Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Свій позов мотивує тим, що [PERSON] є його батьком, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 08.10.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Хустської держадміністрації Закарпатської області. З осені 2011 року він проживає з матір'ю - [PERSON], та знаходиться на її утримані. Відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду від 02 листопада 2011 року з [PERSON] в користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання дитини в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 вересня 2013 року розмір стягуваних аліментів було збільшено з 600 гривень на 2500 гривень щомісячно. до досягнення дитиною повноліття. У серпні 2014 року позивач був зарахований до Східноевропейського національного університету імені Лесі Українки, і з вересня 2014 року є студентом денної форми навчання, на факультеті психології та соціології. На підтвердження даної обставини матір'ю [PERSON] був укладений договір, за умовами якого за рік навчання підлягає оплаті сума у розмірі 9980 гривень. До вересня 2015 року мати позивача отримувала аліменти на його утримання, та використовувала кошти на оплату навчання. Після досягнення позивачем повноліття стягнення аліментів було припинено. Вважає, що у зв'язку із продовженням навчання, відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання, оскільки таку можливість має. [PERSON] отримує пенсію у розмірі 1670 гривень, та окрім цього працює за разовими цивільно-правовими угодами, його доходи становлять 5-7 тисяч на місяць. Інших осіб на утриманні немає, є здоровим та працездатним. Просить стягувати з відповідача аліменти на користь повнолітнього сина, який продовжує навчання у твердій грошовій сумі, у розмірі 2500 гривень щомісячно, до досягнення сином двадцяти трьох років, та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить задовольнити. Від відповідача надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити за його відсутності, позов визнає у повному обсязі, не заперечує щодо задоволення. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. За змістом частини 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у випадку визнання відповідчем позову, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього кодексу. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Хустської держадміністрації Закарпатської області 08.10.1997 року (а.с. 4). З копії договору про навчання Східноевропейського національного університету імені Лесі Українки від 18 серпня 2014 року вбачається, що [PERSON] зараховано з 1 вересня 2014 року до університету на денну форму навчання за спеціальністю психологія (а.с.6). Судом встановлено, що [PERSON]у зв'язку з навчанням не працює та не має власних прибутків. Також судом встановлено, що [PERSON]М, проживає з матір'ю [PERSON], та знаходиться на її утриманні. Як вбачається із копії довідки № 10730 від 14 червня 2018 року, [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Луцьке об'єднане управління ПФУ і отримує пенсію за віком, загальна сума доходу за період грудень 2017 року - травень 2018 року становить 8 238 гривень (а.с. 10). Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтями 182, 200 цього Кодексу передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Пленум Верховного Суду України надав роз'яснення щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів:досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З врахуванням викладеного, суд вважає, що [PERSON] у зв'язку з його навчанням потребує матеріальної допомоги на своє утримання, а його батько [PERSON] спроможний таку надавати. Також, враховуючи те, що [PERSON] є повнолітнім, проте продовжує навчатися, форма навчання є денною, що виключає можливість власного працевлаштування, потребує матеріальних витрат на житлово-побутові потреби, їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання, суд вважає доведеною обставину щодо потреби сина [PERSON] в матеріальній допомозі батьків. Частиною 2 статті 191 Сімейного Кодексу України передбачено,що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] вживав заходів щодо одержання аліментів з [PERSON], однак останній ухилявся від їх сплати. Дана обставина не заперечується відповідачем, що стверджується наявною в матеріалах справи заявою [PERSON] щодо визнання позову. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь [PERSON], який продовжує навчання, аліменти на його утримання, і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, в твердій грошовій сумі, у розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2015 року, на період навчання, до досягнення ним 23 років. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання. Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 704,08 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved