Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи свої вимоги тим, що за паспортом, за пенсійним посвідчення вона значиться як [PERSON], [INFO]. Вона являється власником земельної ділянки площею 2,0497 га, розташованої на території Тульчинської міської ради обєднаної територіальної громади (колишня територія Ганнопільської сільської ради), призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка їй належить відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №203383, виданого 01.10.2007 Тульчинською районною державною адміністрацією на імя [PERSON]. Будучи власником даної земельної ділянки, вона хоче передати належну їй земельну ділянку в оренду. Однак, в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ВН №203383 в її анкетних даних допущено помилку та вказано, що власником державного акту на право власності на земельну ділянку площею 2,0497 га є [PERSON], а не [PERSON]. Через дану помилку вона не може укласти договір оренди земельної ділянки, власником якої вона фактично являється, отримувати орендну плату та провести державну реєстрацію договору оренди землі. В звязку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даною заявою. Просить встановити факт належності їй державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №203383, виданого 01.10.2007 Тульчинською районною державною адміністрацією на імя [PERSON]. В судове засідання заявник не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, заявлені вимоги підтримує і просить задовольнити. Заінтересована особа - представник Тульчинської міської рада ОТГ в судове засідання не зявився. Направив до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу у його відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ст. ст. 223, 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії паспорта серія АВ 082110 від 05.01.2000 (а.с.4), по-батькові заявника значиться як, Йосифівна, аналогічно її по-батькові вказано і в копії картки платника податків (а.с.5) та копії пенсійного посвідчення №143025 (а.с.8) . Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №203383, виданого 01.10.2007 Тульчинською районною державною адміністрацією (а.с.7), власником земельної ділянки площею 2,0497 га у межах згідно з планом, розташованої на території Ганнопільської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, значиться [PERSON]. Як вбачається з повідомлення відділу у Тульчинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 27.03.2018 №34/118-18 (а.с.6), виправити помилку допущену у державному акті на право власності на земельну ділянку серія ВН №203383, виданого 01.10.2007 немає можливості, оскільки з 01.01.2013 набрали чинності ряд змін до законодавчих актів, зокрема до Земельного Кодексу України, Закону України "Про державний кадастр", Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до яких, документ, який до 01.01.2013 посвідчував право власності на земельну ділянку - державний акт на право власності на земельну ділянку, з 01.01.2013 припинив своє існування, а тому видати дублікат є неможливим, рекомендовано звернутися до суду. Обставини належності заявнику вищевказаногоо державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на імя «Найда Любов Йосипівна» підтверджуються однаковим прізвищем та імям [PERSON], співзвучністю по-батькові «Йосипівна» та «Йосифівна». Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, сплачений заявником судовий збір підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved