Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON], про звернення стягнення на предмет застави, а саме: на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER] та передачу автомобіля в заклад банку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (третя особа) було укладено кредитний договір № 9К від 15.01.2007 р., відповідно до якого [PERSON] отримала кредитні кошти. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року, ПАТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] та [PERSON] уклали нотаріально посвідчений Договір застави автотранспорту від 16.01.2007 року. Згідно даного Договору, [PERSON] передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. Станом на 13.01.2015 року [PERSON] (третя особа) допустила заборгованість за кредитним договором, яка становить 87984,37 доларів США та складається з: 21708,63 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 32836,05 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 33439,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. А тому, позивач просив вилучити у [PERSON] (відповідач) та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави: автомобіль, комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу, а також в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року звернути стягнення на предмет застави, а саме на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] ([INFO], зареєстрованого за адресою: с. Кутище Тлумацького району Івано-Франківської області). 05.05.2015 р. від представника позивача надійшов лист про уточнення позовних вимог, з якого вбачається, що кредит був виданий у вигляді не відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 30000,0 доларів США, а саме згідно розрахунку заборгованості, 16.01.2007 року був виданий перший транш у сумі 22000,0 доларів США та 17.01.2007 року другий транш у сумі 8000,0 доларів США. 23.07.2015 р. від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій він просив внести зміни до позовних вимог, а саме просив звернути стягнення на предмет застави, а саме: на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] (відповідач), шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. Також просив стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2015 р. провадження по даній справі в частині заявлених вимог про звернення стягнення на заставний автомобіль, належний [PERSON], в рахунок стягнення заборгованості [PERSON] за кредитною угодою № 9К від 15.01.2007 року за період до 16.04.2009 р. включно закрито, оскільки Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 року по справі № 2-361/2009 р., яке набрало законної сили 15.06.2009 р., уже було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], на суму 22984,61 доларів США (176981,50 грн.) звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], шляхом його вилучення у [PERSON] та продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» вказаного предмету застави на підставі договору застави транспортного засобу від 16.01.2007 р., з правом укладання договору купівлі-продажу від імені відповідача (Т.1 а.с. 142-144). В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, однак до суду подав клопотання, в якому позовні вимоги підтримав, не заперечує проти заочного розгляду справи та просив судове засідання провести без його участі. Відповідач [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] в судове засідання не з'явились, були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи через свого представника [PERSON] Представник відповідача [PERSON] та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду письмове заперечення на позов, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки, по-перше, предмет застави уже вилучений у [PERSON] та за рішення суду на нього уже звернуто стягнення, по-друге, внаслідок дострокового стягнення з [PERSON] за попереднім рішенням суду кредитний договір та договір застави припинились, а тому у банку відсутні правові підстави для проведення нарахувань та стягнення за кредитним договором. Крім того, щодо позовних вимог просив застосувати строк позовної давності, про що подав письмову заяву (Т.1 а.с. 136). Також подав письмову заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (третя особа) було укладено кредитний договір № 9К від 15.01.2007 р., відповідно до якого банк надав [PERSON] (третя особа) кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 30000,0 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (п. 4.1 Кредитного договору) з кінцевим терміном повернення 13.01.2012 року (п. 1.2 Кредитного договору) (Т.1 а.с. 12-15). Чабан отримала кредит у сумі 30000,0 доларів США шляхом відкриття кредитної лінії, що підтверджується ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту від 16.01.2007 року (Т.1 а.с. 16). Кредитний договір № 9К від 15.01.2007 р. діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 7.1). Пунктом 6.7 кредитного договору передбачено 5-річний строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 9К від 16.01.2007 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» (заставодержатель), [PERSON] (заставодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали нотаріально посвідчений Договір застави автотранспорту від 16.01.2007 року (Т.1 а.с. 17-18). Згідно даного Договору, [PERSON] (відповідач) передав у заставу належний йому на праві власності автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. [PERSON] прийняті на себе зобов'язання за Кредитним договором щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, та інших платежів належним чином не виконувала та станом на 16.04.2009 р. допустила виникнення заборгованості на загальну суму 22984,61 долар США (176981,49 грн.), а саме: 21708,99 доларів США - заборгованість за кредитом; 1241,89 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 33,73 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, внаслідок чого ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Тлумацького районного суду з позовом від 22.04.2009 р. про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно (автомобіль) (Т. 1 а.с. 195-197). Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 року по справі № 2-361/2009 р., яке набрало законної сили 15.06.2009 р., позов задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], на суму 22984,61 доларів США (176981,50 грн.) звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], шляхом його вилучення у [PERSON] та продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» вказаного предмету застави на підставі договору застави транспортного засобу від 16.01.2007 р., з правом укладання договору купівлі-продажу від імені відповідача (Т. 1 а.с. 142-144). На виконання рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 року по справі № 2-361/2009 р. за виконавчим листом, виданим 16.06.2009 р., було відкрите виконавче провадження, в рамках якого 21.01.2010 р. Державним виконавцем Тлумацького РУЮ було описано та накладено арешт на майно, а саме на автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. Згідно вказаного Акту опису та арешту майна, автомобіль був переданий представнику стягувача ЗАТ «ПриватБанк» - Боговичу В.М. (Т. 1 а.с. 220-221). 