Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

В квітні 2013 року позивач - ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ЕХ 013-08 від 25.04.2008р., яка станом на 02.08.2011р. складає 1 524 171,20 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 996463,66 грн., заборгованості за відсотками - 444886,85 грн., пені - 82820,69грн., звернути стягнення на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, шляхом надання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» права продажу вказаного предмету іпотеки від свого імені з укладанням договору купівлі-продажу з будь-якими покупцями з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» інших повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки, із встановленням початкової ціни предмету іпотеки 847 272,84грн. В обґрунтування позовних вимог вказують, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», та [PERSON] 25.04.2008р. було укладено Кредитну угоду №ЕХ 013-08, згідно якої остання отримала кредитний транш в сумі 135 00,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в порядку та строки, встановлені в Кредитній угоді та в Договорі про видачу траншу. Під час укладання кредитної угоди сторони досягли згоди щодо графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди. В зв'язку з неналежним виконання позичальником умов договору, Банк в вересні 2011 року звернувся до суду про стягнення з позичальника та її поручителя - [PERSON] суми заборгованості за кредитною угодою та рішенням Харцизького міського суду Донецької області №2/0550/ 71/2012 від 20.11.2012р. з [PERSON] та [PERSON] солідарно стягнута заборгованість за даною Кредитною угодою станом на 02.08.2011р. в розмірі 1 524 171,20 грн. Рішення набрало законної сили 01.12.2012р., але до сьогодні є невиконаним і сума заборгованості не погашеною. Станом на 10 квітня 2013 року заборгованість за кредитною угодою збільшилась до 2 081 915,21 грн. (260 467,31 доларів США). В забезпечення виконання зобов'язань за вказаною кредитною угодою Банк і відповідач [PERSON], як майновий поручитель за зобов'язаннями позичальника [PERSON], уклали Договір іпотеки № 716ЕХ (далі - договір іпотеки), згідно якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який належить йому на праві власності, з ціною предмета іпотеки - 847 272,84 грн. Оскільки відповідач [PERSON] не виконує основне зобов'язання - умови кредитної угоди, рішення суду не виконує, Банк просить задовольнити його вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також просить виселити відповідачів, зареєстрованих та/або проживаючих в вказаному будинку (предмет іпотеки) зі зняттям з реєстраційного обліку у Харцизькому міському відділі Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області. Крім того Банк просить стягнути з відповідачів понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Власенко А.О., який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позові. Просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково та пояснили, що дійсно в 2008р. між Банком та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитну угоду і вона отримала транш в сумі 135 000,00 доларів США під 17% річних. Спочатку вона своєчасно сплачувала щомісячні платежі, але у зв'язку з фінансовою кризою наприкінці 2008р. можливість здійснювати погашення кредиту стало важким. У зв'язку з цим вона неодноразово зверталась в Банк з проханням надати відстрочку чи встановити реструктуризацію заборгованості, але її прохання залишились нерозглянутими. Рішенням суду в 2012 році з неї та її чоловіка - [PERSON], який є майновим поручителем, була стягнута заборгованість за кредитом. Вона не відмовляється від повернення отриманих кредитних коштів та виконання рішення суду, в зв'язку з чим з 2010 року перебуває в самостійному пошуку покупців житлового будинку, який переданий в іпотеку, з метою погашення заборгованості. Вважають вимогу Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки передчасною, спосіб реалізації визначений Банком невірним, розмір початкової ціни продажу предмета іпотеки - замалим. Стверджують, що Банк не повідомляв відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та необхідність виселення. Вказують, що в будинку мешкає неповнолітній син [PERSON] - [PERSON], [INFO], а також відповідач [PERSON], який є інвалідом 2 групи та має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, тому вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки порушить його права. Відповідачі [PERSON], [PERSON], представник третьої особи - Харцизького міського відділу Головного управління Державної міграційної служби у Донецькій області в судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачів [PERSON], [PERSON] та представника третьої особи. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши матеріали справи, суд знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 25.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», найменування якого змінено на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] була укладена кредитна угода № ЕХ 013-08, згідно з якою остання мала право на отримання кредитних коштів окремими частинами - траншами кредиту на загальну суму 150 000,00 доларів США (а.с.17-19). Згідно п.1.1. вказаної угоди видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу траншу. Умови видачі - сума кожної частини, термін по кожному траншу оформлюється окремим договором про видачу траншу. Кожний договір є невід'ємною частиною цієї кредитної угоди. Згідно п.1.3. вказаної угоди термін повернення кредиту встановлений до 25.04.2018р. 25.04.2008р. між Банком та [PERSON] був укладений договір про видачу траншу №ЕХ 013-08, згідно з п.1.2. якого остання отримала кредитний транш в сумі 135 000,00 доларів США (а.с.20-22). На підставі укладеної кредитної угоди та договору про видачу траншу, відповідачка [PERSON] відповідно до вказаних договорів отримала кредитні кошти в сумі 135 000,00 доларів США, які була зобов'язана повернуті у визначені сторонами в графіку строки зі сплатою 17% річних. При цьому, при порушенні термінів сплати кредитних коштів позичальник зобов'язаний був сплачувати додатково відсотки в розмірі 34% річних, та пеню, що передбачено кредитними договорами. Через порушення відповідачкою [PERSON] взятих на себе зобов'язань та утворенням заборгованості за кредитним договором, Банк звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON], як поручителя позичальника, та рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 20 листопада 2012 року, яке набрало законної сили 01.12.2012р., з [PERSON], [PERSON] солідарно стягнуто на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 1 524 171,20 грн.(а.с.8-10). Згідно мотивувальної частини вказаного рішення суду від 20 листопада 2012 року, заборгованість встановлена судом станом на 02.08.2011р. в гривневому еквіваленті по курсу долара 7,6736, в загальній сумі 1 524 171,20 грн. та складається з заборгованості за кредитом - 124970,36 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 996463,66 грн., заборгованість по відсоткам - 55794,98 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 444886,85 грн., пеню - 10386,86 доларів США, що в гривневому еквіваленті складало 82820,69грн. Судом також встановлено, що 25.04.2008 року між Банком та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою № ЕХ 013-08 від 25.04.2008р., було укладено договір іпотеки №716ЕХ, згідно якого відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, яке належить йому на праві власності, а саме: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], з ціною договору іпотеки - 847272,84 грн. Договір іпотеки посвідчений 25.04.2008р. приватним нотаріусом Харцизького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1393 (а.с.23-24). Жилий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 527,60 кв.м., житловою площею 305,10 кв.м. належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 21.04.2008р., виданим Харцизькою міською радою на підставі рішення виконавчого комітету Харцизької міської ради №284 від 16.04.2008р. (а.с.110). Відповідно до п. 2 договору іпотеки, цим договором забезпечується виконання зобов'язань позичальника за вищевказаним кредитним договором, зокрема, повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та відсотків при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, пені (а.с.23). Відповідно до п.16.8.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статей 1049,1050,1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, суд встановив, що Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, [PERSON] отримала кредитні кошти за кредитним договором саме в тій сумі, за якою розрахована заборгованість, сума заборгованості станом на 02.08.2011р. становить 1 524 171,20 грн. та до теперішнього часу не виплачена. Доводи представника відповідачів в письмових запереченнях про те, що невірно визначено розмір заборгованості через те, що боржники після ухвалення рішення регулярно здійснювали платежі в рахунок його виконання, судом не приймаються, оскільки відповідно до ст.10 ЦПК України одним з принципів цивільного судочинства є змагальність та згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень. Відповідачами не надано належних доказів на підтвердження таких заперечень Крім того, в Банком надано довідку про розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором вже станом на 10.04.2013р., відповідно до якої заборгованість позичальника не зменшується, а збільшується, та складає 260467,31 доларів США: 124292,90 доларів США - заборгованість за кредитом, 98280,90 доларів США - заборгованість зі відсотками за користуванням кредитом, 37893,51 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.13-14), що свідчить про те, що на сьогодні заборгованість за кредитним договором відповідачами не погашається. Оцінивши обставини справи, надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що у [PERSON] перед Банком наявна заборгованість за кредитним договором та розмір заборгованості підтверджений матеріалами справи, зокрема, кредитними договором, договором іпотеки, розрахунком заборгованості, рішенням суду. Згідно із ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Частиною першою статті 33 та статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідач [PERSON] в порушення вимог укладеного нею кредитної угоди, не виконала свої зобов'язання за кредитним договором щодо своєчасної та повної сплати платежів, повернення відсотків за користування грошима. Порушення цих обов'язків надає право Банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування грошима, або звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідачем [PERSON] порушені умови кредитної угоди № ЕХ 013-08 від 25.04.2008р., що виразилося в тому, що вона тривалий час порушує виконання своїх зобов'язань, не в повному обсязі здійснює щомісячне погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, чим завдає Банку збитки, суд вважає, що позов позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до наданих в п.42 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Доводи відповідача [PERSON] та її представника щодо передчасності звернення Банку до суду із позовною вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними та необґрунтованими, оскільки таке право Банку передбачено як ст. 33 Закону України «Про іпотеку», так і умовами договору іпотеки. Посилання відповідача [PERSON] та її представника на те, що відповідачі не отримували письмове попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі заборгованості, не може бути підставою для відмови в позові в цій частині, оскільки відповідно до п.п.37, 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотеко держателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Щодо заперечень відповідача [PERSON] та її представника відносно позовних вимог стосовно способу реалізації предмета іпотеки шляхом надання права на продаж Банком від свого імені будь-яким покупцям, та доводів про те, що предмет іпотеки за рішенням суду має реалізовуватись на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», то такі доводи суд не приймає при постановленні рішення через наступне. Відповідно до п.22 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 16.8.1, 16.8.2, цього договору, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Пунктом 23 договору іпотеки, визначено, що реалізація предмету іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України. Так, договір іпотеки (п.27) містить застереження відповідно до якого звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку, в тому числі, шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця. Також Законом України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві від свого імені, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця /стаття 39/. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, аналіз змісту наведених норм та умов договору іпотеки дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі і продаж іпотекодержателем предмету іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем з правом отримання витягу та дублікатів правовстановлюючих документів. Доводи відповідача [PERSON] та її представника щодо збільшення вартості нерухомості, яка є предметом іпотеки, після укладання іпотечного договору також не являється перешкодою для задоволення позову Банку. В ході розгляду справи призначалась і проведена судова будівельно-технічна експертиза, відповідно до висновків якої, ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] на дату складання висновку (16.12.2013р.) складає 2 650 809 грн. (а.с.96-100). Оскільки на час проведення будівельно-технічної експертизи вартість предмету іпотеки змінилась та не відповідає вартості, визначеної на час укладення договору іпотеки, суд вважає, що його вартість повинна визначатись на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна на час реалізації майна. Посилання відповідачки [PERSON] на соціальний статус відповідача [PERSON], який є інвалідом 2 групи та має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, також не являється перешкодою для задоволення позову Банку в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки предметом позову є вимоги Банку щодо невиконання умов кредитної угоди та його наслідків. Суд також не приймає доводи відповідача [PERSON] та її представника про те, що в разі звернення стягнення на житловий будинок, який є предметом іпотеки, будуть порушені права неповнолітньої дитини, а саме сина відповідачки [PERSON] - [PERSON], [INFO], через наступне. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Пунктом 44 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Договір іпотеки між відповідачем [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено 25.04.2008р. Згідно свідоцтва про народження, син [PERSON]- [PERSON] народився [INFO] (а.с.64), тобто після укладення договору іпотеки, що не є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, договір іпотеки до теперішнього часу чинний, він не був визнаний недійсним і такі вимоги не було заявлено. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню, а вартість предмету іпотеки повинна визначатись на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна на час реалізації майна. Щодо позовних вимог про виселення відповідачів та інших мешканців з квартири, яка є предметом іпотеки, то суд вважає необхідним в цій частині позову відмовити через наступне. Відповідно до п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з ч.4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до адресної довідки зареєстрованим місцем проживання відповідачів є будинок [ADDRESS] (а.с.40). Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2012 року на адресу, за зареєстрованим місцем проживання відповідачів, позивачем було направлено письмову вимогу, в якій відповідачам викладено стислий зміст порушеного зобов'язання, повідомлено про намір задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання та запропоновано добровільно звільнити житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] протягом 30 днів з дня отримання такого повідомлення (а.с.29). З пояснень відповідача [PERSON] в судовому засіданні ні вона, ні її чоловік - [PERSON] вимоги іпотекодержателя про добровільне виселення з квартири не отримували. Беззаперечні докази про повідомлення Банком відповідачів про необхідність добровільного звільнення житлового приміщення, позивачем суду не надано. Копії наданих рекомендованих повідомлень не можуть бути беззаперечними доказами отримання відповідачами саме повідомлень Банка про необхідність добровільного звільнення житлового приміщення в зв'язку з прийняттям рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок. Тому, вважати, що відповідачі були належним чином повідомлені Банком про необхідність виселення не можна. Крім того, згідно вищевказаного повідомлення від 26.10.2012р. сума боргу за кредитом розрахована станом на 25.10.2012р. та становила 240704,26 доларів США, в той час, коли рішенням Харцизького міського суду Донецької області від 20.11.2012р. (через невиконання якого позивач вирішив звернутись до суду із даним позовом та постановити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки та яке покладено в основу позову при розрахунку заборгованості за кредитом по даній справі) сума боргу за кредитом розрахована станом на 02.08.2011р. та становить 1 524 171,20 грн. що в еквіваленті на час прийняття рішення складає 190688,25 доларів США. Оскільки таке повідомлення датовано до вирішення судом спору про стягнення заборгованості за кредитним договором та яким позовні вимоги позивача були задоволені частково та суму заборгованості було зменшено, суд не може прийняти таке повідомлення як належний доказ. Що стосується позовних вимог позивача щодо зняття відповідачів та інших осіб, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, то ці вимоги позивача також не можуть бути задоволені судом через наступне: Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Зняття з реєстраційного обліку покладено на відділи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України. Отже, питання щодо зняття з реєстраційного обліку не є компетенцією суду, а здійснюється відділами у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб на підставі судового рішення. На підставі вище наведеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині належить відмовити. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності з пунктом 9 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються інваліди 1 та 2 груп, законі представники дітей-інвалідів, недієздатних інвалідів 1 та 2 груп. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією посвідчення серії Є №043982, виданого УПСЗН м.Харцизьк (а.с.65) та у відповідності до п.п. 9 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial