитини з матір`ю та не свідчать про матеріальний та сімейний стан платника аліментів. Відповідачем долучено до відзиву два фіскальні чеки, а саме №3000511449 від 05.12.2019 р. на суму 1000,00 грн., №3000095548 від 13.01.2020 р. на суму 1200,00 грн. із призначенням на ім`я [PERSON] аліменти (арк. справи 23-24). Добровільна сплата аліментів не є підставою для відмови у задоволенні позову, але в подальшому може бути врахована виконавцем при розрахунку заборгованості по сплаті аліментів. Долучені до відзиву копії фіскальних чеків про придбання жіночого одягу та квитки не можуть бути прийняті судом джо уваги як доказ утримання дитини, оскільки не містять жодних відомостей що все вказане стосується саме малолітньої доньки сторін. Відповідач інших утриманців не має, є працездатною людиною, відомостей про тяжкий стан здоров`я, перебування на обліку, наявність хронічних захворювань суду не надано. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що позивачем заявлено мінімальний гарантований державою розмір аліментів та визнання відповідачем позову, яке не суперечить та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 16 грудня 2019 р. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на звільнення позивача від сплати судового збору та визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави 50 відсотків судового збору, необхідного при поданні позовної заяви. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 24 лютого 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved