Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

До суду завернулась [PERSON] з позовом про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними до Сільського Фермерського господарства "Олімп" . В обґрунтування позовних вимог вказує, що 16 вересня 2011 року вона отримала свідоцтво про права на спадщину за законом після смерті своєї матері [PERSON] 27 вересня 2011 року вона отримала державні акти серії [NUMBER] та [NUMBER] на підставі яких вона стала власником земельних ділянок розмиром 4,8880 га , та 4,8882. Земельні ділянки розташовані на території Троїцької сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області. Вказані земельні ділянки перебувають у оренді відповідача з 01.03.2009 року на підставі договорів укладених строком на 10 років її покійною матір'ю [PERSON] . Договори зареєстровані 19.05.2010 року і в Петропавлівській районній філії Дніпропетровського регіонального центру Держкомзему за № 041012900393 та № 041012900394. Позивачка вказує, що у 2014 році у неї виникло бажання САМОСТІЙНО обробляти землю і вона звернулась до відповідача з вимогою про повернення їй вказаних земельних ділянок. Відповідач відмовився повернути земельні ділянки і вона з заявою звернулась до правоохоронних органів. Слідчій Петропавлівського РВ УМВС України в Дніпропетровської області надала Позивачці два договори оренди, які Позивачка прохає суд визнати недійсними. Отримавши копії договорів Позивачка вважає, що вони є недійсними через те, що були зареєстровані третьою особою вже після смерті її матері і сама померла не була присутні при їх реєстрації. Інших підстав щодо визнання договорів недійсними Позивачка не вказує. На підставі ст.ст. 203,215,638 ЦК України, ст. 3,15,118,119 ЦПК України Позивачка прохає задовольнити її позов. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав. Пояснив суду, що єдиною причиною щодо визнання договорів недійсними є те, що Позивачка має намір самостійно обробляти земельні ділянки. На думку представника договори є недійсними через те, що були зареєстровані вже після смерті орендодавця матері позивачки [PERSON] яка померла [INFO]. Наголосив на тому, що вони звертались з вимогою про повернення земельних ділянок до відповідача, але він відмовився їх повернути посилаючись на договори оренди які діють до 2019 року. Факт того, що Позивачка отримувала весь час орендну плату за передані відповідачеві земельні ділянки він не заперечую, але підкреслив, що орендна плата виплачувалась несвоєчасно. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, на його думку підстав для визнання вказаних договорів недійсними немає. Позивачка з 2009 року по цей час не мала до відповідача ніяких претензій отримувала орендну плату. Право Позивачки з боку відповідача не порушене. До суду вона звернулась з надуманих підстав маючі бажання самостійно обробляти земельні ділянки, але умовами договорів, одностороннє розірвання договорів не передбачене. Представник також прохає суд застосувати строк позовної давності та відмовити Позивачці у задоволенні позову. Представник третьої особи [PERSON] вважає, що у задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість. Пояснила, що договори оренди зареєстровані у відповідності до Порядку їх реєстрації яким присутність будь кого з сторін договору не передбачене. Договори були підписані власником земельних ділянок на той час [PERSON] всі умови у договорах передбачені. На даний час вони чинні і діють до закінчення строку оренди земельних ділянок. Вислухавши представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі з оглядом на наступні обставини. Судом встановлено, що сторони перебувають у цивільно-правових правовідносинах урегульованих договорами оренди земельних ділянок. Позивачка є спадкоємцем після смерті [PERSON] яка була власником земельних ділянок і 01.03.2009 року заключила договори земельних ділянок строком на 10 років з відповідачем, що підтверджується копіями договорів земельних ділянок від 01.03.2009 року ( а.с. 7-10), свідоцтвом про права на спадщину за законом ( а.с.11 - 15). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.15). Згідно актів прийомки-передачі земельних ділянок б/н земельні ділянки площею 4,890 га та 4,890 га рілля передана орендодавцем орендарю 01.03.2009 року, що підтверджується актами приймання передачі (а.с.33). Отже, на момент передачі земельних ділянок, після підписання договорів, мати позивачки була жива. Договори 19.05.2010 року зареєстровані в Петропавлівській районній філії Дніпропетровського регіонального центру Держкомзему за № 041012900393 та № 041012900394. 27 вересня 2011 року Позивачка отримала державні акти серії [NUMBER] та [NUMBER] на підставі яких вона стала власником земельних ділянок розміром 4,8880 га , та 4,8882. Земельні ділянки розташовані на території Троїцької сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, що підтверджується копіями державних актів серії [NUMBER] та [NUMBER] ( а.с. 5,6). Відповідно наданих суду відомостей позивачкою отримувалася орендна плата за оренду земельних ділянок протягом 2009-2014 років (а.с. 34-40), що її представником при розгляді справи не спростовано. Позивач помилково вважає, що оспорюваний договір суперечить вимогам цивільного, земельного законодавства, а також Закону України «Про оренду землі», що є підставою для визнання договору оренди землі недійсним, що і є причиною спору. Не погодившись з думкою та вимогою позивача, суд керується наступними нормами закону. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В статті 203 ЦК України зазначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. З ст. 215 ЦК України). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: - об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування га розмір земельної ділянки); - строк дії договору оренди; - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; - умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; - умови збереження стану об'єкта оренди; - умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; - умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; - існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; - визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; - відповідальність сторін; - умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом. Після підписання договорів оренди земельних ділянок ці ділянки були передані в користування орендарю орендодавцем. Зазначені Договори оренди та акти приймання-передачі предмету оренди оформились у письмовій формі відповідно до ст. 18 Закону України « Про оренду землі» і набирали чинності після їх державної реєстрації. Стаття 15 того ж закону визначає що державна реєстрація проводиться лише за наявності всіх істотних умов договору. Частиною 2 ст. 631 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір набирає чинності з моменту його укладання. У частині З ст. 640 Цивільного Кодексу України встановлено, що договір, який підлягає державній реєстрації, укладеним з моменту його державної реєстрації. Судом встановлено, що при підписанні договорів оренди між сторонами договору було досягнуто згоди за всіма пунктами договору. Позивачка, весь час дії договорів, отримувала за їх оренду орендну плату, а у 2014 році звернулась до відповідача з заявою про повернення їй земельні ділянки при цьому будь яких обґрунтувань своєї вимоги позивачка не наводить саме через це в поверненні земельних ділянок відповідач правомірно відмовив. Пунктами 36 вказаних договорів зазначено, що розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання договірних зобов'язань однією із сторін або за наявністю умов вказаних у ст. 783 ЦК України. Відповідно до частини першої статті З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені чи невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, вимога позивачки визнавати недійсними договори оренди земельних ділянок лише за тією обставиною, на яку посилається Позивачка, а саме відсутність її матері при реєстрації договорів, є недостатньо та, на думку суду, є надуманою через бажання Позивачки самою обробляти земельні ділянки. Позивачка та її представник в судовому засіданні не довели суду в чому саме порушене її право. Тоді як в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене правова в судовому засіданні не було встановлено, чи дійсно порушує право позивачки реєстрація договорів без присутності орендодавця та визначених у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотних умов, на які вона посилалась в обґрунтування своїх вимог, Позивачкою не доведено порушення у зв'язку з цим її законних прав як власника земельної ділянки і в чому саме воно полягає при тому, що нею отримувалася орендна плата від орендаря протягом всього терміну дії договору і у неї не було жодних претензій до відповідача, в тому числі, і щодо неналежного виконання умов договору, чим підтверджується її внутрішня воля про згоду на користування її земельних ділянок відповідачем та фактичні дії позивачки свідчать про прийняття нею умов договору і погодження з ними, у зв'язку з чим відсутні закони підстави для визнання недійсними вказаних договорів. Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-111 цс 14, які згідно з ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України . Відмовляючи у задоволенні позову не через сплив позовної давності, як просив представник відповідача, суд допускає, що позивачка могла ознайомитись з оспореними договорами оренди земельних ділянок тільки 05.09.2014 року під час розгляду її заяви у кримінальному провадженні про що вона вказує у позовній заяві. В цьому разі строк позовної давності передбачений ст. 257 ЦК України, ще не сплинув і тому спір між сторонами судом вирішується по суті на підставі наданих та вивчених судом доказів. При зверненні до суду з даним позовом Позивачка сплатила 243,6 гривень, через те, що суд у задоволенні позову відмовляє повністю, підстав для відшкодування судових витрат немає. На підставі ст.ст. 212-215 ЦПК України ст.ст. 18,33,96,141 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 257,267,631,640,762,783 ЦК України, суд -

Outcome: dismissed