Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання 47/100 часток приміщень гуртожитку, що складаються з приміщень на IV-му поверсі №4-27(114), 4-28(115), частина приміщення ХХI житловою площею 38,1 кв.м., загальною площею 47,6 кв.м., що знаходяться за адресою будинок [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частку 47/100 часток приміщень гуртожитку, що складаються з приміщень на IV-му поверсі №4-27(114), 4-28(115), частина приміщення ХХI житловою площею 38,1 кв.м., загальною площею 47,6 кв.м., що знаходяться за адресою будинок [ADDRESS], виділивши йому у власність приміщення 4-28(155). В подальшому позивач уточнив свої вимоги, просив суд про визнання 47/1000 часток приміщень гуртожитку, що складаються з приміщень на IV-му поверсі №4-27(114), 4-28(115), частина приміщення ХХI житловою площею 38,1 кв.м., загальною площею 47,6 кв.м., що знаходяться за адресою будинок [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частку 47/1000 часток приміщень гуртожитку, що складаються з приміщень на IV-му поверсі №4-27(114), 4-28(115), частина приміщення ХХI житловою площею 38,1 кв.м., загальною площею 47,6 кв.м., що знаходяться за адресою будинок [ADDRESS], виділивши йому у власність приміщення 4-28(115). В позові позивач зазначив, що 20.06.2005 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Рішенням Очаківського міжрайонного суду Миколаївської області від 02.10.2012 року шлюб було розірвано. 04.03.2011 року за взаємною згодою подружжя між [PERSON] та ТОВ "Автолюкссервіс" було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна 47/1000 часток приміщень гуртожитку, що складаються з приміщень на IV-му поверсі №4-27(114), 4-28(115), частина приміщення ХХI житловою площею 38,1 кв.м., загальною площею 47,6 кв.м., що знаходяться за адресою будинок [ADDRESS], зазначений договір було зареєстровано в ММБТІ 21.12.2012 року, оскільки на гуртожиток було накладено арешт і реєстрація здійснилась після зняття арешту. При цьому в зазначених житлових приміщеннях проживає сестра відповідача, яка користується належним ним з відповідачем спільним майном подружжя. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали, підтвердили вищевикладені обставини, просили про задоволення вимог. В судовому засіданні відповідач уточнені позовні вимоги не визнала, просили в їх задоволенні відмовити у зв'язку з їх безпідставністю та на обґрунтування своїх заперечень зазначила, що в період шлюбу з позивачем, за його згодою, вона придбала за договором купівлі-продажу від 04.03.2011 року 47/1000 часток приміщень гуртожитку, що складаються з приміщень на IV-му поверсі №4-27(114), 4-28(155), частина приміщення ХХI житловою площею 38,1 кв.м., загальною площею 47,6 кв.м., що знаходяться за адресою будинок [ADDRESS], та сплати продавцю вартість вказаного майна за кошти своєї сестри [PERSON], яка разом зі своєю неповнолітньою дочкою зареєстрована та проживає в даному житловому приміщенні, витрачала власні кошти на ремонт у приміщенні, сплачує комунальні послуги та інші платежі, пов'язані з утримання вказаного майна. 02.12.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до чинного законодавства право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав МБТІ право власності за нею на спірне нерухоме майно було зареєстровано 12.12.2012 року, вже після розірвання шлюбу. При цьому, позивач проживав тривалий час окремо від неї, оскільки проходив контрактну службу в м. Котовськ. Його дохід у вигляді заробітної плати витрачався на його потреби, на наймання житла у м. Котовськ. Придбання житла, побутової техніки, проведення ремонту вона здійснювала за свій рахунок, оскільки отримала споживчі кредиту, має до теперішнього часу кредитні зобов'язання, а також їй допомагали її родичі. 17.09.2012 року рішенням Очаківського міськрайонного суд Миколаївської області між сторонами було поділено майно подружжя. При цьому була домовленість між ними, що вона не буде претендувати на рухоме майно, яке придбали її батьки за особисті кошти до вступу у шлюб, а позивач не буде включати в перелік нерухоме майно придбане за кошти взяті в борг та він відмовляється від вказаного нерухомого майна та не буде вподальшому на нього претендувати. Вважає, що 47/1000 часток приміщень гуртожитку, що знаходяться за адресою будинок [ADDRESS], не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу між сторонами. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Як встановлено в судовому засіданні, 20.06.2005 року між [PERSON] і [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області було зареєстровано шлюб. Рішенням Очаківського міжрайонного суду Миколаївської області від 02.10.2012 року шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі, за взаємною згодою подружжя, сторонами, на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №370, було придбано нерухоме майно - 47/1000 часток приміщень гуртожитку, що складаються з приміщень на IV-му поверсі №4-27(114), 4-28(115), частина приміщення ХХI житловою площею 38,1 кв.м., загальною площею 47,6 кв.м., що знаходяться за адресою будинок [ADDRESS], на ім'я відповідача [PERSON]., за якою 12.12.2012 року було зареєстровано ММБТІ право власності на зазначене нерухоме майно. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.3 ст . 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє прав спільної сумісної власності на майно набуте за час шлюбу. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд приходить до переконання, що спірне нерухоме майно 47/1000 часток гуртожитку, розташованого по [ADDRESS] було придбане сторонами по справі в період шлюбу, відповідно до вимог ст. 60 СК України, є спільним сумісним майном подружжя та їх частки є рівними, доказів того, що це майно набуте за кошти, які належали одному із подружжя матеріали справи не містять. Що стосується вимоги позивача про виділення йому у власність приміщення 4-28(115), то в її задоволенні слід відмовити, оскільки позивачем на підтвердження своєї вимоги не надано жодного належного і допустимого доказу того, що приміщення 4-28 (115) складає 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя, при цьому позивачем не було заявлено вимоги про поділ нерухомого майна в натурі. Суд, не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно того, що спірне нерухоме майно було придбане за грошові кошти її сестри [PERSON], яка разом зі своєю неповнолітньою дочкою зареєстрована у спірному житловому приміщенні, оскільки на теперішній час договір купівлі-продажу від 04.03.2011 року є дійсним та ніким не оспорювався, а реєстрація в житловому приміщенні не тягне за собою наслідків права власності. Крім того, безпідставні посилання відповідача на те, що право власності на спірне нерухоме майно було зареєстровано за нею після розірвання шлюбу, оскільки спірне майно було придбане подружжям під час шлюбу та рішенням Очаківського міжрайонного суду Миколаївської області від 02.10.2012 року про розірвання шлюбу, не було встановлено час припинення спільного ведення господарства. При цьому, згідно роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України 311 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при розгляді спорів між подружжям про майно, судам незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу необхідно встановлювати обсяг спірного майна, обсяг затрат при створенні спільної власності подружжя, та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності. Час оформлення права власності на майно не впливає на право одного з подружжя на частину майна, придбаного під час шлюбу. Також, не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно того, що рішенням Очаківського міжрайонного суду Миколаївської області від 07.11.2012 року вже було поділено спільне майно подружжя та була між сторонами домовленість проте, що позивач відмовляється від спірного вказаного нерухомого майна та не буде вподальшому на нього претендувати, оскільки до вимог про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність три роки, згідно ст. 72 СК України, а про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя укладається договір, який має бути нотаріально посвідчений, відповідно до ч. 2 ст, 69 СК України. При цьому, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Згідно ч. 3 стю 10 ЦПК України кожна строна повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню. Одночасно відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 617,29 грн. та на користь держави у розмірі 229,40 грн.

Outcome: partial