Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Вакулівської сільської ради про визнання права на земельну частку(пай). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона працювала в колгоспі ім. Петровського з 1987 року до 1999 року дояркою і була членом вищевказаного колгоспу, що підтверджується відповідними документами. 30.01.1993 року колгосп ім. Петровського було реорганізовано в КСП «Запорізьке», згідно архівної довідки № 97 виданої архівним відділом Софіївської РДА. Після проведення реорганізації колгоспу ім. Петровського в КСП «Запорізьке» позивач стала членом КСП «Запорізьке», і включена в список членів КСП доданих до Державного акта на право постійного користування землею КСП «Запорізьке» за № 514, що підтверджується відповідною довідкою. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Запорізьке» Софіївського району виданий 25.03.1996 року. Розмір земельного паю, згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області складає 8,18 га в умовних кадастрових гектарах і вартість його становить 248395,73 грн. Про те що позивач була включена в список до Державного акта на право постійного користування землею КСП`Запорізьке» позивач у березні 2020 року дізналася від свого знайомого [PERSON] . 13 квітня 2020 року позивач звернулася до Софіївської районної державної адміністрації з заявою про видачу сертифіката про право на земельну частку (пай), але їй відмовили і запропонували звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи, була належним чином повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Софіївської селищної ради в судове засідання не з`явився, направили заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Проти позову заперечують. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши письмові докази та оцінивши усі докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись особа за захистом свого невизнаного, оспорюваного або порушеного права. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , працювала в колгоспі ім. Петровського з 1987 року до 1999 року дояркою і була членом вищевказаного колгоспу, що підтверджується відповідними документами. 30.01.1993 року колгосп ім.Петровського було реорганізовано в КСП «Запорізьке», згідно архівної довідки № 97 виданої архівним відділом Софіївської РДА. Після проведення реорганізації колгоспу ім. Петровського в КСП «Запорізьке» позивач стала членом КСП «Запорізьке», і включена в список членів КСП доданих до Державного акта на право постійного користування землею КСП «Запорізьке» за № 514, що підтверджується відповідною довідкою. Державний акт на право колективної власності на землю КСП «Запорізьке» Софіївського району виданий 25.03.1996 року. Розмір земельного паю, згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області складає 8,18 га в умовних кадастрових гектарах і вартість його становить 248395,73 грн. Про те що позивач була включена в список до Державного акта на право постійного користування землею КСП «Запорізьке» у березні 2020 року дізналася від свого знайомого [PERSON] . 13 квітня 2020 року позивач звернулася до Софіївської районної державної адміністрації з заявою про видачу сертифіката про право на земельну частку (пай), але їй відмовили і запропонували звернутися до суду. Згідно з п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" № 720/95 від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, при чому при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, право власності на землю гарантується. Це право набувається та реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16.04.2004 року № 7 з послідуючими змінами «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд.X "Перехідні положення" ЗК). Пунктом 17 Перехідних положень ЗК України, сертифікати на право на земельну частку(пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами для реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельннх ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Частиною 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку пай) може бути встановлено в судовому порядку. Приписами ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Згідно з абз. 2 п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» зіри паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача. Витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача, оскільки при зверненні з позовом вимога про відшкодування судових витрат позивачем не заявлялась.

Outcome: approved