Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.12.2010 року у розмірі 21467,28 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.12.2010 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви, який складається із самої заяви, а також запропонованих позивачем «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів», які викладені на банківському сайті. Відповідач кредитні зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 30.06.2020 року утворилась заборгованість в сумі 21467,28 грн., яка включає: заборгованість за тілом кредиту - 1193,97 грн., заборгованість за нарахованими відсотками - 16164,31 грн., нарахована пеня - 4109,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово просив суд провести розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Таким чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за наявності одночасного існування умов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Приватбанк» (з 14.06.2018 змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] підписана «Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», в якій зазначено, що відповідач погодився з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, які зобов`язався виконувати, та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті www.privatbank.ua (а.с. 16). До Анкети-заяви позивач додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору з [PERSON] . Зазначена довідка підписана відповідачем 23.12.2010 року (а.с. 17). З цієї довідки вбачається, що базова процентна ставка за користування кредитом становить 2,5 % в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості складає: пеня 1 + пеня 2, з яких: пеня 1 = (базова процента ставка по договору)/30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, яка нараховується 1 раз в місяць за наявності прострочення за кредитом або процентами 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму 50 грн. та більше. До Анкети-заяви позивач також додав з сайту Приватбанку Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 21-44). Згідно довідки позивача, відповідачу були видані наступні кредитні картки (а.с. 15): -№ [NUMBER] , термін дії - серпень 2014 року; -№ [NUMBER] , термін дії - червень 2015 року; -№ [NUMBER] , термін дії - листопад 2015 року; -№ [NUMBER] , термін дії - січень 2016 року. Згідно з довідкою «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] (договір б/н)», 30.09.2011 року позичальнику був встановлений кредитний ліміт на суму 1400,00 грн., 28.10.2011 року кредитний ліміт зменшено до 1200,00 грн., 07.11.2019 року зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн. (а.с. 14). До позовної заяви позивачем доданий розрахунок заборгованості за Договором б/н від 23.12.2010 року (а.с. 5-8), з якого вбачається, що станом на 30.06.2020 року позивачем визначена заборгованість, яка становить 30624,17 грн, з яких: -заборгованість за тілом кредиту - 1193,97 грн., -заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість - 16164,31 грн., -заборгованість по пені - 4109,00 грн. З наведеного розрахунку вбачається, що позивачем нараховувалась процента ставка за користування кредитом (прострочена) у розмірі - 30 % річних, пеня нараховувалась за період з 01.03.2012 року по 05.01.2013 року у розмірі 30 грн. щомісяця, за період з 05.02.2013 по 01.07.2019 року - у розмірі 50 грн. щомісяця. З виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що останній у період з травня 2011 року користувався кредитними коштами за всіма виданими кредитними картками, погашення заборгованості [PERSON] з червня 2012 року не здійснювалось (а.с. 9-13). Розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На виконання вищенаведеної норми, позивачем надано розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку, з яких вбачається заборгованість за кредитним договором, яка виникла у [PERSON] перед банком, в той же час, відповідачем будь-яких заперечень та доказів стосовно відсутності боргу, його погашення або незгоди з розрахунком суми заборгованості до суду не надано. Частинами 2 та 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором, зокрема, за тілом кредиту у розмірі 1193,97 грн. Що стосується заборгованості по процентам та пені, вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як зазначалося вище, відповідачу були видані кредитні картки терміном дії - серпень 2014 року, червень 2015 року, листопад 2015 року, січень 2016 року, якими він всіма користувався. Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів після січня 2016 року (закінчення строку кредитної картки) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року у справі №175/4753/15-ц. З розрахунку заборгованості за Договором б/н від 15.03.2011 року вбачається, що станом на 31.01.2016 року, виходячи з погодженої позивачем та відповідачем ставки 30% річних (2,5 % в місяць) за користування кредитом, розмір нарахованих відсотків становить 3133,73 грн., а тому саме ця сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача. Вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені суд зазначає наступне. Згідно частин 1 та 3 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частина 2 статті 551 ЦК України встановлює, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як встановлено судом, відповідач 23.12.2010 року був ознайомлений з розміром пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, зокрема, мінімальний розмір пені складає не менше 30 грн. в місяць. З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем пеня нараховувалась за період з 01.03.2012 року по 05.01.2013 року у розмірі 30 грн. щомісяця, а за період з 05.02.2013 по 01.07.2019 року - у розмірі 50 грн. щомісяця. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, нарахування позивачем пені у розмірі 50 грн. щомісяця є безпідставним, у зв`язку з тим, що відповідач під час підписання 23.12.2010 року Анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не був ознайомлений з розміром пені - 50,00 грн. Таким чином, застосуванню в спірних правовідносинах підлягає пеня в обумовленому позивачем та відповідачем мінімальному розмірі 30,00 грн. в місяць. В іншому розмірі пеня, аніж мінімальному, в розрахунку заборгованості позивачем не зазначена. Щодо граничного періоду нарахування пені суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або пересилилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, місцем проживання відповідача зазначено с. Мирне Слов`янського району Донецької області. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком, до якого входило с. Мирне Слов`янського району Донецької області. Згідно положення ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. Відповідно до наказу керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції. Таким чином, відповідно до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VІІ від 02.09.2014 р. за період з 14.04.2014 року нарахування пені та штрафів, банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики за весь період проведення антитерористичної операції, тобто з 14 квітня 2014 року і до дня набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Враховуючи те, що відповідач на момент укладання договору і до закінчення строку його дії проживав в с. Мирне Слов`янського району, суд приходить до висновку, що на зазначені договірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VІІ від 02.09.2014 року, у зв`язку з чим позивач повинен був не нараховувати або скасувати відповідачу нараховану пеню з 14 квітня 2014 року. Таким чином, виходячи з розрахунку заборгованості та вищенаведених висновків суду, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по пені за період з березня 2012 року по 14 квітня 2014 року у розмірі 703,00 грн. (23 місяці * 30 грн. + 30 днів/30 грн.* 13 днів). Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 5030,70 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту- 1193,97 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3133,73 грн., пені - 703,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн. (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (23,43436 %), а саме у розмірі 492,59 грн. (2102,00 грн. * 23,43436 %). На підставі викладеного та

Outcome: partial