Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у який просить суд стягнути з відповідача, як з працівника матеріальну шкоди заподіяну позивачу у порядку ч. З ст. 233 Кодексу законів про працю у розмірі 267\~228 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що відповідач працював у позивача на посаді водія. Між сторонами у справі укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 15.11.2017. 30.01.2019 року відповідач, керуючи службовим автомобілем та виконуючи свої посадові обов`язки, скоїв ДТП внаслідок, якого завдано матеріального збитку майну, у тому числі автомобілю, належному позивачу, та завдано шкоди здоров`ю людей. Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.02.2020 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 09.12.2020 року на замовлення позивача здійснено незалежну оцінку вартості матеріального збитку, нанесеного власникові колісного транспортного засобу. Про факт проведення оцінки позивач своїм листом повідомляв відповідач, однак останній не з`явився на місце проведення експертизи. Відповідно до звіту про оцінку вартість заподіяної шкоди становить 267\~228 грн., яку позивач і просить стягнути суд. Відповідач відзиву на позовну заяву не надав. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою суду від 05.01.2021 року відкрито провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 03.02.2021 року. В подальшому у зв`язку із неявкою відповідача, підготовче засідання відкладено на 16.02.2021 року. Ухвалою суду від 16.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено для розгляду по суті. Судові засідання, які відбулись 16.03.2021 та 06.04.2021 були відкладені у зв`язку із неявкою відповідача. Будь-яких клопотань чи заяв від відповідача з цього приводу до суду не надходило. Судові виклики надіслані судом на зареєстровану адресу відповідачів повернулись із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Пунктом 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку визначено, що рекомендовані листи з позначкою Судова повістка, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Судова повістка. Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою Судова повістка, працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Частиною сьомою статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) визначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом. Відповідач [PERSON] , згідно наказу департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 19.09.2016 № 107-к «Про призначення [PERSON] » з 20.09.2016 призначений на вакантну посаду водія автотранспортного засобу департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради . Наказом департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 26.05.2017 № 28/1 к/тр «Про внесення змін до штатного розпису» замінено назву посади з «Водій автотранспортного засобу» на «Водій автотранспортних засобів». 15.11.2017 в оперативне управління для подальшого його використання департаментом архітектури та містобудування Запорізької міської ради прийнято автомобіль FORD MONDEO, реєстраційний номер [NUMBER] , двигун [NUMBER] , номер шасі (кузов, рами) [NUMBER] , 2012 року випуску, балансовою вартістю 8954,30 грн. Пунктом 2 наказу департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 15.11.2017 № 02 аг на [PERSON] покладено повну індивідуальну матеріальну відповідальність за збереження автомобіля FORD MONDEO. 15.11.2017 року між відповідачем та Департаментом в особі в.о. директора департаменту Назаренка П.В. укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 30.01.2019 відповідачу виписано подорожній лист службового автомобіля за № 20 на автомобіль FORD MONDEO, реєстраційний номер [NUMBER] , завдання водієві - у розпорядженні Департаменту, час прибуття 08-45. 30.01.2019 близько 09:35 год. сталась дорожньо-транспортна пригода під час якої відповідач керував транспортним засобом - автомобілем FORD MONDEO, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить позивачу. 25.02.2019 відповідача звільнено на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України за угодою сторін. 30.01.2019 автомобіль FORD MONDEO вилучено та передано на зберігання до майданчику тимчасового утримання ПП «Автоклуб». Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.\~Дніпропетровська від 04.02.2019 року у справі №200/1740/19 накладено арешт на вказаний вище автомобіль. Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.02.2020 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили 19.03.2020 року. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19.05.2020 року роз`яснено вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.02.2020 в частині повернення речових доказів і зокрема, що транспортний засіб FORD MONDEO, державний номер [NUMBER] , який зберігається на території ПП "Автоклуб" (м.\~Дніпро, вул. Дніпросталівська, 22к-1), підлягає поверненню власнику, без оплати за його зберігання. 28.05.2020 представник позивача доставив автомобіль FORD MONDEO до спеціального майданчика комунального підприємства "Водоканал" для зберігання. 09.12.2020 року на замовлення позивача здійснено незалежну оцінку вартості матеріального збитку, нанесеного власникові колісного транспортного засобу. Про факт проведення оцінки позивач своїм листом повідомляв відповідач, однак останній не з`явився на місце проведення експертизи. Відповідно до звіту про оцінку, складеного оцінювачем [PERSON] , вартість заподіяної шкоди становить 267 228 грн. ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України). Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Приписами статті 134 КЗпП України визначено випадки у яких працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Звертаючись до суду із позовом, позивач свої вимоги, у тому числі, обґрунтовував наявністю укладеного між сторонами договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 15.11.2017 року. Оцінюючи вказаний договір, суд дійшов до висновку про його нікчемність, оскільки він суперечить вимогам законодавства з огляду на таке. Приписами статті 135-1 КЗпП (в редакції чинній на момент укладення між сторонами договору) визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року № 1545 визначено, що на території України діють законодавчі акти СРСР, якщо вони не суперечать законодавству України. У Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємство, установа, організація можуть укладати письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженому постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24, посада водія відсутня. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 25.04.2012 № 6-16цс12 зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не зазначені, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди. Аналогічний висновок Верховний Суд зробив і в постановах від 29.11.2019 р. у справі № 607/1508/16-ц та від 15.08.2019 р. у справі № 303/3693/15-ц. Отже, застосування положень договору від 15.11.2017 року є неможливим, оскільки він суперечить законодавсту. Проте, суд, вирішуючи цю справу, враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04.12.2019 у справі 917/1739/17, відповідно до якої саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Пунктом 3 статті 134 КЗпП визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Судом встановлено, що відповідача, згідно із вироком суду від 17.02.2020 року визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Дотримання правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту є прямим обов`язком будь-якої особи, яка керує транспортним засобом, а у даному випадку, на думку суду, є прямим трудовим обов`язком відповідача, адже він працював на посаді водія. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем завдано шкоду внаслідок порушення ним, покладених на нього трудових обов`язків. Його вина в нанесені шкоди та зв`язок між його діями та фактом настання шкоди, встановлені вироком суду, який набрав законної сили, а тому додатковому доказуванню не підлягають. Розмір збитків, визначених на підставі звіту про оцінку від 09.12.2020 року, складається з вартості відновлювального ремонту автомобілю позивача, яка обрахована у відповідності до методології, а тому є прямою дійсною шкодою у розумінні закону. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved