Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач 16 грудня 2019 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі (а.с. 1-10), яку згодом уточнював (а.с. 25-34), остаточно просив суд: - визнати незаконними дії Національного університету «Одеська юридична академія» за фактом незаконної невиплати щомісячної надбавки за вислугу років, за фактом незаконного нарахування її у розмірі 10 % замість 30 %; - зобов`язати Національний університет «Одеська юридична академія» дорахувати та виплатити йому не нараховану та невиплачену частину заробітної плати за період з 01 вересня 2012 року по 01 вересня 2017 року з урахуванням щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 30 %, індексації, згідно Закону України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення», компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 62 109,48 грн. та судові витрати у розмірі 130 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 01 вересня 2012 року його було прийнято на роботу на посаду викладача кафедри спеціально - правових дисциплін Нікопольського факультету Національного університету «Одеська юридична академія», а 25 грудня 2014 року його, відповідно до наказу НУ«ОЮА» від 27 листопада 2014 року «Про ліквідацію відокремлених структурних підрозділів НУ «ОЮА», було переведено на посаду асистента вказаного вище університету. Наказом № 3874а-5 від 18 жовтня 2017 року його з 26 грудня 2017 року звільнено з роботи, про що зроблено відповідний запис у трудовій книжці. Звільнення відбулось за п.1ст.40 КЗпП України. Після звільнення йому стало відомо,що відповідач заробітну плату йому виплачував не у повному обсязі, не доплачував надбавку за вислугу років у розмірі 30 % посадового окладу, а до 2015 року не сплачував її взагалі; не здійснював індексацію заробітної плати згідно Закону України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення». Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 04 січня 2019 року його позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено, визнано незаконними дії Національного університету «Одеська юридична академія» за його фактом незаконного переведення з 0,4 штатної ставки від посадового окладу 4464 грн. на 0,25 ставки, та за фактом незаконного нарахування йому щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 10 % замість 30 %; зобов`язано Національний університет «Одеська юридична академія» дорахувати та виплатити йому заробітну плату за період з 01.09.2017 року по 01.01.2018 року з розрахунку 0,4 штатної ставки від посадового окладу 4464 грн., щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 30 % та вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку; в загальному розмірі 7747 грн. 22 коп. Зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1298 від 30 серпня 2002 року «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», посади викладачів та асистентів вищих навчальних закладів 4 ступеню акредитації віднесено до 16 тарифного розряду. Посадові оклади (тарифні ставки) за розрядами Єдиної тарифної сітки визначаються шляхом помноження окладу (ставки) працівника 1 тарифного розряду на відповідний тарифний коефіцієнт. Крім того, просить врахувати, що до роботи в університеті він проходив службу в МВС України та згідно з постановами Кабінету Міністрів України N 78 від 31 січня 2001року, N 963 від 14 червня 2000 року та листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21 жовтня 2009 року № 627\\13\\84-09 "Про зарахування до педагогічного стажу часу роботи в органах МВС", його щомісячна надбавка за вислугу років з 01 вересня 2012 року повинна становити 30 відсотків посадового окладу. Зазначає, що приблизно до 2015 року надбавку за вислугу років йому не виплачували взагалі, а потім - 10 відсотків від посадового окладу. За його розрахунком, з урахуванням посадового окладу, встановленого на 2012 рік Постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 року за № 10 «Про підвищення оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», якою внесено зміни по постанови від 30 серпня 2002 року № 1298, у 2012 році йому недоплатили суму 2257, 88 грн. Взагалі за 4 місяці 2012 року відповідачем разом з компенсацією втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, на яку він має право згідно положення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року, йому недоплачено 5935,93 грн. За 2013 рік, виходячи з його посадового окладу у розмірі 2377 грн., йому було недоплачено разом з компенсацією втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, грошові кошти у розмірі 18413,96 грн.; за 2014 рік, виходячи з його посадового окладу у розмірі 2377 грн., йому було недоплачено разом з компенсацією втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, грошові кошти у розмірі 18151,84 грн.; за 2015 рік йому було недоплачено разом з компенсацією втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, грошові кошти у розмірі 14670,60 грн.; за 2016 рік йому було недоплачено разом з компенсацією втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, грошові кошти у розмірі 3337, 85 грн.; за 8 місяців 2017 року йому було недоплачено разом з компенсацією втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, грошові кошти у розмірі 1599, 30 грн. Загальна сума недоплаченої заробітної плати становить 62109, 48 грн. На його звернення до відповідача з проханням надати довідки про заробітну плату з розшифровкою за видами виплат, розміри і підстави відрахувань із заробітної плати, суми заробітної плати, що належать до виплати, довідку про розмір його щомісячної надбавки за вислугу років у відсотках від посадового окладу та її суми, відповіді отримано не було. Враховуючи викладене він змушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 28 лютого 2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України, витребувано у Національного університету «Одеська юридична академія» : відомості щодо кожного місяця, починаючи з 01 вересня 2012 року по 01 вересня 2017 року із зазначенням в них загальної суми заробітної плати позивача [PERSON] з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; суми заробітної плати, що належать до виплати; відомості щодо розміру щомісячної надбавки за вислугу років [PERSON] у відсотках від посадового окладу та її суми за кожен місяць з 01 вересня 2012 року по 01 вересня 2017 року. Також вказаною ухвалою відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відзиву та витребуваних документів від відповідача Національного університету «Одеська юридична академія» на адресу суду не надходило. У відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, судом 17 червня 2020 року винесено заочне рішення по справі, яким позов [PERSON] до Національного університету «Одеська юридична академія» було задоволено у повному обсязі (а.с. 47-51). Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року заочне рішення по даній справі скасовано та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу надати відзив на позов (а.с. 76-78). Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав ухвалу суду від 07 вересня 2020 року 22 вересня 2020 року (а.с. 83). Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідност.12 ЦПК України,суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України,кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідност.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідності дост.15 ЦК України,кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідност.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2статті 16 ЦК України встановлений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, серед яких: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна право відношення; 7) припинення право відношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно дост.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 04 січня 2019 року позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено, визнано незаконними дії Національного університету «Одеська юридична академія» за його фактом незаконного переведення з 0,4 штатної ставки від посадового окладу 4464 грн. на 0,25 ставки, та за фактом незаконного нарахування йому щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 10 % замість 30 %; зобов`язано Національний університет «Одеська юридична академія» дорахувати та виплатити йому заробітну плату за період з 01 вересня 2017 року по 01 січня 2018 року з розрахунку 0,4 штатної ставки від посадового окладу 4464 грн., щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 30 % та вихідної допомоги у розмірі тримісячного заробітку; в загальному розмірі 7747 грн. 22 коп. (а.с. 11). Вказаним рішенням встановлено, що 01 січня 2012 року позивача було прийнято на роботу на посаду викладача кафедри спеціально - правових дисциплін Нікопольського факультету Національного університету «Одеська юридична академія». Його індивідуальне навчальне навантаження складало 0,4 ставки. 25 грудня 2014 року, відповідно до наказу НУ «ОЮА» від 27 листопада 2014 року «Про ліквідацію відокремлених структурних підрозділів НУ «ОЮА», позивача було переведено на посаду асистента Національного університету «Одеська юридична академія». Наказом № 3874а-5 від 18 жовтня 2017 року позивача 26 грудня 2017 року звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 86-92). Також вказаним рішенням було встановлено незаконне нарахування позивачу щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 10 % замість 30 % (а.с. 86-92). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В обґрунтування позову позивач посилався, що має право на отримання не обрахованої та виплаченої заробітної плати з у рахуванням щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 30 % замість 10 % з 01 вересня 2012 року по 01 вересня 2017 року, індексації та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати на загальну суму 62109, 48 грн. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1298 від 30 серпня 2002 року «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», посади викладачів та асистентів вищих навчальних закладів 4 ступеню акредитації віднесено до 16 тарифного розряду (тарифний коефіцієнт 2,79). Згідно з постановами Кабінету Міністрів України № 78 від 31.01.2001 року, № 963 від 14.06.2000 року та листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21.10.2009 року № 627\\13\\84-09 "Про зарахування до педагогічного стажу часу роботи в органах МВС", щомісячна надбавка позивача [PERSON] за вислугу років з 01 вересня 2012 року повинна становити 30 % від посадового окладу. До роботи в університеті позивач проходив службу в МВС України (його стаж служби в МВС України становить 38 років). Згідно до положення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року за № 1427, позивач також має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Відповідно до вимог ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.1 ст.40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, а у разі порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Відповідач надати заперечення на позов, відзив або будь-які пояснення, не забажав. Будь-яких доказів на спростування вимог позивача та доказів, витребуваних судом за ухвалою суду від 28 лютого 2020 року до суду надано не було. Враховуючи викладене та встановлені судом обставини справи, суд погоджується з розрахунками позивача, в частині недоплати йому заробітної плати у розмірі 62109, 48 грн., з яких: за 4 місяці 2012 року у сумі 5935,93 грн., за 2013 рік - у сумі 18413,96 грн.; за 2014 рік - у сумі 18151,84 грн.; за 2015 рік- у сумі 14670,60 грн.; за 2016 рік у сумі 3337, 85 грн. та за 8 місяців 2017 року у сумі 1599, 30 грн. та вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити, а саме - визнати незаконними дії Національного університету «Одеська юридична академія» за фактом незаконної невиплати щомісячної надбавки за вислугу років, за фактом незаконного нарахування її у розмірі 10 % замість 30 %; зобов`язати Національний університет «Одеська юридична академія» дорахувати та виплатити йому не нараховану та невиплачену частину заробітної плати за період з 01 вересня 2012 року по 01 вересня 2017 року з урахуванням щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 30 %, індексації, згідно Закону України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» у розмірі 62109,48 грн., компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права (ч.ч. 1,2 ст.5ЦПК України). Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. В силу положень ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до положень ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому суд зазначає, що розглядаючи справу, сторонам були забезпечені рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, проте відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов, жодних доказів проти заявлених вимог суду не надав. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання незаконними дій Національного університету «Одеська юридична академія» за фактом невиплати йому щомісячної надбавки за вислугу років, за фактом нарахування йому щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 10 % замість 30 % посадового окладу та в частині зобов`язання Національного університету «Одеська юридична академія» дорахувати та виплатити йому не нараховану та невиплачену частину заробітної плати за період з 01 вересня 2012 року по 01 вересня 2017 року з урахуванням щомісячної надбавки за вислугу років у розмірі 30 %, індексації, згідно Закону України від 03 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення», компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 62109,48 грн. - є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення на його користь з відповідача судових витрат у розмірі 130 грн., слід відмовити, оскільки будь-яких доказів понесених позивачем судових витрат матеріали справи не містять. На виконання вимог частини 2статті 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць.

Outcome: partial