10.03.2015 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» знову звернулось до суду з аналогічними позовними вимогами, і з врахуванням уточнених позовних вимог просило суд звернути стягнення на предмет застави, а саме: на автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] (відповідач), шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України. При цьому у мотивувальній частині позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що звернення стягнення на заставний автомобіль необхідно провести у рахунок погашення заборгованості [PERSON] (боржник) перед банком за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 р., яка станом на 13.01.2015 року склала 87984,37 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ за офіційним курсом гривні від 13.01.2015 року, становить 1386633,67 грн., в т.ч.: 21708,63 доларів США - заборгованість за кредитом; 32836,05 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 33439,69 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с. 6-8). В поданій позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» позовній заяві від 17.02.2015 р.(надійшла до суду 10.03.2015 р.), у заявах про уточнення позовних вимог та в інших матеріалах цивільної справи будь-яка інформація про Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 р. про звернення стягнення на заставний автомобіль за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 р., а також про виконання цього судового рішення відсутня, сторонами по справі на вимогу суду не надана, позивачем вимоги Ухвал Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.06.2015 р та від 23.07.2015 р. про забезпечення обов'язкової явки в судове засідання суду представника позивача не виконані. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 24.09.2015 р. провадження по даній справі в частині заявлених вимог про звернення стягнення на заставний автомобіль, належний [PERSON], в рахунок стягнення заборгованості [PERSON] за кредитною угодою № 9К від 15.01.2007 року за період до 16.04.2009 р. включно закрито, оскільки Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 року по справі № 2-361/2009 р., яке набрало законної сили 15.06.2009 р., уже було задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], на суму 22984,61 доларів США (176981,50 грн.) звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль MERCEDES-BENZ, модель 1840 LS, 2000 року випуску, тип сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], шляхом його вилучення у [PERSON] та продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» вказаного предмету застави на підставі договору застави транспортного засобу від 16.01.2007 р., з правом укладання договору купівлі-продажу від імені відповідача. З врахуванням вищенаведеного суд розглядає заявлені позовні вимоги у частині звернення стягнення на предмет застави для задоволення вимог позивача за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року за період з 17.04.2009 р. по 13.01.2015 р. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). Як вбачається з проаналізованих вище матеріалів справи, в т.ч. з поданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за даним позовом станом на 13.01.2015 р., позивачем сума заборгованості розрахована починаючи з дати видачі кредиту. Оскільки Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 року по справі № 2-361/2009 р. уже вирішено питання про звернення стягнення на заставний автомобіль, належний [PERSON].(відповідач) в рахунок стягнення заборгованості [PERSON] (відповідачка) за кредитною угодою № 9К від 15.01.2007 року, а відповідно до Акту опису та арешту майна заставний автомобіль був переданий представнику стягувача ЗАТ «ПриватБанк» - Боговичу В.М., у суду відсутні правові підстави вдруге звертати стягнення на той самий предмет застави, а позивач, у разі недостатності грошових коштів після реалізації заставного транспортного засобу, має право звернутися до суду з позовом про стягнення грошових коштів з відповідачів. Крім того, суд звертає увагу на наступне. При порівнянні розрахунків заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 9К, які були подані позивачем при першому зверненні до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, з розрахунками, які додані до даного позову, судом встановлено, що при першому зверненні до суду позивачем до стягнення була розрахована вся сума заборгованості за кредитним договором, в т.ч. і заборгованість по тілу кредиту, строк сплати якої не настав. Тобто, звертаючись перший раз до суду, позивач змінив умови договору щодо строків повернення кредиту та знав, що його право на повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором порушене та вимагав його захисту шляхом звернення стягнення на заставне майно. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Як вбачається з Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 04.06.2009 р., станом на 16.04.2009 р. [PERSON] (боржник, відповідачка) уже порушила умови кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків, за що їй була нарахована пеня. Отже, заборгованість [PERSON] за кредитом виникла у зв'язку з несплатою нею поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним, і ще при першому пред'явленні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в розрахунок заборгованості станом на 16.04.2009 р. були включені всі нарахування за кредитним договором, в т.ч. і строк сплати по яких ще не настав. Отже, мало місце дострокове стягнення всієї заборгованості, а, відтак, строк дії договору закінчився, а між сторонами кредитного договору залишились існувати лише невиконані зобов'язальні правовідносини. З врахуванням того, що при підписанні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди щодо встановлення 5-річного строку позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, то цей строк слід рахувати з 17.04.2009 р., оскільки матеріалами справи підтверджено, що станом саме на цю дату було порушено право позивача на стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 9К від 15.01.2007 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» і після дострокового стягнення всієї заборгованості за цим договором продовжувало нараховувати відсотки та пеню. Проте такі нарахування не ґрунтуються на нормах закону, оскільки при достроковому стягненні всієї кредитної заборгованості, строк договору закінчився, а між сторонами залишаються існувати лише невиконані зобов'язальні правовідносини, за невиконання яких позивач мав право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Аналогічних позицій дотримується і Вищий спеціалізований суд України (ВССУ), який в своїй ухвалах від 18.03.2015 р. по справі №6-2313св15, від 11.03.2015 р. по справі №6-46913св14, від 21.01.2015 р. по справі №6-42315св14, від 24.12.2014 р. по справі №6-38456св14, від 15.03.2015 р. по справі №6-3287св15, від 18.03.2015 р. по справі №6-45018св14 зазначив, що при достроковому стягненні всієї кредитної заборгованості, строк договору закінчився, а між сторонами залишаються існувати лише невиконані зобов'язальні правовідносини. При цьому у такому разі нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що в задоволенні позову слід відмовити, то понесені ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати слід віднести на його рахунок. На підставі ст.ст. 256, 509, 510, 526, 530, 598, 610, 611, 612, 625, 631, 651, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed