Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

В провадженні судді Заводського районного суду м. Миколаєва Біцюка А.В. знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) до [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) про стягнення аліментів на дитину. Позов обґрунтований тим, що 14.01.2011 року між сторонами було розірвано шлюб актовий запис № 6. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] . З 01.02.2018 року відповідач ухиляється від обов`язків утримання свого сина. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. 08.06.2018 р. ухвалено заочне рішення за вказаним позовом. 15.02.2019 року ухвалою суду скасовано вищевказане заочне рішення, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 01.03.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що позивач просить стягнути аліментів частці і твердій грошовій сумі, що є неприпустимим, в силу ст.ст. 183, 184 СК України. На сьогоднішній день відповідач здійснює підприємницьку діяльність, тобто має нерегулярний, мінливий дохід, тму вважає можливим призначити аліменти в твердій грошовій сумі, в межах мінімального гарантованого та рекомендованого розмірів 1300 грн. Також зазначає, що ніколи не ухилявся від утримання дитини, навпаки періодично перераховує сину грошові кошти на його банківський рахунок. Також син зареєстрований і проживав в його квартирі, тобто забезпечений ним житлом. В той же час наприкінці 2018 року позивач самостійно змінила житло, найнявши орендовану квартиру. Одночасно із цим син дуже багато часу проживає з ним та його батьком, коли позивачці потрібно на тривалий час виїхати за кордон на відпочинок. З цих підстав просив визначити аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн. 26.03.2019 р. до суду надійшла уточнена позовна заява, яка мотивована тим, що після розлучення за домовленістю сторін було визначено місце проживання дитини з позивачем. Дитина вже протягом тривалого часу мешкає з позивачем і ніколи не мешкала ні з батьком, ні з дідусем, як це зазначено у відзиві. Вихованням та піклуванням дитини займається тільки позивач, про що свідчить надана гімназією характеристика. До 2018 р. позивач із сином постійно мешкала в квартирі [ADDRESS] , яка належить відповідачу. В 2018 році відповідач примусив позивачку з дитиною виїхати з квартири шляхом постійних погроз та психологічного тиску. Син навчається в гімназії в Заводському районі м. Миколаєва, а квартира, якій позивачці належить частка, знаходиться в Корабельному районі [ADDRESS] . Миколаєва та має обмежену площу для проживання. Тому в зв`язку з інтересами та потребами сина вона вимушена наймати квартиру неподалік від місця навчання сина. З 01 січня 2018 року відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дитину. Відповідач декілька разів перераховував грошові кошти сину в невеликій кількості, що не може бути аліментами. Відповідач аліментів нікому не платить, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків не має. Він офіційно працевлаштований в м. Бердянськ, а також надає послуги як ФОП. З цих підстав просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 3000 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. 21.05.2019 р. вказану справу прийнято до провадження суддею Сухаревич З.М. в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, уточнений позов задовольнити. Представник відповідача надав заяву, в якій зазначив про підтримання відповідачем відзиву та просить визначити аліменти у розмірі 1300 грн. щомісяця. Справу просить розглядати за своєї відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14 січня 2011 року, та мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] Дитина проживає разом з матір`ю (а.с. 75), яка здійснює догляд за дитиною, а відповідач надає грошові кошти, які позивачу є недостатніми для утримання сина (а.с. 99,100,101,102,103). Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 1, 2 статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно з нормами ч.1 та 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. За такого, суд вважає, що позивач правомірно вимагає стягнення аліментів. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з такого. Згідно з вимогами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, слушними є доводи відповідача щодо неприпустимості одночасного визначення розміру аліментів у частці і у твердій грошовій сумі. Разом з тим, суд не приймає доводи позивача щодо визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, оскільки ч.3 ст.181 СК України надає виключне право одержувача аліментів обирати спосіб стягнення аліментів: у частці від доходу, або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач є фізично здоровим, працездатним, є фізичною особою-підприємцем (а.с. 96), має у власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 93,94). Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Проаналізувавши вказані норми суд вважає, що підстав для визначення розміру аліментів не менше ніж 3000 грн. не має, оскільки, законом визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, враховуючи розмір заявлених позивачем вимог в частці від доходу, підлягають стягненню аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відтак, аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову 21.02.2018 року. Нормами ч.1 ст.430 ЦПК України визначено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином враховуючи вказану норму суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст.137 та ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає також стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial