Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь пеню за простроченими аліментними платежами на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 28 454,30 грн. Змінити спосіб стягнення аліментів на стягнення аліментів в частці від його заробітку (доходу) у розмірі ј від суми 16 080,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто у розмірі 4 020,00 грн. щомісячно з дня подання заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі ј від суми 16 080,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто у розмірі 4 020,00 грн. з 31.07.2020 року до закінчення навчання, але не довше, ніж досягнення дитиною 23 років. Стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1 583,33 грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2019 по 30.06.2023 включно. Позивач обгрунтовує вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем народилась донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. З 01.09.2019 донька навчається на денній формі навчання в Національному унівситеті харчових технологій, термін закінчення навчання 30.06.2023. Навчання за весь період навчання складає 76 000,00 грн., з яких 19 000,000 грн. за перший календарний рік. Відповідач кошти на навчання дитини не надає, хоча отримує кошти від бізнесу, які дозволяють йому часто виїжджати на відпочинок за межі України. Згідно довідки з розрахунку заборгованості по аліментам у відповідача має місце заборгованість в розмірі 941,50 грн. Оскільки пеня нараховується за весь період прострочки за кожним місяцем окремо, тому загальна сума пені складає 28 454,30 грн. Крім того, визначена рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2015 сума аліментів 600 грн. є невеликою, яку відповідач сплачував не періодично, тому спосіб стягнення аліментів необхідно змінити на частку від доходу відповідача. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 21.01.2020 року вказаний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного розгляду з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, обгрунтовуючи тим, що станом на 27.11.2019 року у нього відсутня заборгованість по сплаті алментів, що підтверджується довідкою державного виконавця. Розуміючи, що аліменти 600 грн. це невелика сума, відповідач сплачував аліменти 1000 грн. щомісячно. Крім того, відповідач сплачує аліменти на утримання іншої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 01.08.2018 року і до повноліття дитини. В кінці червня-на початку липня 2019 року батьки відповідача особисто позивачці передали кошти на навчання доньки [PERSON] в розмірі 10 000,00 грн., не рахуючи коштів, які даються додатково на потреби доньки. Відповідач дійсно відвідував ряд країн у зв`язку з відрядженнями до 2012 року і в 2019 перебував в автобусному турі, за який сплачувала жінка, з якою він проживає. На даний час відповідач не має місця роботи та заробітку, не має фінансової можливості додатково сплачувати аліменти на утримання дитини, тому просить в задоволенні позову відмовити. Представник позивача у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідач займається підприємницькою діяльністю, має дохід, виїжджає за кордон на відпочинок, має у власності автомобіль, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував позовні вимоги, пояснив, що він регулярно сплачував аліменти на утримання дитини і у нього відсутня заборгованість по аліментам, як стверджує позивачка. У відповідача є ще одна малолітня донька від іншого шлюбу, на яку він сплачує аліменти згідно рішення суду. Пояснив, що наразі він не працює та не має можливості утримувати повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Вислухавши пояснення сторін, ивчивши письмові матеріали справи, дослідивши надані суду докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). ' Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що з 28.08.1999 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2004 року розірвано. Від шлюбу [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] . Постановою державного виконаця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 09.11.2015 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданного Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 600 грн., але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 26.05.2015 року до длсягнення нею повноліття. Як вбачається з постанов головного державного виконаця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 18.10.2018 року боржником [PERSON] погашено заборгованість по сплаті аліментів в повному обсязі, станом на 18.10.2018 заборгованість по сплаті аліментів відсутня, у зв`язку з чим знято арешт з належного боржнику майна та скасовані тимчасові обмеження боржника. Згідно довідки від 02.12.2019 року [PERSON] працює в Приватному підприємстві «Компанія «Дана,Я» з 15.12.2006 року, дохід з жовтня 2018 по листопад 2019 за вирахуванням ПДФО складає 73 589,10 грн. Відповідно до договору про надання освітньої послуги [PERSON] навчається на денній формі навчання в Національному унівситеті харчових технологій з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року. Навчання за весь період навчання складає 76 000,00 грн., з яких 19 000,000 грн. за перший календарний рік 20.08.2019 року [PERSON] сплачено кошти на навчання в розмірі 9 500,00 грн., що підтверджується квитанцією № 1692-3930-3547-9491. Як вбачається з довідки головного державного виконаця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві станом на 27.11.2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів відсутня. Відповідно до свідоцтва про народження відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Деснянського районного суду м. Києва від 09.08.2019 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 01.08.2018 року і до повноліття дитини. [INFO] [PERSON] сплатив аліменти в розмірі 5000,00 грн. відповідно до ВП № 49289999, що підтверджується квитанцією № 0.0.1592446069.1. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, судовий (спірний) спосіб виконання обов`язку утримувати дитину, тобто стягнення аліментів на підставі рішення суду, є можливим у разі відсутності домовленості (договору) між батьками про сплату аліментів. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182цього Кодексу. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII 27.02.1991 р., передбачено, що батькі несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов"язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв"язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що з 01.09.2019 донька сторін [PERSON] , [INFO] навчається на денній формі навчання в Національному унівситеті харчових технологій, термін закінчення навчання 30.06.2023. Навчання за весь період навчання складає 76 000,00 грн., з яких 19 000,000 грн. за перший календарний рік. Згідно ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В даному випадку суд враховує заперечення відповідача щодо його матеріальних можливостей, проте зважає на те, що відповідач є працездатним, займається підприємницькою діяльністю. Зважає суд і на матеріальні можливості матері, з якою проживає донька. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також суд враховує правову позицію Верховного суду України у справі за № 143 цс 13, відповідно до якої з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також суд враховує правову позицію Верховного суду України у справі за № 143 цс 13, відповідно до якої з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів з 600 грн. щомісячно, як було визначено рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.10.2015 на ј частку від доходу відповідача 16 080,00 грн. щомісячно, суд враховує, що стягнення по аліментам припинені з досягненням 30.07.2020 року дитиною повноліття. Крім того, збільшення розміру аліментів не доведено наявними та допустимими доказами. Твердження представника позивача про наявність у відповідача автомобіля, відряджень закордон не є підставою для зміни розміру аліментів та їх збільшення, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Статею 196 Сімейного кодексу України перебдачено стягнення неустойки (пені) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками. Проте, як вбачається з довідки головного державного виконаця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві станом на 27.11.2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів відсутня, тому позовні вимоги в частині стягнення пені за простроченими аліментними платежами задоволенню не підлягають. Позовні вимоги про стягнення додаткових витрат в розмірі 1 583,33 грн. з 01.09.2019 по 30.06.2023 включно підлягають частковому задоволенгню, а саме стягнути з відповідача додаткові витрати у розмірі 792 грн. за оплату навчання з моменту подачі позову до суду з 13.01.2020 року до повноліття дитини [INFO] . Таким чином, досліджена в судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню частково в обсязі викладеному вище, тоді як в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки такі є необгрунтованими. Відповідно ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, але оскільки позивач відповідно до ЗУ«Про судовийзбір» звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви, тому суд дійшов висновку, що витрати на судовий збір потрібно покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial