Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача територіальної громади м.Чернівці в особі Чернівецької міської ради про визначення часток у спільному майні та визнання права власності на спадкове майно. Посилається на те, що йому на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Співвласниками даної квартири були його батьки: [PERSON] та [PERSON]. Частки у праві спільної сумісної власності не визначались, ні за домовленістю співвласників, ні за рішенням суду, тому частки у квартирі є рівними, тобто по 1/3 частці кожного. [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому частку в квартирі. Однак, ані він, як син померлого, ані його мати, як дружина померлого, як спадкоємці першої черги за законом заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали. [INFO] померла його мати [PERSON] На день смерті його батьків залишилось спадкове майно у вигляді 2/3 частки квартири [ADDRESS]. Дана квартира є трьохкімнатною, загальною площею 60,50/59,00 кв.м. та житловою 41,00 кв.м., що складається з трьох житлових кімнат, а саме: 1-а -14,00 кв.м., 2-а -17,60 кв.м., 3-я - 9,40 кв.м., кухня 6,3- кв.м., ванна кімната -1,90 кв.м., вбиральня -0,90 кв.м., коридор - 7,40 кв.м., комора - 0,40/0,40 кв.м., балкон - 2,20/0,70 кв.м. Дійсна вартість квартири складає 79863 грн. Зазначає, що після смерті його матері, він звернувся в Першу Чернівецьку нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але не може в нотаріуса оформити право на спадщину за законом, яка розташована у [ADDRESS], оскільки при житті ні він, ні його мати [PERSON], ні батько [PERSON] не зареєстрували своє право власності на квартиру у відповідності до ст. 182 ЦК України. Тому, державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири. Право власності його покійних батьків на дану квартиру виникло на підставі приватизації державного житлового фонду, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 21 листопада 2001 року. Просить визначити, що частки співвласників у квартирі [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], який помер [INFO] у м. Чернівці та [PERSON], яка померла [INFO] у м. Чернівці становлять по 1/3 ідеальній частці та в порядку спадкування за законом, визнати за ним право власності на спадкове майно у вигляді 2/3 частки квартири [NUMBER] розташованої у [ADDRESS], загальною площею 60,50/59,00 кв.м. та житловою 41,00 кв.м., що складається з трьох житлових кімнат: 1-а -14,00 кв.м., 2-а -17,60 кв.м., 3-я - 9,40 кв.м., кухня 6,3- кв.м., ванна кімната -1,90 кв.м., вбиральня -0,90 кв.м., коридор - 7,40 кв.м., комора - 0,40/0,40 кв.м., балкон- 2,20/0,70 кв.м., вартістю 53242., яка належала спадкодавцям: [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], яка померла [INFO]. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердивши обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача територіальної громади м. Чернівці в особі Чернівецької міської [PERSON] в судове засіданні не з'явилась, надала суду, в якій не заперечує проти задоволення позову та просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає до задоволення. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст.ст. 1222 ч.1, 1223 ч.ч.2,3 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1281 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п.12 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку ( квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними ( ч.2 ст.370 ЦК України, ч.2 ст.372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Цивільний кодекс України був прийнятий 16.01.2003 року та набрав чинності 01.01.2004 року. Отже даний законодавчий акт не розповсюджується на відносини виникнення права власності на нерухоме майно в порядку приватизації державного житлового фонду, які регулювалися ЦК України в редакції 1963 року, Законом України «Про власність» N 697-XII від 7 лютого 1991 року та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» N 2482-XII від 19 червня 1992 року. Згідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, що діяла станом на дату отримання свідоцтва про право власності на спірну квартиру, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» N 1952-IV, прийнятого 1 липня 2004 року, який набув чинності 03.08.2004 року не можуть бути застосовані до регулювання спірних правовідносин з огляду, знову ж таки, на вимоги ст.5 Цивільного кодексу України щодо дій актів цивільного законодавства у часі. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 7), а [INFO] померла його дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6). Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] та померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с.8-11). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21 листопада 2001 року, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, вбачається, що квартира [NUMBER], яка знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 59,00 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Квартира була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.12). Згідно ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. Вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, судом встановлено, що кожному із співвласників квартири [ADDRESS], а саме [PERSON], [PERSON], який помер [INFO] у м.Чернівці та [PERSON], яка померла [INFO] у м.Чернівцях належить по 1/3 ідеальної частки даної квартири. Після смерті [PERSON], а пізніше після смерті [PERSON], відкрилась спадщина на все належне їм майно, в тому числі на належну частку в квартирі по [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], були [PERSON], як дружина спадкодавця та [PERSON], як син спадкодавця, а після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги є син спадкодавця -[PERSON], який звернувся до Першої Чернівецької нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до постанови державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 01 липня 2014 року № 1629/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири [NUMBER], розташованої у [ADDRESS] що належала його покійній матері [PERSON], яка померла [INFO], та частки квартири, яка належала [PERSON], який помер [INFO], спадкоємцем його була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, у зв'язку з тим, що ним не подано державній нотаріальній конторі документів про державну реєстрацію прав власності на квартиру, яка успадковується, які є необхідними для вчинення нотаріальної дії ( а.с.14). Отже, відповідно до вищезазначених норм законодавства, право власності на приватизовану квартиру у [PERSON] та [PERSON] виникло з моменту реєстрації в органах приватизації в реєстровій книзі ([NUMBER]) та передачі їй квартири. Вимоги щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно нормативні акти того часу не містили. Такі висновки підтверджуються правовою позицією Верховного Суду України у справі з приводу схожих правовідносин та викладеною у постанові від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12. Так, у вказаній постанові Верховний Суд України, зокрема, вказав, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"…, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Таким чином, 1/3 частка житлової квартири [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] та 1/3 частка житлової квартири [ADDRESS] на момент смерті [PERSON] належала їм на праві власності і входила до спадкової маси. Посилання державного нотаріуса на п. 4.15. та п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України 22.02.2012 р. №296/5 (далі - Порядок), як на підставу відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину суд знаходить безпідставними, оскільки у даних положеннях Порядку йдеться про майно, зокрема, нерухоме, право власності яке підлягає державній реєстрації. У даному ж випадку, право власності на майно спадкодавця такій реєстрації не підлягало, бо це не було передбачене законодавством. У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Померлий [PERSON] постійно проживав і перебував на реєстраційному обліку за місцем проживання у [ADDRESS] з 20 серпня 1993 року по [INFO], тобто по день його смерті. Також із даної довідки вбачається, що [PERSON] постійно проживала і перебувала на реєстраційному обліку за місцем проживання у [ADDRESS] з 20 серпня 1993 року по [INFO], тобто по день її смерті. На день смерті [PERSON] та [PERSON], разом із ними в одній квартирі проживав [PERSON], що підтверджується довідкою КЖРЕП № 4 від 26 червня 2014 року № 1055 (а.с.16). Із повідомлення Чернівецького КОБТІ від 25 червня 2014 року № 1032 вбачається, що згідно архівних даних квартира [NUMBER], загальною площею 59,0 кв.м., в тому числі житловою - 41,0 кв.м. (три кімнати) розташована в багатоквартирному будинку по [ADDRESS], інвентаризаційна вартість якої 79863 грн., при обстеженні поточних змін не виявлено (а.с.15). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про право власності на квартиру [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS] - відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги, має право успадкувати майно після смерті батьків, фактично вступив у володіння спадковим майном, але не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири, а тому слід визначити, що частки співвласників у квартирі [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], яка померла [INFO] становлять по 1/3 ідеальній частці та визнати в порядку спадкування за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [NUMBER], розташованої у [ADDRESS], що належало на праві власності померлій матері [PERSON] та померлому батьку [PERSON], задовольнивши позовні вимоги повністю. На підставі викладеного, ст.1, 3, 8, 12, 28 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про власність» N 697-XII від 7 лютого 1991 року, ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та ст. ст. 5, 16, 345, 392, 1216-1218, 1222 ч.1, 1223, 1226 ч.1, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved