Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просить позбавити останніх батьківських прав щодо їхньої малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову посилаються на те, що позивач є бабусею малолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Батьками дівчинки є відповідачі, які ухиляються від покладеного на них обов'язку виховувати свою дитину, а саме матеріально не утримують, участі у вихуванні та спілкуванні не приймають, а тому приосить позбавити відповідачів батьківських прав. В судовому засіданні позивач суду пояснила, що з березня 2016 року вихованням та утриманням дитини займається вона, забрала її у своєї дочки [PERSON], тому що вона не займалась вихованням дитини, зловживала наркотичними засобами. На даний момент дівчинка пішла в перший клас Білозерської ЗОШ І-ІІІ ступенів №14. Представник позивача позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю, вважає правильним позбавити їх батьківських прав, оскільки вони, як батьки не займались вихованням доньки, оскільки зловживали наркотичними засобами. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування позов підтримала та суду пояснила, що орган опіки та піклування з метою соціального захисту [PERSON], вважає за доцільним позбавити відповідачів батьківських прав відносно їхньої малолітньої доньки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Суд, з врахуванням думки учасників провадження, вважає за можливе справу розглядати у відсутності відповідача [PERSON] Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення учасників процесу, встановив такі обставини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.8) Згідно акту від 25 жовтня 2017 року [PERSON] проживає разом зі своєю бабусею [PERSON] з березня 2016 року. (а.с.13) З довідки №509 виконавчого комітету Білозерської міської ради в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], 1962 року народження та її чоловік [PERSON], 1960 року народження. (а.с.12) Згідно характеристики на вихованця ДНЗ №22 «Райддуга» [PERSON] характеризується позитивно, на протязі усього часу тільки бабуся приводила та забирала дитину з дитячого закладу. Мама вихованням не займається. [PERSON] має все необхідне для життя та відвідування дитячого садочку завдяки бабусі. (а.с.14) Адміністратція ДНЗ клопотала про доцільність призначення [PERSON] опікуном над неповнолітньою онукою [PERSON]. (а.с.15) Як пояснила позивач на даний час дівчинку [PERSON] навчається в першому класі Білозерської ЗОШ І-ІІІ ступенів №14. Згідно побутових характеристик на відповідачів, вони зареєстровані та проживають [ADDRESS] з 21 вересня 2011 року, характеризуються посередньо, дитина в квартирі не проживає. (а.с.16,22) З акту обстеження житлово-побутового і матеріального становища від 01 листопада 2017 року по місцю проживання [PERSON] за адресою м.Білозерське вул. Маяковського вбачається, що умови проживання незадовільні: відсутні прилади опалення, відключене світло. [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] (а.с.23) Також судом встановлено, що обвинуваченні неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності. Так, вироком Добропілсьького міськрайонного суду від 10 серпня 2017 року [PERSON] визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. Відпоідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покараня з випробуванням, встановлено 1 рік іспитового строку. (а.с.25-26) Вироком Добропілсьького міськрайонного суду від 10 серпня 2017 року [PERSON], визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 311 КК України, та призначено їй покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. Згідно ст.71 КК України, визначено остаточне покарання [PERSON] у виді одного року 6 місяців позбавлення волі. (а.с.29-32) Вироком Добропілсьького міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року [PERSON] визнано винним вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного даним вироком покарання з випробуванням на 2 (два) роки. Висновком виконкому Добропільської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої доньки [PERSON], 2011 року народження від 11 січня 2018 року, орган опіки та піклування з метою соціального захисту малолітньої [PERSON], вважає за доцільне позбавити їх батьківських прав. (а.с.36-37) Звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав, позивач посилається на те, що відповідачі покладених на них батьківських обов'язків не виконують; не брали участі у вихованні дитин. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року. № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як роз'яснено у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином судом встановлено, що відповідачі самоусунулися від виховання і утримання своєї дочки [PERSON], 2011 року народження, не займалися її вихованням та матеріальним забезпеченням, оскільки зловживали наркотичними засобами, не цікавляться її життям, станом здоров'я та успіхами в навчанні, тобто свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками, свідомо не вчиняють дій, спрямованих на відновлення повноцінного спілкування з дочкою, яка потребує батьківської уваги та виховання. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхньої дочки [PERSON] підставними та підлягають до задоволення. За правилами частини 4 статті 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (частина 5 статті 167 СК України). Враховуючи, що письмової заяви на передачу позивачу, яка є рідною бабою малолітньої [PERSON] не має та відсутні будь-які документи, які свідчать про можливість бути опікуном, та відсутність висновку органу опіки та підкулавання з цього приводу, суд вважає за необхідне передати [PERSON] на пікування органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради.

Outcome: approved