Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

В лютому 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначав, що відповідач звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 18.05.2011, згідно якої отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 %. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором за відповідачем утворилась заборгованість, яка станом на 30.09.2019 становить 255723,99 грн., та складається із: 3746,31 грн. заборгованості за кредитом; 250179,97 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 1797,71 - заборгованість за пенею та комісією. Позивач зазачає, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, то просить стягнути з відповідача лише тіло кредиту - 3746,31 грн. та відсотки в розмірі 123490,23 грн. за період з 18.05.2011 по 28.09.2018. 13.11.2019 суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, ухвалив проводити її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. 11.02.2020 ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області постановлено проведення судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. Від відповідачки 28.12.2019 до суду надійшов відзив, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву [PERSON] зазначає, що між нею та банком кредитний договір у визначеній законом формі не укладався. Про умови кредитування банк її не інформував. Вона лише підписала анкету-заяву, а інші документи на ознайомлення їй не надавалися. Процентна ставка під час підписання заяви не узгоджувалася. Відповідачка не згодна з розрахунком заборгованості та вважає його незаконним і таким, що не може бути прийнятий судом як доказ. Крім того, позивачем не надані суду оригінали документів, а копії, які містяться в матеріалах справи прочитати неможливо. Позивач взагалі не надав доказів про укладення кредитного договору та факту надання кредиту на умовах договору, а також відсутні докази про отримання відповідачкою коштів. До того ж копії, які містяться в матеріалах справи не засвідчені позивачем належним чином. У відповіді на відзив представник позивача зазначає про безпідставність доводів відзиву та підтверджує викладені в позові обставини. Зокрема, укладення договору між банком та [PERSON] має місце шляхом підписання останньою анкети-заяви та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. До позовної заяви надана підписана відповідачкою довідка про умови кредитування, в якій обумовлена процентна ставка та штрафні санкції. Тобто погоджені істотні умови договору. На підтвердження користування відповідачкою кредитними каштами банком надана виписка по рахунку, де вбачається розмір кредитного ліміту, отримання коштів через банкомат, що є неможливим без картки банку. Відповідачці банком надана вся інформація у письмовому вигляді про умови кредитування. Доказами наявності зазначеного факту відповіднго до положень ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України є фактичне прийняття пропозиції про укладення договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). А отже, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства. Представник позивача звертає увагу на чинність Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи та їх відповідність до дати підписання відповідачкою анкети-заяви. Обгрунтованість банком зміни відсотнокої ставки доводиться тим, що така зміна підветрджена наказом банку та передбачена Умовами та правилами. Крім того, відповідачка, не погоджуючись зі зміною процентної ставки мала право погасити заборгованість за наявною раніше встановленою процентною ставкою, однак вона не скористалася цим правом. Щодо відсутності первинних документів, то такі функції виконує банківська виписка по рахунку клієнта, в якій фіксуються факт виконання операції та яка є в Переліку типових документів, затвердженому Мін`юстом. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснив, що такої суми кредиту, яка вказана у позові вона не отримувала. Останній раз вона отримувала кредитну картку у 2011 році, більше до відділення банку не зверталася з цього приводу. Кредит вона виплачувала і останній залишок заборгованості, що вона пам`ятає, був в розмірі 3000 грн. Проте, потім вона пішля в декретну відпустку і недоплатила. Три катки, які показує банк, вона не отримувала. Клопотання щодо застосування до позову строку позовної давності не заявляла. Суд, заслухавши учасників судового розгляду та вивчивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 18.05.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір б/н, який складається з Заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (надалі - Заява), Умов і Правил надання банківських послуг, Пам`ятки клієнта і Тарифів банку (довідки про умови кредитування). При підписанні Заяви остання погодилася з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (а.с. 8). Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та Правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між Банком та ним Договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України. При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Також відповідачка підписала Довідку про умови кредитування, в якій обумовлена процентна ставка в розмірі 3 % на місяць, тобто 36 % річних. Дану обставину відповідачка в суді не простувала. Звертаючись з даним позовом, Банк просив крім тіла кредиту в сумі 3746,31 грн., стягнути з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 123490,23 грн. за період з 18.05.2011 по 28.09.2018, обґрунтовуючи вказані вимоги Витягом з Тарифів, Витягом із Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та розрахунком заборгованості (а.с. 5-7). Щодо вимоги банку про стягнення з відповідача суми заборгованості по відсоткам в розмірі 123490,23 грн. за період з 18.05.2011 по 28.09.2018, то суд зазначає наступне. Кредитний договір між сторонами спору був укладений шляхом приєднання відповідача до запропонованих банком умов кредитування, тобто фактично був укладений договір приєднання. Відтак, оскільки умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі споживачу банківських послуг і доведені до його відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, зокрема, які стосуються процентів за користування кредитними коштами. Проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Підписуючи Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» від 18.05.2011, відповідачка погодила умови кредитування, згідно яких встановлена процентна ставка на рівні 36 % річних. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором б/н від 18.05.2011, укладеного між ПриватБанком та [PERSON] , процентна ставка нараховувалася банком в наступному розмірі: з 18.05.2011 по 20.09.2013 - 36 % річних; з 24.09.2013 по 31.08.2014 - 30,00 % річних; з 01.09.2014 по 31.03.2015 - 34,80 % річних; з 01.04.2015 по 28.09.2018 - 43,20 % річних (а.с. 5-7). В обґрунтування зазначених вимог щодо односторонньої зміни процентної ставки позивач посилається на п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг. Разом з тим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Встановлено, що під документами, які зазначені в Заяві, зокрема, в «Умовах та Правилах надання банківських послуг у «ПриватБанку», які визначають такі істотні умови договору, як зміна процентної ставки, поряджок нарахування штрафів та пені, комісійні платежі, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредита та відсотків) - позичальник не підписувалася. Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами - письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст.77). Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише у вищезазначених документах, і з якими, як вважав Банк, позичальник була ознайомлена Разом з тим, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів того, що саме цей витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» (а.с. 10-33), розуміла відповідачка, підписуючи заяву-Анкету про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», а також те, що указаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, щодо можливості зміни процентної ставки за користування кредитними коштами та щодо їх розмірів і порядку нарахування. Крім того, роздруківка із сайту ПАТ КБ «ПриватБанк» не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16-ц15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування домовленості сторін про односторонню зміну процентної ставки, наданий банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого тексту договору. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів у іншому розмірі, ніж визначений Заявою. В той же час, суд не приймає до уваги доводи відповідачки щодо недоведеності позивачем факту її ознайомлення з умовами кредитного договору, що є порушенням Закону України «Про захист прав споживача», відсутності оригіналів документів, підписаних нею, доказів отримання кредитних коштів, на які вона посилається як на підставу для відмови в позові, оскільки вищезазначене спростовується зокрема, наданими банком виписками по рахунку [PERSON] , з яких встановлено, що останньою здійсювалося зняття кредитних коштів з рахунку та часткове погашення заборгованості як особисто, так і шляхом автоматичного списання коштів (а.с. 81-89, 114-122), фактом підписання позичальником [PERSON] . Анкети-заяви та Довідки про умови кредитування, в яких передбачені істотні умови кредитного договору, що останньою в судовому засіданні не спростовано. В судовому засіданні відповідачка підтвердила, що користувалася кредитними коштами та повернула лише частково і залишок неповернутих коштів складав близько 3000 грн. Також судом були оглянуті оригінали документів - зазначені вище Анкета-заява та Довідка про умови кредитування, які мають підпис відповідчки, що дає суду підстави для висновку про доведеність позивачем факту укладення між сторонами кредитного договору. За таких обставин, оскільки як встановлено судом, позичальник [PERSON] отриманої суми кредитних коштів не повернула, а також, що визначений на підставі Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» порядок односторонньої зміни процентної ставки за користування кредитними коштами не можна вважати частиною кредитного договору, узгодження в Довідці про умови кредитування сторонами відсоткової ставки на рівні 36 % річних, яка нараховувалася банком за період з 18.05.2011 по 20.09.2013, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме, задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту 3746,31 грн. та суми відсотків за користування кредитом за період з 18.05.2011 по 20.09.2013 (36 % річних), що складає 425,58 грн. В іншій частині позовні вимоги суд визнає такими, що не підлягають задоволенню, в зв`язку з відсутністю належних доказів їх погодження сторонами. Суд, з огляду на часткове задоволення позову, врахувавши вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладає на відповідача пропорційно до задоволених вимог. При подачі позову банком було сплачено 1921,00 грн. судового збору. Оскільки даним рішенням позов задовольняється частково та визначено до стягнення з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 4171,89 грн., то вимоги банку задоволено на 3 %. (4171,89*100/127236,54). Відтак, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 425,58 грн. (1921*3%/100). На підставі положень ст.ст. 11, 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 526, 533, 536, 554, 610, 612, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055,1056-1 ЦК України, суд,-

Outcome: partial