Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

ПАТ «ВіЕйБі Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А., звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування BLаЖГА00031681 від 29.04.2011 р. в сумі 113549,92 грн., а саме: 20278,42 грн. - заборгованість по сплаті кредиту, 8839,61 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 12075,0 грн. - комісія за розрахункове обслуговування, 72356,89 грн. - неустойка (штраф, плата за пропуск платежів). 09.07.2015 року від відповідача [PERSON] надійшло заперечення на позовну заяву, в якому він вказав, що визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього заборгованості за основною сумою кредиту 20278,42 грн. та відсотків 8839,61 грн., проте заперечив, щодо позовних вимог про стягнення з нього заборгованості в частині комісії за розрахункове обслуговування 12075,0 грн. та неустойки (штрафу, плата за пропуск платежів) в сумі 72356,89 грн. Просив застосувати до вимог про стягнення неустойки (штраф/пеня) позовну давність в один рік, у відповідності до ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки згідно Додатку № 1 до Договору останній платіж по кредиту мав бути здійснений 29.04.2014 року, а оскільки заборгованість по кредиту не була погашена у вказаний строк, то з цього моменту позивачу стало відомо про порушення його права, у зв'язку з чим почався сплив річного строку на право звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки (штраф/пеня). Також у запереченні просив розстрочити виконання рішення суду, надавши йому розстрочку терміном один рік. В судове засідання представник позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» - Витвицька В.Д. не з'явилась, причин неявки в судове засідання суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин відсутності не повідомив, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Під час розгляду справи в судових засіданнях позов визнав частково, заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з нього 72356,89 грн. неустойки (штрафу, плата за пропуск платежів) та просив суд в даній частині позову відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Згідно письмових пояснень [PERSON] відсотки за користування кредитом він визнав в сумі 5604,05 грн., оскільки відсотки та пеня не можуть нараховуватися після закінчення дії договору (29.04.2014 р.), а також просив надати йому розстрочку терміном один рік. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак до суду подала письмову заяву, в якій вказала, що попередньо подані заперечення на позов та письмові пояснення [PERSON] підтримує. Просила розгляд справи провести без її участі. В попередньому судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнала частково, а саме вважала позов є підставним в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 20278,42 грн., за комісією за розрахункове обслуговування в сумі 12075,0 грн. та заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом розрахованих до 29.04.2014 р. в сумі 5604,05 грн. Щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за період з 30.04.2014 р. по 21.05.2015 р. та пені в сумі 72356,89 грн. заперечила, оскільки відсотки та пеня не можуть нараховуватися після закінчення дії договору (29.04.2014 р.), сума пені є непропорційно великою відносно кредитних зобов'язань [PERSON], а також зазначала, що до вимог по стягненню пені пройшов строк позовної давності. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.04.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» (позивач) та [PERSON] (відповідач) був укладений договір банківського обслуговування BLаЖГА00031681 (далі - кредитний договір), згідно якого відповідач одержав кредитні кошти в сумі 30000,0 грн., терміном до 29.04.2014 року, із платою за користування кредитом у розмірі 15 процентів річних (а.с. 28-33) та зобов'язався щомісячно, згідно графіку, який є додатком № 1 до Договору, поповнювати свій поточний рахунок, шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та комісії встановлених в Графіку, та таким чином повертати частини кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, комісії та сплачувати можливі штраф та пеню. З гідно п. 4 Спеціальної частини кредитного договору за обслуговування кредиту встановлена щомісячна плата у вигляді комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1,75 % від суми кредиту. Відповідно до п.3.3.1 Загальної частини кредитного договору банк зобов'язався на умовах, передбачених цим Договором, надати позичальнику кредит. Згідно п.п. 3.3.2 Загальної частини кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до Графіку в порядку, передбаченому п.2.5 Загальної частини Договору, та не пізніше визначеного п. 2 Спеціальної частини Договору терміну, повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісії, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню). [PERSON] 29.04.2011 року одержав кредитні кошти у сумі 30000,00 грн., про що свідчить копія меморіального ордеру № 1181515 від 29.04.2015 року (а.с. 38). За змістом до ст. 1054 Цивільного кодексу України кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктами 4.2. та 4.3 Загальної частини кредитного договору визначено штрафні санкції за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених даним договору, в т.ч. позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,5 % від суми неповернутих кредитних коштів (п. 9 Спеціальної частини кредитного договору) та штраф у розмірі 25 відсотків від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів (п. 8 Спеціальної частини кредитного договору), строк сплати яких настав. У відповідності з ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися в повному обсязі та в установлені строки, відповідно до умов договору та вимог закону. [PERSON] належним чином не дотримувався вимог п. 3.3.2 Загальної частини та інших пунктів Договору та порушував встановлені терміни погашення кредиту, сплати відсотків та комісії. Згідно розрахунку позивача, станом на 21.05.2015 року відповідач допустив заборгованість в сумі 113549,92 грн., а саме: 20278,42 грн. - заборгованість по сплаті кредиту, 8839,61 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, розрахованих до 21.05.2015 р. включно, 12075,00 грн. - заборгованість по комісії за розрахункове обслуговування, 72356,89 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, розрахована по 21.05.2015 р. включно (а.с. 34-35). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості в частині заборгованості за тілом кредиту, комісією та відсотками за користування кредитом з моменту укладення кредитного договору і до 29.04.2014 р. (кінцевий термін виконання всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором) відповідачем суду не представлено. З врахуванням вищенаведеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, комісією та відсотками за користування кредитом з моменту укладення кредитного договору і до 29.04.2014 р. підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за період з 30.04.2014 р. по 21.05.2015 р. та пені за цей же період слід зазначити наступне. Судом встановлено, що згідно п. 2 Спеціальної частини кредитного договору, який був укладений між сторонами, кінцевим терміном повернення кредиту встановлено 29.04.2014 р., а згідно п. 6.4. цього договору, він діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] договором банківського обслуговування BLаЖГА00031681 від 29.04.2011 р., ПАТ «ВіЕйБі Банк» і після закінчення строку виконання зобов'язань за цим договором продовжувало нараховувати відповідачу відсотки та пеню. Проте такі нарахування не ґрунтуються на нормах закону, оскільки строк договору закінчився, а між сторонами залишились існувати лише невиконані зобов'язальні правовідносини, за невиконання яких позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Аналогічних позицій дотримується і Вищий спеціалізований суд України (ВССУ), який в своїй ухвалах від 18.03.2015 р. по справі №6-2313св15, від 11.03.2015 р. по справі №6-46913св14, від 21.01.2015 р. по справі №6-42315св14, від 24.12.2014 р. по справі №6-38456св14, від 15.03.2015 р. по справі №6-3287св15, від 18.03.2015 р. по справі №6-45018св14 зазначив, що при достроковому стягненні всієї кредитної заборгованості, строк договору закінчився, а між сторонами залишаються існувати лише невиконані зобов'язальні правовідносини. При цьому у такому разі нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Щодо пені за порушення встановлених термінів погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, нарахованої до 29.04.2014 р. включно слід зазначити наступне. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - договір банківського обслуговування BLаЖГА00000031681 від 29.04.2011 року. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Нарахування пені за порушення відповідачем встановлених термінів погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, проведене позивачем до 29.04.2014 р., є правомірним та відповідає нормам закону та договору, проте ця пеня не підлягає стягненню, в зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки, а позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у позові. Відповідно до пункту 2 Спеціальної частини кредитного договору № BLаЖГА00000031681 від 29.04.2011 року банк надав відповідачу кредит строком до 29 квітня 2014 року., тобто при відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня (з 30.04.2014 р.) позивачу стало відомо про порушення його права, а отже, позивач мав право протягом одного року звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, в т.ч. і з позовом про стягнення з відповідача пені та штрафу. Проте позивач звернувся до суду тільки 15.06.2015 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до Постанови правління НБУ від 19.03.2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Славкіну М.А. (а.с. 63-73). Згідно ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідовується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 37 Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи. Аналізуючи подані позивачем докази, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд вважає, що ПАТ «ВіЕйБі Банк», правомірно нарахована заборгованість відповідачу [PERSON] за умовами кредитного договору № BLаЖГА00000031681 від 29.04.2011 року в частині основної суми кредиту в сумі 20278,42 грн., відсотків за користування кредитом розрахованих до 29.04.2014 р. в сумі 5604,05 грн. та комісії за розрахункове обслуговування в сумі 12075,00 грн. Тому позовні вимоги в цій частині знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені матеріалами справи, визнані відповідачем та підлягають задоволенню. З врахуванням заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин норм цивільного законодавства про позовну давність, позовні вимоги в частині стягнення з нього неустойки (пені та штрафу) за період до 29.04.2014 р. не підлягають до задоволення. Також не підлягають задоволенню за безпідставністю позовні вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом та пені за період з 30.04.2014 р. по 21.05.2015 р. Заява [PERSON] про надання розстрочки виконання рішення суду задоволенню не підлягає, оскільки є необґрунтованою. За ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішення. Згідно із ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Відповідно до ст. 373 ЦПК за наявності обставин, що можуть утруднювати або утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення. Таким чином, системе тлумачення положень ст.ст. 217, 373 ЦПК України, ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Судом не встановлено виняткових обставин, які унеможливлюють виконання відповідачем судового рішення або ускладнюють його виконання. Сама по собі наявність у відповідача кредитної заборгованості за відсутністю інших об'єктичних даних, не свідчить про його складне матеріальне становище. Крім того, суд звертає увагу на те, що даний час триває ліквідаційна процедура ПАТ «ВіЕйБі Банк» і всі кошти, які надходять на рахунку банку спрямовуються на повернення кредиторам банку заборгованостей по депозитам та заборгованостей за договором банківського рахунку. Згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Отже, на думку суду, задоволення судом вимоги відповідача про розстрочення боргу є порушенням принципів закріплених у ст. 3 ЦК України та вимог ст. 217 ЦПК України щодо наявності поважних причин для розстрочки виконання рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції, яка діяла на момент подачі позову) від сплати судового збору звільняється Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Оскільки ПАТ «ВіЕйБі Банк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А., станом на момент подачі позову було звільнено від сплати судового збору, то з [PERSON] (відповідач) слід стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини, а саме в сумі 379,57 грн. На підставі ст.ст. 217, 256, 257, 258, 373, 509, 525, 526, 530, 549, 598, 610, 611, 612, 625, 631, 1054 ЦК України,

Outcome: partial