Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Вказала, що починаючи з 2005 року до червня 2007 року батько відвідав сина лише три рази, після чого до сьогодні до сина не навідується, з дитиною не спілкується, повністю самоусунувся від своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання сина. Дитина навіть не знає свого батька в обличчя. Посилаючись на те, що дитина залишилася без піклування батька, який ухиляється від своїх обов'язків по вихованню сина, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить задовольнити позов з підстав наведених у позовній заяві, а також пояснила, що відповідач з 2007 року не бере будь-якої участі у вихованні та утриманні свого сина [PERSON]. Відповідач [PERSON], будучи належно повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Позивач не заперечує проти ухвалення судом рішення на підставі наявних у справі доказів. А тому суд ухвалив слухання справи проводити у відсутності відповідача, провівши заочний розгляд справи. Представник Борщівської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування Соболівська Н.Я. в судовому засіданні вважає, що позов до задоволення не підлягає. Вислухавши пояснення позивача, свідків, врахувавши висновок органу опіки та піклування, дослідивши письмові документа та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав. У відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до ч.1 п.2 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» розглядаючи справи даної категорії слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист їх інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які виникають із факту спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], уродженця с.Дністрове Борщівського району Тернопільської області (свідоцтві про народження серія [NUMBER]). Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 25 жовтня 2007 року, шлюб між відповідачем [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати із матір»ю. За даними акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім»ї [PERSON] від 2 вересня 2015 року та довідки, виданої Вільховецькою сільською радою 2 вересня 2015 року № 485, дитина [PERSON] перебуває на утриманні та вихованні матері [PERSON], у будинку, де проживає сім»я, у дитини є своя кімната, де створені усі належні умови. Зі змісту цих же документів, а також з довідки-характеристики на позивача, виданої Вільховецькою сільською радою 14серпня 2015 року № 210, встановлено, що мати дитини тимчасово виїжджає на заробітки за межі України. На час відсутності матері дитиною опікується сестра матері [PERSON] Батько дитини [PERSON], що встановлено з акту, складеного комісією Дністровецької сільської ради від 25 вересня 2015 року про вручення судової повістки, зареєстрований та проживає у с.Дністрове Борщівського району, однак на час вручення судової повістки перебуває у м.Києві. В довідці від 14 серпня 2015 року № 11 дошкільний навчальний заклад Калина» с.Дністрове стверджує, що [PERSON] ані в дошкільному закладі «Калина», ані у школі, що вбачається з довідки, виданої 14 серпня 2015 року Вільховецькою ЗОШ І-ІІ ст., жодного разу не відвідував сина, не цікавився його станом здоров'я, навчанням, вихованням. Вільховецька сільська рада у акті обстеження житлово-побутових умов проживання сім»ї [PERSON] від 2 вересня 2015 року вказала, що батько з сином не проживає близько 10 років, зовсім не займається його вихованням, не піклується про дитину. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що дитина [PERSON] свого батька не знає. Відповідач з 2007 року жодного разу не відвідав дитину, не спілкувався із дитиною. Отже, судом встановлено, що [PERSON] не виконує належно своїх батьківських обов»язків щодо виховання сина, не цікавиться його духовним та фізичним розвитком, не піклується про сина, а тому є формальні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З висновку органу опіки та піклування від 2 жовтня 2015 року вбачається, що у бесіді, відповідно до протоколу від 2 вересня 2015 року, [PERSON] вказав, що позов про позбавлення його батьківських прав не визнає. Пояснив, що навідувався до сина, але на момент відвідин не було нікого дома, деколи передавав сину солодощі через знайомих, періодично телефонував до сина і цікавився його навчанням в школі. Бажає і в подальшому спілкуватися з сином, в чому йому перешкоджає дружина. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини 30 вересня 2015 року прийнято рішення № 2, яким визначено порядок участі батька [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] та спілкуванні з ним, а саме, за місцем проживання матері у селі Вільховець Борщівського району у другу та четверту суботу і неділю кожного місяця з 12.00 до 18.00 год. за попередньою домовленістю із матір»ю дитини. За цих обставин Борщівська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини, вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON]. У відповідності до ч.3 ст.51 Конституції України дитинство в Україні охороняється державою. Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України). Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення в інтересах дитини. На думку суду ні в позовних вимогах, ні в судовому засіданні позивачем не зазначено обставин та не доведено їх належними та допустимими доказами, в чому матиме прояв покращення становища та інтересів дитини у разі позбавлення відповідача батьківських прав. А тому, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд вважає, що у задоволенні вимог про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав слід відмовити, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов»язків. На підставі ч.3 ст.51 Конституції України, ст.ст.11,12,35 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ із змінами та доповненнями, ст.ст.5,150,164,165,166 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed