Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» (далі ДТГО «Львівська залізниця») звернулось з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2014 р. під час обстеження земельної ділянки в межах території Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області виявлено, що на 1694 км пікет 3 по 1695 км пікет 7 встановлено та зафіксовано факт самовільного захвату земель смуги відведення залізниці громадянкою [PERSON]. Згідно акту повторного комісійного обстеження земельної ділянки від 30.09.2014 року встановлено, що двороговподарство відповідача розміщене на 1694 км ПК5. Ширина смуги відведення залізниці згідно Державного Акта на право постійного користування землею Серії ІІ- ЗК № 000629 від 02.12.1997 року на даній ділянці становить 20,0 м. Відповідачем самовільно захоплено та огороджено парканом від земель залізниці земельну ділянку довжиною 4,3 м у напрямку осі 1-ї колії, ширина 22,5 м, загальною площею 0.009675 га тобто 96,75 кв.м., чим порушено право позивача на користування земельною ділянкою. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, що відповідач порушив право Залізниці на користування наданою їй земельною ділянкою для забезпечення функціонування залізничного транспорту, про що складено Акт обстеження земельної ділянки, з покликанням на норми Земельного Кодексу України, просить позов задоволити. При цьому, посилається на те, що виготовлення відповідачкою [PERSON] правовстановлюючих документів на право користування замельною ділянкою, вона розцінює, як вчинення дій, спрямованих на "захоплення земельної ділянки" загальною площею 0.009675 га тобто 96,75 кв.м., яка знаходиться у постійному користуванні Львівській залізниці. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні вимог позивача, посилаючись на те, що її довіритель не вчиняла жодних незаконних дій щодо самовільного захоплення земельної ділянки на яку вказує представник позивача. Заслухавши пояснення та доводи представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] Мукачівського району Закарпатської області належить на праві приватної власності [PERSON], відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17.08.2004 року (а.с. 31). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, [ADDRESS], площею, 0,1018 га, кадастровий № 2122755500:10:004:0047, належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу, серії та номер 3932, вданого 31.10.2013 р., посвідченого Приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с 58-61). Суд бере до уваги твердження представника відповідача про те, що право власності відповідача [PERSON] на дану земельну ділянку згідно ст. ст. 125,126 ЗК України оформлено та зареєстровано, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» Межі даної земельної ділянки були встановлені в натурі (на місцевості), закріплені межовими знаками. Огорожа даної земельної ділянки була встановлена відповідачем [PERSON] - власником земельної ділянки за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, [ADDRESS], площею, 0,1018 га, кадастровий № 2122755500:10:004:0047, відповідно до технічної документації із землеустрою (кадастрового плану) погодженої та затвердженої у встановленому законом порядку. Як вбачається з Акту погодження меж вказаної земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 05.10.2012 року № 12 2195, наявні підписи суміжних землекористувачів: від А до Б - землі запасу Чинадіївської селищної ради, від Б до В - землі гр. [PERSON], від В до Г - землі загального користування ([ADDRESS]), від Г до А - землі [PERSON] (а.с44) Таким чином, жодних ознак самовільного зайняття земельної ділянки відповідачем [PERSON] і її діях не вбачається. Відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою Серії ІІ- ЗК № 000629 від 02.12.1997 року ДТГО «Львівська залізниця» належить право постійного користування земельною ділянкою площею 64,09 га на території Мукачівського району Закарпатської області в т. ч. на території Чинадіївської селищної ради в межах ділянки № 2 від А до Б, згідно з Додатком № 2 до державного акту (а.с7). Додатком № 1 до державного акту, є План зовнішніх меж землекористування, на який представник позивача посилається, як на підставу, яка вказує на самовільне захоплення відповідачем [PERSON] земель залізничного транспорту, а саме смуги відведення залізниць під залізничним полотном - земельну ділянку довжиною 4,3 м у напрямку осі 1-ї колії, ширина 22,5 м, загальною площею 0.009675 га тобто 96,75 кв.м., чим порушено право позивача на користування земельною ділянкою. У матеріалах справи наявний Акт від 30.05.2014 р. комісії в складі трьох чоловік, відповідно з яким, під час обстеження земельної ділянки в межах території Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області виявлено, що на 1694 км пікет 3 по 1695 км пікет 7 має місце факт самовільного захвату земель смуги відведення залізниці громадянкою [PERSON]. Згідно акту повторного комісійного обстеження земельної ділянки від 30.09.2014 року встановлено, що двороговподарство відповідача [PERSON], розміщене на 1694 км ПК5. Ширина смуги відведення залізниці згідно Державного Акта на право постійного користування землею Серії ІІ- ЗК № 000629 від 02.12.1997 року на даній ділянці становить 20,0 м. Відповідачем самовільно захоплено та огороджено парканом від земель залізниці земельну ділянку довжиною 4,3 м у напрямку осі 1-ї колії, ширина 22,5 м, загальною площею 0.009675 га тобто 96,75 кв.м., чим порушено право позивача на користування земельною ділянкою. Як стверджує представник позивача, земельна ділянка площею 0,009675 га, яка входить до складу земельної ділянки, переданої у власність [PERSON], відноситься до земель транспорту та перебуває у користуванні ДТГО „Львівська залізниця". Однак, представником позивача не надано жодного документального підтвердження її тверджень (плану земельної ділянки та плану смуги відведення на 1694 км ПК5 в межах Чинадіївської селищної ради Львівської залізниці) щодо самовільного захоплення відповідачем [PERSON], частини земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ДТГО „Львівська залізниця". Клопотання про проведення судово земельно-технічнічної експертизи у даній справі сторонами не заявлено, а відтак достовірно встановити чи знаходиться у земельній ділянці за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, [ADDRESS], площею, 0,1018 га, кадастровий № 2122755500:10:004:0047, що належить [PERSON] на праві приватної власності, смуга відведення залізниці - земельна ділянка площею 0,009675 га, не виявляється можливим. Так, положеннями ст. 68 ЗК України, ст. 11 ЗУ «Про транспорт», ст.ст. 6, 23 ЗУ «Про залізничний транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями та іншими будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного, пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації, під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями, іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.16 ч.2 п.3 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів особи є припинення дії, що порушує право. За положеннями ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Відповідно до вимог ст. ст. 57, 58, 59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч цьому, представником позивача у цій справі та наданими нею графічними матеріалами не підтверджено тих обставин, що частини земельної ділянки, загальною площею 0.009675 га тобто 96,75 кв.м. належної на праві користування ДТГО «Львівська залізниця», самовільно захоплена відповідачем [PERSON], у зв'язку з чим немає підстав для задоволення позову. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: dismissed