Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

Позивач 06.05.2019 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що вона перебуває у зареєстрованому 01 жовтня 2010 року з відповідачем шлюбі, від якого [INFO] у них народилився син [PERSON] . Інших дітей відповідач не має, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. [PERSON] має постійне місце роботи і стабільний дохід, на даний час працює в Управлінні СБУ у Херсонській області. Оскільки на час звернення до суду з позовом займається вихованням сина і не має змоги самостійно забезпечувати його, а відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 травня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про прийняття справи до провадження на подачу відзиву на позовну заяву. 31.05.2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зокрема зазначив, що незважаючи на те, що позивачем і відповідачем подано до суду позовні заяви про розірвання шлюбу, тобто майже одночасно, вони продовжують проживати разом та вести спільне господарство, в тому числі, спільно утримують дитину. Просив відмовити у задоволенні позову про стягнення 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), та стягнути з нього 1/2 частину доходів. 26.06.2019 року адвокатом відповідача подано заяву, згідно якої вказала, що у зв`язку з допущеною опечаткою в прохальній частині відзиву, просила вважати вірним розмір аліментів, який відповідач просить стягнути 1/4 частину. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому 01 жовтня 2010 року шлюбі, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.10.2010 року (арк. справи 7). Відомостей щодо розірвання шлюбу матеріали справи не містять. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.04.2015 року (арк. справи 8). Згідно довідки №11157 від 28.05.2019 року виданої Управлінням СБУ в Херсонській області, грошове забезпечення [PERSON] за період з 01.12.2018 року по 31.05.2019 року складає 63024,38 грн. (арк. справи 27). Наявність на утриманні відповідача інших осіб не встановлено. Відомостей про стан здоров`я відповідачем не надано. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання сина, то кошти на його утримання (аліменти) присуджує суд. За змістом статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Позивачем визначений розмір аліментів 1/3 частина від усіх видів заробітку відповідача. В той же час, мінімальний розмір аліментів, який стягується у безспірному порядку складає 1/4 частина, оскільки ч.5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з урахуванням того, що позивачем не обгрунтовано розмір аліментів до стягнення в розмірі 1/3 частини, враховуючи фактичне визнання позову відповдача в частині стягнення з нього аліментів на одну дитину в розмірі 1/4 частини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, та стягнення з відповідача частки від заробітку у розмірі 1/4 частини. У відповідності зі ст. 191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 06 травня 2019 р. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн., з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви. Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення судових витрат (на правничу допомогу) та додано квитанцію №б/н від 02.05.2019 року яка видана адвокатом Найченко О.Є., на суму 2000,00 грн за правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). За приписами п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем надано на підтвердження понесених судових витрат квитанцію №б/н від 02.05.2019р. про сплату за правову допомогу адвокату Найченко О.Є. 2000,00 грн., з урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1500,00 грн. витрат на правову допомогу. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 26 липня 2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial