Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив договір оренди земельної ділянки укладений між [PERSON] та відповідачем від 11 травня 2005 року, державна реєстрація якого підтверджується записом в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 040510400593 від 19 липня 2005 року - розірвати та стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначив, що між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки від 11 травня 2005 року. За умовами цього договору відповідач надав в строкове платне користування позивачу земельну ділянку, площею 0,0718 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для розміщення будівель комерційного призначення строком на 15 років. 01 липня 2015 року позивачем здійснено відчуження зазначених об'єктів нерухомості за нотаріально посвідченим договором дарування на користь набувача - [PERSON]. У зв'язку із припиненням права власності на вищезгадані об'єкти нерухомості, заявниця вважає за необхідне вимагати від відповідача розірвання укладеного раніше договору оренди земельної ділянки. Позивач направив відповідачу письмову вимогу із викладенням цих обставин та для забезпечення участі представника відповідача при оформлені документів у нотаріуса, однак відповідач проігнорував вимогу позивача. На сьогоднішній день договір оренди земельної ділянки не розірваний, тому, враховуючизазначені обставини, позивач звернулась із цим позовом і просила розірвати вказаний договір оренди земельної ділянки від 11 травня 2005 року. 14 вересня 2015 року до суду надійшли заперечення від відповідача, якими вони вважають позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню через те, що ні умовами спірного договору оренди землі, ні нормами чинного законодавства України не передбачено такої підстави для дострокового розірвання договору оренди землі за рішенням суду як укладення орендарем земельної ділянки договору відчуження об'єкта нерухомості, розташованого на цій земельній ділянці. Таким чином, відповідач як розпорядник земель має виключне право приймати відповідні рішення стосовно розірвання договорів оренди земельних ділянок. Розірвання договору оренди без відповідного рішення ради є порушення прав передбачених нормами чинного законодавства. Однак станом на 11.09.2015 року позивач до департаменту корпоративних прав та правового забезпечення міської ради, який займається підготовкою проектів рішень міської ради щодо надання згоди на дострокове розірвання договору оренди землі, з клопотанням про розірвання договору оренди землі по [ADDRESS] не зверталася, у зв'язку із чим на даний час неможливо підготувати відповідне рішення про розірвання договору оренди землі. Тому, на підставі викладеного, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог посилаючись на пояснення, викладені в запереченні до позовної заяви. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 93 Земельного кодексу України та статті 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Зі змісту статті 13 Закону України «Про оренду землі» вбачається, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Судом встановлено, що підставою для укладення договору оренди земельної ділянки стало рішення сесії Дніпропетровської міської ради ХХIV скликання від 08.12.2004 року № 286/22 «Про передачу земельної ділянки по [ADDRESS] в оренду гр. [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], по фактичному розміщенню будівель комерційного призначення та комплектного постачання» (а.с 15-16). Згодом, рішенням сесії Дніпропетровської міської ради IV скликання від 20.04.2005 року № 489/26 «Про продовження строків укладання договорів оренди земельних ділянок» було продовжено на місяць строки укладання договорів оренди земельних ділянок відповідно до рішень міської ради (а.с. 17). Тому, 11.05.2005р. між позивачем та Дніпропетровською міською радою укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером [NUMBER], посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу І.П. Літаш (а.с. 6-9). Відповідно до умов п. 5.1 зазначеного Договору земельні ділянки передані в оренду по фактичному розміщенню будівель комерційного призначення. Строк дії договору становить 15 років (п. 3.1. Договору). Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] від 11 травня 2005 року, орендодавець - відповідач передав, а орендар - позивач прийняв в оренду земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER], яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Красногвардійський район, [ADDRESS], загальною площею 0,0718 га (а.с. 20). Судом встановлено, що 01 липня 2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір дарування, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 857, відповідно до якого позивач передає [PERSON] безоплатно у власність майно: об'єкти нерухомого майна, які розташовані за адресою: [ADDRESS], які розташовані на земельній ділянці за кадастровим номером [NUMBER] (а.с. 23). Цього ж дня у відповідності до вимог ст. 182 ЦК України була проведена реєстрація права власності [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером 39945151, серія бланку ЕЕВ № 282084 (а.с.24). Після цього позивач звернувся до Дніпропетровської міської ради із листом щодо розірвання договору оренди земельної ділянки, у якому виклавши обставини відчуження об'єктів нерухомого майна просив розірвати договір оренди земельної ділянки від 11 травня 2015 року (а.с. 21-22). В судовому засіданні встановлено та це не оспорюється сторонами, що відповідач залишив без задоволення вимогу позивача про розірвання договору оренди земельної ділянки від 11 травня 2015 року. Порядок зміни умов договору оренди землі від 11.05.2005 року і припинення його дії встановлений розділом 12 договору. Зокрема пунктами 12.3; 12.4 прямо передбачено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; смерті фізичної особи-орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом (п. 12.4. Договору). Суд зазначає, що на час розгляду даної справи сторонами не надано суду доказів підписання та укладання між сторонами угоди про розірвання спірного договору оренди земельної ділянки. Статтею 7 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. Аналогічні положення припинення Договору оренди землі закріплені і статтею 31 Закону України «Про оренду землі», зокрема в ній зазначено, що договір оренди припиняється у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Крім цього, ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Як встановлено статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною 3 статті 31 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України щодо застосування земельного законодавства зазначено, що оскільки законодавством передбачено можливість дострокового розірвання договору оренди за рішенням суду на вимогу однієї із сторін договору в разі, якщо фактичне користування земельною ділянкою та зведеною на ній будівлею здійснює її новий власник, а попередній землекористувач добровільно відмовився від права користування цією земельною ділянкою, на вимогу орендаря орендодавець зобов'язаний погодитися на дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки та прийняти цю земельну ділянку (ст. 377,651 Цивільного кодексу України, ст. 120,141 Земельного кодексу України, ст. 31,32 Закону України «Про оренду землі»). З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що у зв'язку з переходом права власності на об'єкти нерухомості відбувається перехід до набувача тих прав власності або прав користування на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувану. Таким чином, відмовляючи позивачу у розірванні договору оренди земельної ділянки Дніпропетровська міська рада допускає порушення положень Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі» та безпідставно не погоджується припинити Договір оренди землі від 11.05.2005р. Такі дії відповідача є грубим порушенням зазначених норм чинного законодавства, що в свою чергу порушує законні права та інтереси позивача, а отже суд приходить до переконання, що порушені права позивача підлягають захисту. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» встановлено такий спосіб припинення договору оренди землі як його дострокове розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін. Відповідно до п."а", "е" статті 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою та набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Статтею 35 Закону України «Про оренду землі» закріплено, що спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються в судовому порядку. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені частино 2 статті 16 ЦК України. Зокрема п. 7 ч. 2 зазначеної норми закону встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення. Проаналізувавши зібрані по справі докази, вирішивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному з'ясуванню всіх обставин справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 15-16, 182, 377, 651 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 93, 120, 141 Земельного Кодексу України, ст.ст. 1, 7, 13, 31, 32, 35 Закону України «Про оренду землі», та

Outcome: approved