Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В., приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що з постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. від 16.10.2020 про відкриття виконавчого провадження №63310276, позивач дізнався про примусове стягнення з нього на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості в сумі 1 908 008, 74 грн. Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича № 2713 від 14.07.2020. Позивач вважає, що виконавчий напис № 2713 від 14.07.2020 року вчинено Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, наслідком чого є відкриття третьою особою неправомірного виконавчого провадження щодо виконання вищевказаного виконавчого напису, яке відкрито на підставі заяви відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 27.11.2020 року заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 02.12.2020 року на виконання ухвали суду від 27.11.2020 року позивачем надано позовну заяву в новій редакції. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03.12.2020 року матеріали позовної заяви передано за підсудністю на розгляд Святошинському районному суду м. Києва. 06.01.2021 року матеріали вказаної позовної заяви надійшли до Святошинського районного суду м. Києва згідно ухвали. 11.01.2021 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями Святошинського районного суду м. Києва та визначеного головуючого по справі Бабич Н.Д . Ухвалою судді від 21.01.2021 року справу прийнято до провадження та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 01.02.2021 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій представник позивача просив суд зупинити стягнення, що здійснюється в рамках виконавчого провадження №63310276 на підставі виконавчого напису №2713, виданого 14.07.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. до завершення розгляду справи. Ухвалою суду від 11.03.2021 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення, що здійснюється в рамках виконавчого провадження №63310276 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Назаром Васильовичем на підставі виконавчого напису № 2713 від 14.07.2020, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем, до розгляду вказаної справи по суті. Ухвалою від 13.05.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.06.2021 року з загальним порядком дослідження доказів у справі. В судове засідання 07.06.2021 сторони та їх представники не з`явилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відзив відповідачем не подано, пояснень від третіх осіб не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що поданий позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 16.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63310276 про примусове виконання виконавчого напису № 2713, виданого 14.07.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. Відповідно до вказаної постанови приватного виконавця, постановлено: стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованість, що виникла по Кредитному договору № 40/П/05/2008-840 від 25.02.2002, Договору про відступлення прав вимоги № GL2N79276ПB272, укладеного 15.05.2020 між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «Інвест Хаус» з відповідними додатками, боржником за яким є [PERSON] . Сума заборгованості складається з: - суми заборгованості за кредитом - 739 446, 58 грн. - суми заборгованості за відсотками - 1 168 262, 16 грн. - суми за штрафними санкціями - 0,00 грн. - суми плати за вчинення виконавчого напису - 300,00 грн. Загальна сума заборгованості становить 1 908 008, 74 грн. Як вбачається з виконавчого напису № 2713 від 14.07.2020 грошова заборгованість виникла у [PERSON] по кредитному договору №40/П/05/2008-840 від 25.02.2008, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «НАДРА» і виконавчий напис спрямований на стягнення цієї заборгованості. Однак, стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором вже було предметом судового розгляду і предметом виконавчого провадження. Так, Шевченківським районним судом м. Києва розглядалась цивільна справа № 2-1462/11 за позовом ПАТ «Комерційний банк "Надра" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 40/П/05/2008-840 від 25.02.2008 в розмірі 39 288, 74 доларів США, що в еквіваленті до гривні становило 314 702, 83 грн. (а.с.10). Відповідно до заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2011 року позовні вимоги були задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь ПAT КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 314 702, 83 грн., судовий збір в розмірі 1 700, 00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120, 00 грн. Таким чином, заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.03.2011 у справі № 2-1462/11 було повністю врегульовано спірні правовідносини між позивачем та ПAT КБ «Надра». На виконання зазначеного рішення Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-1462/11 від 12.11.2013 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «НАДРА» заборгованості у розмірі 314 702, 83 грн., витрат по сплаті судового збору в розмірі 1 700, 00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120, 00 грн. Виконавчий лист було спрямовано ПАТ Комерційний банк "Надра" до ВДВС Дубровицького районного управління юстиції для його примусового виконання. 29.10.2014 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції Гончарем М.С. було відкрите виконавче провадження № 45237597 (а.с.12). 23.02.2015 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції Гончарем М.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 45237597 в зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (борг сплачено платіжним дорученням №175 від 13.02.2015) (а.с.13). Таким чином, боржник [PERSON] ще в 2015 році в повному обсязі, добровільно виконав рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 2-1462/11 (а.с.11). Це свідчить про те, що фінансове зобов`язання позивача перед ПАТ КБ «Надра», розмір якого був визначений судом, з 13.02.2015 було припинене шляхом його виконання. Зазначена вище обставина також підтверджується довідкою начальника відділення №2605 ПАТ «КБ «Надра», відповідно до якої станом на 16.02.2015 заборгованість позивача за кредитним договором №40/П/05/2008-840 від 25.02.2008 відсутня, у зв`язку з повним погашенням та закриттям виконавчого провадження № 45237597 (а.с.14). За приписами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною 1 статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 за № 282/20595 (з подальшими змінами, далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМ України. Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ України від 29.06.1999 №1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування пунктів 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Положення статті 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Разом з тим, стороною відповідача не було надано суду в порушення положень статей 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуку Тарасу Володимировичу, були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за договором. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 №6-887цс17. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Outcome: approved