Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 16 липня 2013 року. Від шлюбних відносин мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON], 16 січня 2011 року. До цієї реєстрації шлюбу вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, але його розірвали. Після чого вони помирились і знову зареєстрували шлюб. На даний час в сім"ї знову виникають непорозуміння, відповідачка не рахується з його думкою та не займається домашнім господарством. В судовому засіданні позивач відсутній. В матеріалах справи є його заява, відповідно до якої він просить суд розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні відсутня, від нього надійшла заява, відповідно до якої вона просить суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги визнає. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище "Федоренко". За таких обставин, суд вважає можливим справу розглянути у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони пе ребувають в шлюбі з 16 липня 2013 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Щорського районного управління юстиції у Чернігівській області актовий запис № 39. Від спільного сімейного життя мають неповнолітню дитину. Сторони припинили спільне проживання, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. В зв"язку з задоволенням позову з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати при зверненні до суду зі сплати судового збору та правової допомоги. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved