Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON], в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 38 103,90 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що 06 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно умов якого - позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 2 913,90 грн. із розрахунку 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 21.10.2013 року за відповідачем наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 38 103 грн. 90 коп., в тому числі: - заборгованість за кредитом - 2 909 грн. 22 коп.; - заборгованість по процентам - 13 296 грн. 52 коп.; - заборгованість по комісії - 1 306 грн. 86 коп.; - пеня - 18 300 грн. 64 коп.; - штраф (фіксована частина) - 500 грн.; - штраф (процентна складова) - 1 790 грн. 66 грн. Позивач зазначає, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, тому змушений звертатися до суду та вимагає від відповідача сплатити заборгованість по кредитному договору. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, прохав відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 06 серпня 2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DNGORX99410232, згідно умов якого - позивач надав відповідачеві кредитні кошти у сумі 2 109 грн. 81 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06 серпня 2008 року включно, на цілі: придбання товару, тобто укладено споживчий кредит, оскільки ці кредитні кошти були перераховані Банком на поточний рахунок в ПАТ «Альфа-Банк» згідно рахунку-фактури № D009000909 від 14 листопада 2006 року (а. с. 7). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] отримавши кредитні грошові кошти належним чином не виконала зобов'язання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати відсотків та комісії за користування грошовими коштами, повністю не повернула отримані кошти, у зв'язку із чим виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 4-5). Разом з цим, згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлена п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України відносно неустойки. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року визначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Судом встановлено, вищевказаний кредитний договір було укладено 06 серпня 2006 року, який діяв до 06 серпня 2008 року, а згідно п. 5.5 умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені та штрафів встановлено тривалістю 5 років, тобто право на звернення до суду у позивача існувало до 06 серпня 2013 року. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із даним позовом лише 22 листопада 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності для пред'явлення позову, крім того позивач не ставив перед судом клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання суми боргу за кредитним договором від відповідача є доведеним, але таке право не підлягає захисту у зв'язку із пропуском позивача строку позовної давності, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed