Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Заступник прокурора Донецької області, діючий в інтересах держави, звернувся до суду з позовом до Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку за наступних підстав. Рішенням Мелекінської сільської ради від 29.07.2010 № 5/36-2380 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу її у власність гр. [PERSON] » останній передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,10 га у [ADDRESS] -3 із кадастровим номером 1423984400:02:000:2917. У подальшому, на підставі вказаного рішення відділом Держкомзему у Першотравневому районі 13.09.2010 [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 445444, який 15.09.2010 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011016600479. В той же час, вивченням законності передачі вищевказаної земельної ділянки площею 0,10 га у власність [PERSON] встановлено, що дане рішення сільрадою прийнято з порушенням вимог земельного та водного законодавства України з огляду на наступне. Так, прокуратурою Донецької області 24.02.2016 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами Мелекінської сільської ради та відділу Держкомзему у Першотравневому районі за ч. 2 ст. 364 КК України. Кримінальному провадженню присвоєно номер 42016050000000120. В ході вказаного провадження встановлено, що протягом 2010-2012 років, діючи за попередньою змовою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про внесення змін до Водного і Земельного кодексу України щодо прибережних захисних смуг» здійснили виділення на підставних осіб 13 земельних ділянок загальною площею 1,1046 га в с. Білосарайська Коса Першотравневого району Донецької області, основна частина площі яких, на момент їх виділення, знаходилася на водному дзеркалі Азовського моря. Відповідно до інформації КП «Госпрозрахунковий земельно-кадастровий центр» за № 300 від 07.10.2015, земельна ділянка площею 0,10 га, яку відведено у власність [PERSON] , на момент її відведення частково накладалась на водне дзеркало Азовського моря. Допитаний в якості свідка в кримінальному провадженні № 42016050000000120 [PERSON] , який являвся розробником документації із землеустрою щодо відведення [PERSON] вищевказаної земельної ділянки у власність, підтвердив накладення земельної ділянки на водне дзеркало Азовського моря. Крім того, згідно з проведеною Державною Азовською морською екологічною інспекцією перевіркою, спірна земельна ділянка розташована та використовується в порушення ст. ст. 58, 60, 62, 96, 112, 211 ЗК України, а саме порушена водоохоронна та пляжна зона прибережної захисної смуги (лист № 18/2-2183/16 від 02.12.2016). Прибережна захисна смуга може використовуватися лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності, а землі, на яких розташована прибережна смуга, не підлягають відчуженню. Якщо межі прибережної захисної смуги уздовж морів навколо морських заток і лиманів не встановлено за проектом землеустрою, то прибережна захисна смуга визначається шириною не менш двох кілометрів від урізу води. Відповідний проект землеустрою встановлення розмірів та меж прибережної захисної смуги Мелекінською сільською радою не розроблено та не затверджено. Відсутність такого проекту та не визначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися як відсутність самої прибережної захисної смуги та правомірність передачі у приватну власність ділянок, розташованих у нормативно визначеній смузі від урізу води. Таким чином, рішення Мелекінської сільської ради №5/36-2380 від 29.07.2010 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу її у власність гр. [PERSON] » прийнято всупереч ст.ст. 58, 60, 62, 84, 96,112 Земельного кодексу України, ст.ст. 88-90 Водного кодексу України та має бути визнане недійсним, оскільки вказаним рішенням виділено земельну ділянку прибережної захисної смуги та водоохоронної зони Азовського моря для житлової та громадської забудови, що заборонено законодавством. Відповідно державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 445444 від 13.09.2010 виданий на підставі вищезазначеного рішення Мелекінської сільської ради також має бути визнаний недійсним, а [PERSON] необхідно зобов`язати повернути державі спірну земельну ділянку загальною площею 0,10 га у [ADDRESS] -3, із кадастровим номером 1423984400:02:000:2917, яку набула без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» органи прокуратури пред`являють позов в інтересах держави, оскільки Держгеокадастр та його територіальні органи не наділені повноваженнями щодо звернення до суду про визнання незаконними та скасування рішень органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями. Підставою для представництва інтересів держави в особі Держгеокадастру в суді є та обставина, що в результаті противоправного прийняття вищевказаного рішення та видачі на його підставі державного акту порушено право власності держави на землі державної форми власності, водного фонду, а також інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного їх використання та відтворення. Про наявність порушення інтересів держави та підстав для здійснення представництва інтересів держави у суді позивачу стало відомо в ході здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №42016050000000120 від 24.02.2016 року, тобто лише у 2016 році, в ході опрацювання інформації Управління СБУ в Донецькій області від 17.02.2016 за № 56/34- 129к/т про вчинення кримінального правопорушення. Тому установлений ст. 257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності щодо вимог про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку пропущено з поважних причин. Просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності та поновити його. Таким чином, позивач вимушений був звернутися до суду, в інтересах держави, та просить суд: визнати поважними причини пропуску прокурором строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його; визнати незаконним та скасувати рішення Мелекінської сільської ради Мангушського (Першотравневого) району Донецької області № 5/36-2380 від 29.07.2010 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу її у власність гр. [PERSON] », на підставі якого останній передано у власність земельну ділянку загальною площею 0,10 га у [ADDRESS] із кадастровим номером 1423984400:02:000:2917; визнати недійсним виданий відділом Держкомзему у Першотравневому районі 13.09.2010 на ім`я[PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №445444, який 15.09.2010 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011016600479; зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку загальною площею 0,10 га у [ADDRESS] із кадастровим номером 1423984400:02:000:2917 територіальній громаді Мелекінської сільської ради, а також судові витрати стягнути з відповідачів на користь позивача. У судовому засіданні прокурор Мангушського відділу Маріупольської місцевої прокуратури №1 підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позові, додатково зазначив, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги та водоохоронної зони та не може бути передана у власність. Крім того, Мелекінською сільською радою не розроблявся відповідний проект землеустрою меж прибережної захисної смуги, тому вирішувати питання про передачу у власність будь-яких земельних ділянок не можливо. Представник Мелекінської сільської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином - заказною кореспонденцією з повідомленням. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином - заказною кореспонденцією з повідомленням, а також на офіційному сайті суду. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та те, що відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази, що є в матеріалах цивільної справи, приходить до наступного висновку. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 29.07.2010 року, рішенням Мелекінської сільської ради №5/36-2380 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ділянки у власність гр. [PERSON] » було затверджено проект відведення та передачу у власність земельної ділянки площею 0,10 га під будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських споруд [PERSON] у [ADDRESS] (а.с.26). На підставі зазначеного рішення [PERSON] 13.09.2010 видано державний акт на право власності за земельну ділянку серії ЯИ №445444, який 15.09.2010 зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011016600479, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,10 га, кадастровий номер 1423984400:02:000:2917 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с. 27). Згідно повідомлення управління Служби безпеки України в Донецькій області прокурору Донецької області про виявлення кримінального правопорушення від 17.02.2016 за № 56/34-129к/т, було встановлено, що посадові особи Мелекінської сільської ради та відділу Держземагенства у Першотравневому районі, протягом 2010-2012 років, діючи за попередньою змовою, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про внесення змін до Водного і Земельного кодексу України щодо прибережних захисних смуг» здійснили виділення на підставних осіб 13 земельних ділянок загальною площею 1,1046 га в с. Білосарайська Коса Першотравневого району Донецької області, основна частина площі яких, на момент їх виділення, знаходилася на водному дзеркалі Азовського моря (а.с.24-25). Як вбачається з листа №18/2-2183/16 від 02.12.2016 року Державною Азовською морською екологічною інспекцією здійснено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства та законності надання Мелекінською сільською радою земельних ділянок у власність, якою встановлено, що в тому числі спірна земельна ділянка надана у власність [PERSON] використовуються у порушення Земельного кодексу України, а саме порушена водоохоронна та пляжна зона прибережної захисної смуги(а.с.19-23). Відповідно до інформації КП «Госпрозрахунковий земельно-кадастровий центр» за № 300 від 07.10.2015, земельна ділянка площею 0,10 га, яку відведено у власність [PERSON] , на момент її відведення частково накладалась на водне дзеркало Азовського моря(а.с.13-18). Повноваження прокурора у вищезазначеному кримінальному провадженні підтверджується наказом №523-к від 03.04.2014 року (а.с.32). Статтею 19 Земельного кодексу України регламентовано розмежування категорій земель України за основним цільовим призначенням, в тому числі: землі рекреаційного призначення (п. «ґ»); землі водного фонду (п. «є») тощо. Відповідно до положень п. «б» ч. 1ст. 58 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги вздовж морів, річок та навколо водойм належать до земель водного фонду. Згідно ч. 3 ст. 60 Земельного кодексу України та ч.ч. 9, 10ст. 88 ВК України уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації. Відповідно до п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього середовища України від 05.11.2004 N 434, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.11.2004 за N 1470/10069 (далі - Порядок № 434): у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України(213/95-ВР), та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 N 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них"(далі - Порядок № 486), з урахуванням конкретної ситуації. Порядок визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них встановлюється Кабінетом Міністрів України, що втілено у постанови від 08.05.1996р. № 486 та від 13.05.1996р. № 502. Частиною 2 ст. 58 Земельного кодексу України та пунктом 2 Порядку № 486, в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення ради визначено, що для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. За цим Порядком: у межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 Водного кодексу України(п. 4); розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення органів водного господарства та інших спеціально уповноважених органів, узгоджуються з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і затверджуються відповідними місцевими органами державної виконавчої влади та виконавчими комітетами рад (п. 5); водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води (п. 11); прибережні захисні смуги у межах водоохоронної зони можуть використовуватися для провадження господарської діяльності за умови обов`язкового виконання вимог, передбачених статтями 89 та 90 Водного кодексу України(ч. 2 п. 12). В судовому засіданні встановлено, що проект землеустрою щодо визначення розмірів водоохоронної зони у межах с. Б. Коса не розроблявся спеціально уповноваженими органами, а отже, не узгоджувався з органами Мінекоресурсів, Держводгоспу, Держкомзему, власниками землі, землекористувачами і не затверджувався Мелекінською сільською радою. Не розроблявся і не затверджувався також у визначеному порядку окремий проект землеустрою зі встановлення