Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обгрунтування позовних вимог вказує на те, що 25.01.2012 року позичив відповідачу 12800,00 грн. Передачу грошових коштів було здійснено за присутності свідків. Факт здійснення передачі грошових коштів між позивачем та відповідачем було засвідчено письмовою розпискою від 25.01.2012 року. Термін повернення грошових коштів встановлено 01.04.2013 року. Однак, станом на 01.04.2014 року відповідач не повернув позичених коштів. 20.03.2014 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою претензією-вимогою про повернення грошових коштів. Однак, з моменту відправки вказаної вимоги, позичальник не виконав свої зобов"язання по поверненню грошових коштів та не висловив жодної пропозиції щодо реструктуризації та відтермінування повернення боргу. Зважаючи на те, що відповідач порушив умови договору позики, він має право на отримання суми позики та у зв"язку з простроченням виконання грошового зобов"язання та 3-х процентів річних, що становлять згідно розрахунку 382,94 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по неповернутій позиці в сумі 13 182,00 грн., в тому числі 12 800,00 грн. - сума основного боргу та 382,94 грн. - сума 3% річних та судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності з вимогами ст.ст.74,76 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення про направлення судових повісток. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] фактично був укладений усний договір позики. Факт укладення договору позики та факт передачі коштів підтверджується розпискою від 25.01.2012 року. Згідно даної розписки написаної власноручно [PERSON], він отримав від [PERSON] гроші в позику в сумі 12800,00 гривень та зобов'язувалась повернути йому вказані грошові кошти до 01.04.2013 року. Однак, станом на 01.04.2014 року відповідач не повернув позичених коштів. 20.03.2014 року [PERSON] звернувся до [PERSON] з письмовою претензією-вимогою про повернення грошових коштів. Однак, з моменту відправки вказаної вимоги, позичальник не виконав свої зобов"язання по поверненню грошових коштів та не висловив жодної пропозиції щодо реструктуризації та відтермінування повернення боргу. Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Правовідносини, що існують між [PERSON] та [PERSON] повністю узгоджуються з положеннями даної статті. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В обґрунтування позовних вимог про сплату суми боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми позивачем подано розрахунок, який судом досліджений і визнаний обґрунтованим та таким, що відповідає діючому законодавству. Оскільки судом встановлено невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по поверненню коштів по договору позики ці позовні вимоги підлягають задоволенню. За таких обставин з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 13 182,94 гривень, в тому числі 12 800,00 гривень - сума основного боргу та 382,94 гривень - сума 3% річних. Підлягають задоволенню, також, і позовні вимоги стосовно відшкодування судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved