Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстроване місце проживання колишнього її чоловіка, [PERSON] . Однак, останній з 2015 року фактично не проживає в даному будинку, 03.06.2016 року шлюб між ним та позивачем розірвано, він не бере участі у витратах по утриманню цього житла, не сплачує комунальних послуг, що свідчить про те, що він втратив будь-який інтерес до вказаного житла. Факт такої реєстрації порушує право позивача на розпорядження та користування майном. Тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним будинком. Позивач в судове засідання не з`явилася, 19.05.2020 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності (а.с. 27). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був двічі повідомлений належним чином. Причин своїх неявок він суду не повідомив, не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності і не подав відзив на позов. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому відповідно до положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування, від 19.04.2018 року посвідченого приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Сахром Г.Ф. та зареєстрованого в реєстрі за № 277, позивачу на праві приватної власності належить спірний житловий будинок (а. с. 11). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а. с. 10). Довідкою № 79, виданою 27.01.2020 року Угорницькою сільською радою Коломийського району, стверджується, що місце проживання відповідача зареєстроване в зазначеному будинку (а. с. 8). Актом обстеження фактичного місця проживання від 23.01.2020 року підтверджено, що відповідач в даному будинку не проживає з 2015 року (а. с. 9). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні " громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням, оскільки він більше року там не проживає. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та,

Outcome: approved