меж прибережної захисної смуги із пляжною зоною. Разом з тим, не закріплення органом місцевого самоврядування, як того вимагає наведене законодавство, території водоохоронної зони відповідною проектною документацією зі встановленням її меж в натурі, не спростовує законодавчо-імперативного закріплення особливого статусу цієї земельної ділянки, що примикає до водного об`єкту, віднесеного до категорії земель водного фонду. Заборона на передачу земель водного фонду ( п. «є» ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України), що перебувають у державній власності, у приватну власність громадянам (крім замкнених водойм) врегульована окремо (п. "д" ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України). Статтею 59 Земельного кодексу України передбачені певні обмеження передачі в оренду земель водного фонду з огляду на їх цільове використання. Так, відповідно до вимог ч. 1 та ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватись на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Виходячи з вищевикладеного та приймаючи до уваги, що в рішеннях Мелекінської сільської ради вказані різні категорії земель за основним цільовим призначенням при наданні [PERSON] земельної ділянки під будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також те, що надана [PERSON] земельна ділянка знаходиться в межах двох кілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, тому рішення Мелекінської сільської ради Першотравневого району: №5/36-2380 від 29.07.2010 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу ділянки у власність гр. [PERSON] » необхідно визнати незаконними та скасувати. Що стосується вимоги про визнання недійсним державного акту на право власності на спірну земельну ділянку слід зазначити наступне. Так судом встановлено, що державний акт на право власності за земельну ділянку серії ЯИ №№445444, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,10 га, кадастровий номер 1423984400:02:000:2917з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд було отримано [PERSON] на підставі рішення Мелекінської сільської ради: №5/36-2380 від 29.07.2010. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Зазначені норми встановлювали нерозривний зв`язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов`язковим одержанням її власником державного акта на право власності. Відповідно до статті 125, частини 1 статті 126 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) зокрема право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цього права та посвідчується державним актом. Згідно з частиною 1статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З огляду на наведене, враховуючи, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №445444 розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,10 га, кадастровий номер 1423984400:02:000:2917 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд було отримано [PERSON] на підставі рішення Мелекінської сільської ради: №5/36-2380 від 29.07.2010, яке визнано судом недійсним, зазначений державний акт також є недійсним. Що стосується вимоги позивача про повернення спірної земельної ділянки у власність територіальній громаді Мелекінської сільської ради, слід зазначити наступне. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Судом встановлено, що власником спірної земельної ділянки є держава, розпорядження власністю з боку територіальної громади Мелекінської сільської ради відбулось поза, межами наданих повноважень тому рішення про відчуження земельної ділянки на користь [PERSON] є незаконним. Оскільки рішення сільської ради про відчуження спірної земельної ділянки на користь [PERSON] підлягає скасуванню, то відсутні правові підстави збереження цього майна за останньою, а тому до спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між власником майна і його володільцем, суд застосовує положення статті 1212 ЦК України. Також, позивачем у позовній заяві заявлено вимогу про визнання поважною причину пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом . Щодо цього, суд зазначає, що відповідно ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Розглядаючи доводи позивача щодо позовної давності, суд зазначає, що за змістом статті 256, частини першої статті 261, частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується та обчислюється щодо сторони у спорі. Відлік позовної давності обчислюється з моменту, коли про порушення прав дізнався або мав дізнатися орган, уповноважений на здійснення відповідних функцій, а не прокурор (постанова Верховного Суду України від 01.07.2015 № 6-178цс1527). Разом з тим, у даній справі прокурором подано позов від свого імені (прокурор є позивачем), а прокурор, як на підставу поважності причин пропуску позовної давності вказував, що про наявність порушення інтересів держави та підстав для здійснення представництва інтересів держави йому стало відомо у 2016 році в ході опрацювання інформації Управління СБУ в Донецькій області від 17.02.2016 за № 56/34- 129к/т про вчинення кримінального правопорушення. Тому установлений ст. 257 ЦК України трьохрічний строк позовної давності щодо вимог про визнання незаконним та скасування рішення ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку пропущено з поважних причин. В силу частини четвертої та п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові; проте, якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Обставини вказані прокурором у позовній заяві та обставини, на які прокурор посилається в судовому засіданні, заслуговують на увагу і свідчать про наявність об`єктивних перешкод, які дійсно заважали подати прокурору позов у визначений строк. Враховуючи вищевказане, суд задовольняє клопотання прокурора про визнання причин пропущення строку позовної давності поважними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовної вимоги про визнання незаконною та скасування рішення суд стягує з Мелекінської сільської ради Мангушського району Донецької області на користь позивача судовий збір у розмірі 2400 гривень, що відповідає двом вимогам немайнового характеру, а з [PERSON] за позовні вимоги про визнання недійсним державного акту та зобов`язання повернення земельної ділянки суд стягує на користь позивача судовий збір у розмірі 2400 гривень, що відповідає двом вимогам немайнового характеру. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved