Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач АТ КБ "ПриватБанк", в особі представника Гребенюк О.С., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що у відповідності до умов Кредитного договору (без номеру), укладеного між сторонами 03 березня 2011 року, банк надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, що відповідає строку дії картки. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, складає між ним та банком відповідний договір. В зв"язку з порушенням взятих на себе зобов?язань відповідач допустив заборгованість по даному договору, а тому, станом на 25 вересня 2018 року у нього перед позивачем виникла заборгованість у сумі 13529, 43 грн., з яких тіло кредиту - 5940, 16 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 1658, 26 грн., 4810, 56 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 620, 45 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути на свою користь, крім того, і понесені ним судові витрати по справі. При зверненні до суду позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2018 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п'ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як встановлено з поштового повідомлення, відповідач 02 листопада 2018 року отримала ухвалу суду, однак, станом на 27 листопада 2018 року відзиву на позовну заяву суду не надіслала. За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом, 03 березня 2011 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та [PERSON] укладено кредитний договір про надання банком останній грошових коштів у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов і правил надання банківських послуг. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов»язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов»язань за договором, на вимогу банку, - виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов»язань, передбачених кредитним договором більш на 30 днів, позичальник зобов»язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від ціни позову. Однак, відповідачем [PERSON] не виконуються зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом. Згідно поданого розрахунку заборгованості станом на 25 вересня 2018 року заборгованість по наданому кредиту [PERSON] становить 13529, 43 грн., з яких тіло кредиту - 5940, 16 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 1658, 26 грн., 4810, 56 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 620, 45 грн. - штраф (процентна складова). Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилося, та сплати процентів, належних йому. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафних санкцій, а саме штрафів: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 620, 45 грн. - штраф (процентна складова), судом встановлено наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК). За положеннями ст.61 Конституції, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. На підставі наведеного в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. У відповідності до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 1762 грн. підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. На підставі ст.ст. 526, 530, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial