Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури-Вакатов» і компанія", в якому зазначила, що вона працювала на посаді заступника начальника відділу головного технолога-начальника бюро у КТ ««Запорізький завод високовольтної апаратури-Вакатов» і компанія". 05.04.2016 р. була звільненна з роботи за власним бажанням. Однак, в день звільнення відповідач не провів з нєю повного розрахунку, не виплатив їй заборгованість по заробітній платі в сумі 20098,03 грн. Позивач вважає дії відповідача незаконними, оскільки у відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Позивач в судове засідання не зявилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить стягнути з відповідача 20098,03 грн. та компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку у розмірі 9667,22 грн. Відповідач до судового засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, до початку розгляд справи надала заяву за її відсутності та заперечення, в яких просить позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково в сумі 9382,89 грн. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст. ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з урахуванням зменшених позовних вимог. Згідно ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одаржання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що позивачка працювала на підприємстві з посаді заступника начальника відділу головного технолога-начальника бюро у КТ ««Запорізький завод високовольтної апаратури-Вакатов» і компанія"". 05.04.2016 р. була звільненна з роботи за власним бажанням. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ч.1\~ст.233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно\~ до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. При звільненні [PERSON] відповідач не здійснив з нєю повний розрахунок і не виплатив заборгованості по заробітній платі у сумі 20098,03 грн., що підтверджується розрахунковим листом по заробітній платі за листопад 2015 року - квітень 2016 року. Згідно ст. 116\~ КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно\~ ст.10 та\~ ст.60\~\~ЦПК\~ України цивільне судочинство\~ здійснюється\~ на засадах\~ змагальності\~ сторін, і сторони у справі\~ мають\~ рівні\~\~\~ права щодо надання\~ доказів, їх\~ дослідження\~ та доведення\~ перед\~ судом\~ їх\~ переконливості. Кожна\~ сторона\~ повинна\~ довести ті обставини\~ на\~ які вона\~ посилається\~ як\~ на підставу\~\~ своїх\~ вимог\~ або\~ заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги є\~ законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, а тому\~\~ підлягають\~ задоволенню з урахуванням часткової сплати заборгованості по заробітній платі. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача\~ на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі\~\~ 551,20 грн.

Outcome: approved