Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся представник Державного\~агентства рибного\~господарства Україниз позовом до [PERSON] про стягнення зайво виплачених коштів. В обґрунтування поданої позовної заяви зазначили, що [PERSON] працював в Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області. Під час звільнення відповідача, при остаточному розрахунку заробітної плати було допущено арифметичну помилку та згідно пункту 2 наказу від 22.10.2019 року № 162-о з [PERSON] необхідно було відрахувати із заробітної плати на покриття заборгованості за 10 календарних днів щорічної основної відпустки, які були використані відповідачем за невідпрацьований період з 24.10.2019 року по 17.02.2020 рік суму 4 609.40 грн. З урахуваннями лічильної помилки на особовий рахунок відповідача при звільнені нараховано 10 188,82 грн. них: утримано податки 1971,45 грн., аванс 3500,0 грн., решту 4717,37 грн. сплачено на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] при звільнені. Таким чином, внаслідок допущеної лічильної (арифметичної) помилки, на особовому рахунку відповідача обліковується дебіторська заборгованість у сумі 7 263,61 грн. Наголошують, що кошти в сумі 7 263,61 грн. вважаються безпідставно набутими і підлягають стягненню з відповідача. Представник Державного агентства рибного господарства України з`являлася в судові засідання, позов підтримала та просила задовольнити. [PERSON] з`являлася в судові засідання, позов не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до наказу від 16.02.2017 року № 24-о [PERSON] працював в Управління Державного агентства рибного господарства у Дніпропетровській області на посаді головного спеціаліста відділу іхтіології та регулювання рибальства. На підставі наказу від 12.02.2019 року № 16-ок у лютому 2019 [PERSON] надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 14 календарних днів за період роботи з 17.02.2019 року до 17.02.2020 рік. На підставі наказу від 30.07.2019 року № 104-ок у серпні 2019 року [PERSON] надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 17.02.2019 року по 17.02.2020 рік у кількості 16 календарних днів, з яких 10 днів надано у рахунок невідпрацьованої частини року (з 24.10.2019 року по 17.02.2020 рік). Згідно наказу від 22.10.2019 року № 162-о з [PERSON] необхідно було утримати з заробітної плати на покриття заборгованості за 10 календарних днів щорічної основної відпустки, яка була надана за невідпрацьований період з 24.10.2019 до 17.02.2020 у сумі 4 609,40 грн. У день звільнення відповідачу сплачена сума 4 717,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 393 від 22.10.2019. Згідно пункту 2 наказу від 22.10.2019 року № 162-о з [PERSON] необхідно було відрахувати із заробітної плати на покриття заборгованості за 10 календарних днів щорічної основної відпустки, які були використані відповідачем за невідпрацьований період з 24.10.2019 року по 17.02.2020 рік суму 4\~609, 40 грн. Отже, при розрахунку заборгованості, в результаті арифметичної помилки, при обрахуванні остаточного розрахунку заробітної плати відповідачу зайво виплачено заробітну плату при звільнені у сумі 7 263,61 грн. Так, відповідно до п.2 ч.2\~ст. 127 КЗпП України\~передбачено, що відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.24 Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" - при вирішенні спорів,\~\~пов`язаних із застосуванням\~ст.127 КЗпП, суди мають враховувати, що не утримані при звільненні суми за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки не можуть бути стягнені з нього судом у тому разі, коли трудовий договір припинено з підстав, зазначених у пунктах 3, 5, 6 ст.\~36, пунктах 1,\~2,\~5\~ст.40 КЗпП, а також при направленні на навчання та у зв`язку з виходом на пенсію. З аналізу\~ст. 22 ЗУ "Про відпустки", та\~п.2 ч.2. 127 КЗпП України, вбачається, що підприємство, установа, або організація при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки, повинно (має право) здійснити відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості, про що правильно зазначив суд у своєму рішенні. Відповідно до вимог ч.1ст.9\~ЦК України\~положення цього\~кодексу\~застосовуються до врегулювання трудових та сімейних правовідносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до вимог ч.1\~ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Враховуючи той факт, що відповідачем вищевказані грошові кошти в добровільному порядку не повернуто, позов є обґрунтованим та з відповідача на користь Державного агентства рибного господарства України необхідно стягнути зайво виплачену при звільненні суму 7\~263 (сім тисяч двісті шістдесят три) грн. 61 коп. Також, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн. та відповідно до частини 1\~статті 141 ЦПК України\~підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved