Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд ухвалити рішення, яким провести поділ майна, набутого ним у шлюбі з відповідачкою, а саме восьми металевих кіосків (контейнерів), що розміщені на території ринку по [ADDRESS] . В обґрунтування позову покликається на те, що з 22.06.2007р. він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який був розірваний рішенням Здолбунівського районного суду від 14.07.2016 р. Під час шлюбу ними було набуте майно, в тому числі і вісім спірних металевих кіоски (контейнерів), виготовлених із металевого профілю, які вони використовували у підприємницькій діяльності, і які розміщені на території ринку по [ADDRESS] . На даний час він використовує у своїй діяльності три кіски (контейнери), а відповідачка користується п`ятьма кіосками (контейнерами). Він вважав, що оскільки після розірвання шлюбу, вказані металеві кіоски (контейнери) залишилися у володінні кожного із них та використовувалися для підприємницької діяльності, то кожен був вправі розпоряджатися даним майном на власний розсуд. Проте, коли він намагався відчужити вказані кіоски, то відповідачка заперечила їх належність йому. Вважає, що згідно ст.60 СК України, оскільки спірні кіоски (контейнери) були придбані під час шлюбу, то вони належать йому та відповідачці на праві спільної сумісної власності, і згідно ст.71 СК України він має право на поділ вказаних кіосків (контейнерів) в рівних частках. Просить суд виділити йому три кіоски (контейнери), які перебувають у його користуванні та один кіоск (контейнер) площею 5 кв.м. який перебуває у користуванні відповідачки на загальну суму 40820,00 грн., а відповідачці виділити чотири кіоски (контейнери) загальною вартістю 36600,00 грн. із сплатою ним 2110,00 грн. компенсації за відхилення від часток. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 28 січня 2021 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов. 18 лютого 2021 року відповідачем було подано відзив на позов в якому вона позов про поділ майна не визнала, вказавши на те, що п`ять металевих кіосків, які перебувають в її користуванні придбані 01 червня 2016 року. Проте, з кінця квітня 2016 року фактично шлюбні стосунки між ними були припинені, так як з цього часу вони з позивачем проживають окремо. Даний факт стверджується поданими до суду, як нею - 12.05.2016р., так і позивачем - 24.05.2016р. позовними заявами про розірвання шлюбу та відповідно ухвалення 14.07.2016р. за позовною заявою [PERSON] рішення Здолбунівським районним судом про розірвання шлюбу. Крім того, в поданій до Здолбунівського районного суду позовній заяві про скасування усиновлення [PERSON] вказував про припинення шлюбних відносин з відповідачкою з травня 2016 року. Відтак п`ять кіосків, якими вона користується були придбані нею після фактичного припинення шлюбних відносин із позивачем, під час окремого проживання, а тому вони є її особистою приватною власністю. Спільною сумісною власністю є лише три кіоски, якими користується позивач і вона не заперечує щодо їх поділу шляхом виділу в натурі або через виплату грошової компенсації її частки. Крім того, вказує на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки шлюб між ним розірвано 14 липня 2016 року і відповідно до ст.72 СК України з позовом про поділ майна він мав право звернутися в межах трьохрічного терміну, тобто до 15 липня 2019 року. Фактично з позовом про поділ майна позивач звернувся 28 грудня 2020 року. Просить суд в позові відмовити за безпідставністю та за спливом позовної давності. У відповіді на відзив позивач вказав, що вісім контейнерів були придбані у шлюбі, а договори на них переукладалися щорічно, а тому посилання відповідача на те, що п`ять контейнерів були придбані нею в 2016 році є безпідставним. Крім того, про порушення свого права він дізнався із скарг позивачки до ПП «Торговий центр-Д» в 2020 році, коли йому відмовлялося в переукладенні договорів і з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 04.02.2021р.по справі №353/870/17-ц, провадження №61-1688св19. В запереченні на відповідь відповідачем додатково до обставин наведених у відповіді на позов вказано на те, що позивачем не надано доказів того, що договори на користування контейнерами нею укладалися до 01 червня 2016 року, а висновок Верховного Суду на якій покликається позивач щодо перебігу строку позовної давності не може бути застосований в спірній ситуації. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просять його задовільнити. Представник відповідача заперечила щодо задоволення позову з мотивів наведених у відзиві на позов та запереченні на відповідь на позов і просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22 червня 2007 року відділом РАЦС Здолбунівського районного управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 96. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 липня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач в обґрунтування позову покликається на те, що в період шлюбу ним з відповідачкою було придбано вісім металевих кіосків (контейнери), які вони використовували в підприємницькій діяльності. На даний час всі кіоски розташовані на ринку по [ADDRESS] і трьома спірними кіосками користується позивач на підставі договорів №№ 4309 від 01.09.2020р., 4308 від 01.09.2020 р., 4310 від 01.09.2020р., укладених з ПП «Торговий Центр-Д», а п`ятьма кіосками користується відповідач на підставі договорів №№ 3560 від 01.06.2016р., 3561 від 01.06.2016р., 3562 від 01.06.2016р., 3563 від 01.06.2016р., 3564 від 01.06.2016р. Згідно висновку про вартість майна встановлено, що вартість металевих кіосків, що встановлені на ринку по [ADDRESS] складає: металевий кіоск площею 8 кв.м., що розташований на торговому місці згідно договору № 2688 від 01.04.2013р. ( в подальшому договір № 4308 від 01.09.2020р.) - 11260 грн.; металевий кіоск площею 8 кв.м., що розташований на торговому місці згідно договору № 2689 від 01.04.2013р. ( в подальшому договір № 4309 від01.09.2020р.)- 11260 грн.; металевий кіоск площею 8 кв.м., що розташований на торговому місці згідно договору № 2690 від 01.04.2013р. ( в подальшому договір № 4310 від01.09.2020р.)- 11260 грн.; металевий кіоск площею 8 кв.м., що розташований на торговому місці згідно договору №3560 від 01.06.2016р. - 11260грн.; металевий кіоск площею 4 кв.м., що розташований на торговому місці згідно договору № 3561 від 01.06.2016р. - 5630 грн.; металевий кіоск площею 5 кв.м., що розташований на торговому місці згідно договору № 3562 від 01.06.2016р. - 7040 грн.; металевий кіоск площею 6 кв.м., що розташований на торговому місці згідно договору № 3563 від 01.06.2016р. - 8450 грн.; металевий кіоск площею 8 кв.м., що розташований на торговому місці згідно договору № 3564 від 01.06.2016р. - 11260 грн.; Згідно з ч.3 ст.368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідач по справі у відзиві на позов визнала факт належності на праві спільної сумісної власності придбаних, саме в період шлюбу трьох кіосків (контейнерів), якими на даний час користується позивач та не заперечує щодо їх поділу шляхом виділення в натурі її частки чи сплати їй грошової компенсації за частку в майні. Відповідач заперечуючи щодо належності на праві спільної сумісної власності інших 5 кіосків, відповідач покликається на те, що вони були придбані нею після фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем. Дану обставину відповідач обґрунтовує тим, що вказані 5 кіосків розміщені на території ринку по [ADDRESS] на підставі договору про надання послуг укладених між нею та ПП «Торговий Центр-Д» 01 червня 2016 року, тобто придбані нею 01 червня 2016 року, а шлюбні відносини були припинені в травні 2016 року. На підтвердження даного факту відповідач також покликається на лист ПП «Торговий Центр-Д» № 67/20 від 31.07.2020р. Проте, як вбачається зі змісту листа ПП «Торговий Центр-Д» № 78/20 від 19.08.2020р. фактично 01 червня 2016 року з [PERSON] було переукладено п`ять договорів про надання послуг в зв`язку із зміною істотних умов договору в частині ціни за послуги, а також зміною банківських реквізитів підприємства. Отже, зміст вказаного листа свідчить про те, що до 01 червня 2016 року між відповідачем [PERSON] та ПП «Торговий Центр-Д» вже були укладені договори про надання послуг, а 01.06.2016р. вони були лише переукладені, що враховуючи пояснення відповідача, спростовує її посилання про те, що 5 спірних кіосків були придбані лише 01.06.2016р. Відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено придбання п`яти спірних кіосків після припинення шлюбних відносин, а відтак презумпція спільності права власності подружжя на майно не спростована і спірне майно підлягає поділу. Що стосується посилання відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності то воно є необґрунтованим виходячи з такого. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною другою статті 72 СК України та роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. При визначені початку перебігу позовної давності слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Оскільки про порушення свого права позивач дізнався із поданої відповідачем 13.07.2020р. до ПП «Торговий`Торговий центр-Д» заяви в якій вона заперечувала щодо можливого відчуження ним кіосків, то строк позовної давності позивачем не пропущено. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). Майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: вісім металевих кіосків (контейнерів) суд вважає за необхідне розділити в натурі наступним чином: виділити у власність [PERSON] 4 (чотири) металеві кіоски (контейнери), розміщені згідно з укладеними з приватним підприємством "Торговий центр-Д" договорами: № 3562 від.01.06.2016 р., вартістю 7040,00 грн.; № 4308 від.01.09.2020 р., вартістю 11260,00 грн.; № 4309 від.01.09.2020 р., вартістю 11260,00 грн.; № 4310 від.01.09.2020 р., вартістю 11260,00 грн., всього на суму 40820,00 грн.; виділити у власність [PERSON] 4 (чотири) металеві кіоски (контейнери), розміщені згідно з укладеними з приватним підприємством "Торговий центр-Д" договорами: № 3560 від.01.06.2016 р., вартістю 11260,00 грн., № 3561 від.01.06.2016 р., вартістю 5630,00 грн., № 3563 від.01.06.2016 р., вартістю 8450,00 грн., № 3564 від.01.06.2016 р., вартістю 11260,00 грн., всього на суму 36600,00 грн.; Оскільки вартість виділеного майна позивачу становить 40820,00 грн., а відповідачу - 36600,00 грн. то з позивача підлягає стягненню на користь відповідача 2110,00грн. в рахунок відступлення від рівності часток. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved