Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони на його відчуження В позовній заяві зазначає, що вона [PERSON] є власником квартири розташованою за адресою [ADDRESS]. Свідоцтвом про шлюбу шлюбне прізвище позивача [PERSON] змінено на дошлюбне [PERSON]. Постановою [PERSON] відділу ДВС № 28992441 від 03.10.2011 року в рамках виконавчого провадження, на підставі виконавчого листа № 2-42/06/09 виданого 09.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь КП «ВРЕЖО № 3» заборгованості у розмірі 3438.08 грн., на все майно позивача в тому числі і на вищезазначену квартиру накладено арешт. В подальшому виконавче провадження було закрито, а виконавчий лист повернуто стягувачу. Посилається на те, що з 2009 року по теперішній час вказаний виконавчий документ до відділу ДВС на примусове виконання повторно не надходив. Вважає, що за таких умов, в рамках виконавчого провадження № 28992441, вже ніякого виконання рішення бути не може, оскільки стягувач не скористався своїм правом повторно надати на виконання виконавчий лист у передбачений строк та просить суд зняти арешт в майна, що належить [PERSON] В судове засідання позивачка не зявивилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] відділу ДВС до суду не зявився про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно, заяв та клопотань не подавав. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову виходячи з наступного: Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, постановою [PERSON] відділу ДВС ВП № 28992441 від 03.10.2011 року в рамках виконавчого провадження, на підставі виконавчого листа № 2-42/06/09 виданого 09.02.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь КП «ВРЕЖО № 3» заборгованості у розмірі 3438.08 грн., на все майно позивача в тому числі і на вищезазначену квартиру накладено арешт. 06.04.2012 року державним виконавцем Герасименко О.В. прийнята постанова, якою зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу. Згідно Закону України «Про виконавче провадження», що діяв на час винесення зазначеної постанови строк стягувач має право повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом 3-х років з дня повернення. Разом з цим, стягувач не пред'явив повторно виконавчий лист у відведений строк. Відповідно до листа [PERSON] ВДВС № 14473/2 Перевіркою бази АСВП станом на теперішній час вказаний в/л не обліковується. За таких умов, в рамках виконавчого провадження № 28992441, вже ніякого виконання рішення бути не може, оскільки стягувач не скористався своїм правом повторно надати на виконання виконавчий лист у передбачений строк. Шлюбне прізвище позивача «Петик» 17.10.1996 року змінено на дошлюбне «Лаврухіна», що підтверджується свідоцтвом від 08.06.2017року серії 1-ЖС № 120891. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а, відповідно до ч.І ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно п.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права\~ користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 48 Закону України «Про власність» власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. У ч. 4 ст. 59 діючого на сьогодні Закону «Про виконавче провадження» наводяться випадки при настанні яких, арешт знімається державним виконавцем. А в ч. 5 ст. 59 Закону встановлено, що в всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За таких умов, слід звернути увагу, що арешт майна відповідно до ч. 1 ст, 56 діючого на сьогодні Закону застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Однак в рамках вказаного вище виконавчого провадження, вже ніякого виконання рішення бути не може, оскільки стягувач не скористався своїм правом повторно надати на виконання виконавчий лист у відведений строк, оскільки з часу повернення його стягувачу вже минуло понад 8 років. А тому арешт в цій ситуації суперечить вимогам Закону, адже його застосування дозволяється виключно з метою забезпечення виконання рішення. Так, Вищий господарський суд України, 05 жовтня 2016 року по справі № 906/1291/13 прийняв відповідно до якої була висловлена така позиція: колегія суддів Вищого господарського суду України вважає вірними висновки господарських судів попередніх інстанцій про те, що положення Інструкції з організації примусового виконання рішень не суперечать cm. ст. 47, 60 Закону України "Про виконавче провадження" і не забороняють органу державної виконавчої служби зняти арешт з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа саме стягувачу. Також вказано, що: При цьому, відсутність норми закону яка б прямо зобов'язувала державного виконавця зняти арешт з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", не спростовує того факту, що існуюча заборона на стягнення коштів з боржника виключає здійснення виконавчого провадження шляхом примусового виконання рішення органами виконавчої служби, в результаті чого накладення арешту на майно боржника, як засіб забезпечення реального виконання рішення, втрачає свою правову сутність, є необгрунтованим та таким. що порушує права боржника. Суд бере до уваги той факт, що обовязок зняття арешту з майна боржника при повернені виконавчого документа стягувачу прямо Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, той факт, що стягувач не скористався своїм правом повторно надати на виконання виконавчий лист у передбачений строк, а наявність арешту перешкоджають [PERSON] вільно користуватись своїм майном, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved