Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , 3-тя особа - Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. З лютого 2014 року він перебував у особистих відносинах з [PERSON] . Шлюб зареєстровано не було. [INFO] , у нього з [PERSON] народилась спільна дитина [PERSON] , актовий запис 2537 в Книзі реєстрації народжень від 29 серпня 2015 року, свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. По документам та фактично, Позивач для дітей - батько, а Відповідач - мати. Не дивлячись на народження дитини, [PERSON] почала вести антисоціальний спосіб життя. Він неодноразово просив Відповідача приділяти увагу новонародженій дитині, а не власним утіхам та дозвіллю, однак вона не прислухалась до його прохань та продовжувала вести неприйнятний спосіб життя, пиячити, майже не звертала увагу на доньку [PERSON] . Позивач сам особисто займається вихованням і навчанням [PERSON] , а також її утриманням, забезпечує житлом, одягом, їжею, гідними умовами життя, піклується про її духовний, фізичний, розумовий розвиток, дбає про її здоров`я. На сьогоднішній день дитині вже три роки, в спілкуванні з ним вона ніколи не запитувала у нього про свою матір та не цікавилась, та не має до неї ніяких почуттів. Позивач з донькою [PERSON] , проживає разом зі своїм батьком у трикімнатній квартирі. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійні умови оточення. Між ним, дитиною і батьком склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитина знаходиться на обліку в комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Деснянського району м. Києва, Варварі своєчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює Позивач та дідусь. Мати участі у цей сфері життя дитини не приймає. [PERSON] тривалий час взагалі життям доньки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, втриманні, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення. Донька- [PERSON] не отримала від матері жодного подарунка на день народження та інші свята. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не відвідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі. Вищевказані обставини свідчать про невиконання Відповідачем своїх материнських обов`язків, закріплених ч.ч.1-3 ст.150 Сімейного кодексу України. Позивач не обмежує та ніколи не омежував Відповідача в спілкуванні з дитиною, але остання самоусунулась від виховання дитини. Крім того, Відповідач веде аморальний спосіб життя, вживає алкогольні напої, може не з`являтися вдома на протязі понад шість місяців, що негативно впливає на моральний та розумовий розвиток дитини. Оскільки [PERSON] , постійно перебуває в стані алкогольного сп`яніння, взагалі не приділяє увагу та не доглядає за дитиною. Під час розмови з Відповідачем, вона повідомила, що дитина їй не потрібна, вона не має наміру за нею доглядати та виховувати її, зауважила, що потрібно "влаштовувати" особисте життя, а дитина їй в цьому заважає, і якщо хтось хоче, може забирати дитину собі. Вважає, що оскільки [PERSON] самоусунулась від виховання малолітньої доньки [PERSON] , втратила будь-який інтерес до неї, не відвідує та не спілкується з дитиною, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує відповідного лікування, харчування, не надає будь-якої іншої допомоги, то у відповідності до норм ст. 164 СК України є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 листопада 2018 року відкрито провадження в справі. Призначено підготовче судове засідання (а.с.30). Позивач протягом підготовчого розгляду вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач до підготовчого розгляду не з`являлась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомляла. Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в поданій суду заяві просив справу розглядати за його відсутності. Суду надано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав № 102/03/37-4325 від 30 травня 2019 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02 липня 2019 року закрито підготовче судове засідання. Призначено справу до судового розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів (а.с.69). Позивач, представник позивача до судового засідання не з`явились, до початку судового засідання позивача подав заву про розгляд справи у за його відсутності, вимоги позову підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання». Представник Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в поданій суду заяві просив справу розглядати за його відсутності. Суду надано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав № 102/03/37-4325 від 30 травня 2019 року. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У відповідності зі ст. 223 ч. 3 п. 1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" від 3 квітня 2008 року було зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що Відповідач будучи повідомлений належним чином про день та час судового засідання, неодноразово не з`являється в судове засідання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності Відповідача. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223_ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням відсутності заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є батько - [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис про народження №2537 (а.с.17). Реєстрація народження дитини проведена відповідно до ст. 135 СК України. Згідно Довідки №1792172 від 10 вересня 2018 року про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до Довідки-характеристики №102 від 12 вересня 2018 року на [PERSON] , наданої Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) №534, дитина повністю володіє навичками самообслуговування для її віку, самостійно користується туалетним приладдям, вмивається, миє руки, розчісує волосся, самостійно одягається та роздягається, взувається, зав`язує та розв`язує шнурки, користується ложкою, вмиє прибирати свої речі. Особистісні особливості: дитина активна у різних видах діяльності, наявність ініціативи, дівчинка поступлива трошки сором`язлива. Моральні якості: адекватно відноситься до рідних, однолітків, інших людей, почуття прихильності, любові, добра, схильність прийти на допомогу, жвава, охайна. Також зазначено характеристику сім`ї: [PERSON] є батьком [PERSON] . Мами [PERSON] ( [PERSON] ) ні під час прийому, ні під час всього часу, який дитина проводить взакладі (з дня прийняття) не було. Батько та дідусь завжди відповідально займаються вихованням [PERSON] . Вони завжди приділяють достатньо уваги навчанню та вихованню дитини. Батько завжди цікавиться життям садочку та розвитком дитини (а.с.19). Згідно Довідки про проведену роботу практичного психолога ДНЗ (ясла-садок) №534 з [PERSON] , практичний психолог [PERSON] зазначив,що [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 534 з 15.06.2017 року, за результатами спостереження адаптація дитини до умов дошкільного закладу проходила добре. Дитина спокійна, трішки сором`язлива. Інколи зранку дитина трішки плакала, не хотіла відпускати тата (до садочку дитину приводить та забирає батько дитини [PERSON] ), але швидко заспокоювалась. В цілому [PERSON] характеризується позитивно (а.с.20-22). За повідомленням ЦПМСД №3 Деснянського району м. Києва, з народження дитиною займаються дуже відповідально батько та дідусь дитини. [PERSON] доглянута, в квартирі завжди чисто Мати дитиною не займається, дома не буває по 6 місяців (а.с.23). Судом встановлено, що виховання, контроль та матеріальне забезпечення дитини здійснює батько - позивач [PERSON] . Згідно Характеристики ТОВ «ДЕВІЛОН» вих. №110 від 12.10.2018 року, [PERSON] працює на підприємстві «Девілон» з 01 жовтня 2018 року, наказ №4-К від 28.09.2018 року по теперішній час. Сумлінно виконує посадові обов`язки. До роботи відноситься відповідально, дотримується правил внутрішнього розпорядку. Шанобливо ставиться до співробітників (а.с.26). Згідно Характеристики на [PERSON] , проживає: [ADDRESS] за підписом начальника ЖЕД-303 та майстра т/д, останній проживає на території обслуговування ЖЕД-303. Скарг та заяв відносно гр. [PERSON] до адміністрації ЖЕД-303 за період його проживання не надходило. Іншою Інформацією ЖЕД-303 не володіє (а.с.27). Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мати дитини - [PERSON] , позивач стверджує, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не виявляє по відношенню до дитини батьківської уваги та опіки, не цікавиться фізичним та психічним здоров`ям дитини, жодної матеріальної та моральної участі у вихованні та утриманні дитини взагалі не приймає. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією, на яку покладені повноваження Органу опіки та піклування, надано Висновок № 102/03/37-4325 від 30 травня 2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №8 від 16.05.2019 року) (а.с.58-59а). Комісія з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації дійшла висновку, що мати дитини свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання доньки, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавляться її життям та здоров`ям. Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні підтверджено належними та допустимими доказами відсутність належної участі мати у вихованні та спілкуванні з дитиною. Як вбачається з представлених доказів у їх сукупності, кожен з вище вказаних фактів має місце по відношенню до відповідача, яка свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання власної дитини, оскільки в найменшій мірі не цікавиться нею, не займається її вихованням та навчанням, не надає їй батьківської турботи. Така поведінка мати є винною по відношенню до дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки у відношенні до своєї малолітньої доньки, не цікавиться її життям, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не відвідує і взагалі не спілкується з дитиною без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлена можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни нею свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Враховуючи зазначене, суд, оцінюючи наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази, в їх сукупності та взаємозв`язку, вважає за можливе позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав у відношенні її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Задовольняючи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав, суд перш за все бере до уваги те, що малолітня дитина наразі перебуває на межі підліткового віку, який є найбільш важкий і складний з усіх дитячих вікових груп, що представляють собою період становлення особистості. Цей вік характеризується наявністю самих різноманітних проблем і труднощів, які найчастіше витісняються у зв`язку зі страхом усвідомлення. У формуванні самооцінки підлітків значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння підлітками основних правил і норм поведінки,виробляють їх позицію по відношенню до світу і самому себе. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін, виходячи з принципів диспозитивності, розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є справедливими та обґрунтованими, і є такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved