Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Звенигородський міжрайонний прокурор 03.04.2013 року звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати рішення сесії Звенигородської міської ради № 32-3 від 23.02.2005 року "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення", визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення за адресою [ADDRESS], укладений 28.02.2005 року між Звенигородською міською радою та [PERSON], визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 313103 від 04.03.2005 року, виданий на ім'я [PERSON], та скасувати запис в Державному реєстрі земель про видачу вказаного державного акта. Також просить продовжити строк подачі позовної заяви, пропущений з поважних причин, оскільки порушення при відчуженні земельної ділянки по [ADDRESS], що мали місце у 2004-2005 роках, були виявлені позивачем лише під час проведення перевірки в січні 2013 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що при продажу земельної ділянки по [ADDRESS] було допущено низку порушень чинного законодавства, а саме: конкурс з продажу земельної ділянки було проведено з порушеннями вимог ст. 137 Земельного кодексу України (проведено через 23 дні з моменту опублікування у пресі офіційної інформації про виставлення її на земельні торги; офіційна інформація не містила даних посадової особи, у якої можна було ознайомитися з технічним паспортом земельної ділянки; міська рада сама проводила земельні торги, замість юридичної особи, що має відповідну ліцензію на їх проведення); не була проведена державна експертиза експертної грошової оцінки земельної ділянки; земельна ділянка була продана за заниженою ціною; земельна ділянка відноситься земель рекреаційного призначення та була продана без зміни ї цільового призначення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просила його задовольнити. Поважність пропуску строку позовної давності пояснила тим, що прокуратура має велике навантаження та недостатню кількість працівників, що позбавляє її можливості вчасно реагувати на порушення закону. - 2 - Представник відповідача Звенигородської міської ради Корчевська А.В. позов не визнала в повному обсязі та пояснила суду, що при проведенні конкурсу дійсно були допущені незначні порушення, пов'язані з недосконалим нормативним врегулюванням процедури проведення земельних торгів, однак вони не вплинули на законність продажу земельної ділянки. Інші порушення, на які вказує позивач, зокрема, продаж земельної ділянки за заниженою ціною та без зміни її цільового призначення, заперечила. Крім того, зазначила, що про існування рішення Звенигородської міської ради від 23.02.2005 року позивачу було відомо, ще в жовтні 2005 року, а тому строк позовної давності ним пропущено без поважних причин. 04.04.2014 року був укладений договір пожертви даної земельної ділянки, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] Черкаської області, площею 0,2169 га, між [PERSON] від імені якої діяв [PERSON], згідно довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] 28.03.2014 року за реєстром №355, та Звенигородською міською радою в особі міського голови [PERSON] Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником земельної ділянки розташованої за адресою [ADDRESS], площею 0,2169 га. кадастровий номер 7121210100:01:004:0104 є Звенигородська міська рада, а відповідно і вся громада міста. Просила відмовити в позові. Надала письмові пояснення в попередніх судових засіданнях, які долучені до матеріалів справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася про день,час та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов не визнає з підстав, які були надані в попередніх судових засіданнях. Третя особа [PERSON] підтримала заявлений прокурором позов та просила його задовольнити в повному об»ємі та пояснила суду, що Звенигородська міська рада не мала законних підстав для прийняття рішення від 23.02.2005 року про продаж земельної ділянки по [ADDRESS], а відповідач [PERSON] не могла бути покупцем вказаної земельної ділянки та брати участь у конкурсі з її продажу. Процедура земельного конкурсу по продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення загальною площею 2169,04 кв.м. за адресою [ADDRESS] проведена 21.01.2005 року міською радою з порушеннями чинного на той час законодавства України. Вказала на те, що спірна земельна ділянка відповідно до генерального плану міста передбачена для розміщення скверу та не могла бути об'єктом продажу без зміни її цільового призначення. Не відомо звідки взялася адреса спірної земельної ділянки, оскільки жодного рішення суб»єкта владних повноважень щодо присвоєння номеру та назви земельної ділянки не приймалось, вони відсутні в архівному відділі Звенигородської райдержадміністрації. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] підтримала пояснення своєї довірительки та просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник третьої особи відділу Держземагенства у Звенигородському районі Ямборська Т.В. покладається при вирішенні позову на розсуд суду та пояснила суду, що на момент продажу земельна ділянка по [ADDRESS] перебувала у запасі Звенигородської міської ради, а потім була віднесена до земель житлової та громадської забудови. Нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки на час її продажу не було, оскільки така оцінка була затверджена рішенням Звенигородської міської ради лише в листопаді 2005 року. 12.06.2014 року в судове засідання представник третьої особи відділу Держземагенства у Звенигородському районі Ямборська Т.В. не з»явилася надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи у її відсутності. За ухвалою суду справа розглянута у відсутності представника третьої особи відділу Держземагенства у Звенигородському районі Ямборської Т.В. - 3 - Представник третьої особи Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області Шевченко О.М. позов визнав частково та пояснив суду, що спірний державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №313103 від 04.03.2005 року виданий [PERSON] правомірно на земельну ділянку площею 2169,04 кв.м. в м. Звенигородка,Черкаської області по [ADDRESS]. Щодо процедури проведення конкурсу по продажу земельної ділянки за адресою [ADDRESS], площею 2169,04 [PERSON], то на його думку, він проведений з порушеннями, які полягають у тому,що необхідно було змінити цільове призначення даної земельної ділянки,а тоді виставляти на продаж, оскільки маються зелені насадження загального користування. Просить позов задовольнити частково, а саме задовольнити всі позовні вимоги окрім визнання недійсним державного акту на земельну ділянку та скасування запису в Державному реєстрі земель про видачу даного державного акту,а в судовому засіданні 12.06.2014 року пояснив,що при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили: - [PERSON], про те,що в газеті,але не пам»ятає в якій саме прочитала оголошення про продаж земельної ділянки (дитячий парк) в м.Звенигородка, звернулася до міської ради,де написала заяву на участь у проведенні земельного конкурсу по продажу даної земельної ділянки,але стартові внески не сплачувала,за таких умов вона стала учасником конкурсу,який проводився у міській раді і проводили його [PERSON] та [PERSON],учасники конкурсу крім неї були [PERSON] (з якою вони підтримують дружні відносини) та [PERSON] ,переможцем конкурсу стала [PERSON],яке цільове призначення земельної ділянки на момент продажу вона не знала. -[PERSON],надав суду аналогічні пояснення та доповнив лише те,що про проведення конкурсу з продажу земельної ділянки він дізнався з газети «Все про все» і учасників при проведенні конкурсу було 8-9 учасників. -[PERSON], про те, що він працює міським головою,сесією міської ради було прийняте рішення №32-3 від 23.02.2005 року «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення»,тобто спірної земельної ділянки. Оголошення про продаж земельної ділянки було подано через засоби масової інформації,а саме газету «Все про все». Після проведення конкурсу з продажу спірної земельної ділянки був складений протокол конкурсної комісії та затверджений рішенням сесії міської ради №32-4 від 23.02.2005 року «Про затвердження протоколу конкурсної комісії №4 від 21.01.2005 року». Цільове призначення земельної ділянки на момент продажу було громадські забудови і на даний час земельна ділянка не змінила цільове призначення і перебуває у власності Звенигородської міської ради. -[PERSON] про те,що на момент проведення конкурсу він працював на посаді першого заступника міського голови. Йому не відомо хто давав оголошення в газету про проведення конкурсу по продажу земельної ділянки. Підготовкою проведення конкурсу займалася комісія,оскільки такий конкурс проводився вперше,були заяви учасників конкурсу,стартова ціна продажу земельної ділянки визначена була експертною комісією. Стартові внески учасниками конкурсу не вносилися,бо механізму проведення не було. Після проведення конкурсу комісією був складений протокол про переможця проведення торгів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду,свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішення Звенигородської міської ради № 32-3 про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення, а саме земельної ділянки по [ADDRESS], було прийняте на 32-й сесії міської ради 4-го скликання 23 лютого 2005 року (т.1 а.с. 20). На підставі вказаного рішення міської ради 28 лютого 2005 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки по [ADDRESS], площею 2169,04 кв.м. за ціною 41063 грн. між Звенигородською міською радою та [PERSON], який було посвідчено приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу [PERSON](т.1 а.с. 24-25). - 4 - Продаж земельної ділянки по [ADDRESS] було здійснено на конкурсній основі за ціною, яка є вищою, ніж експертна грошова оцінка, визначена суб'єктом оціночної діяльності ТОВ "Земля-Сервіс" у звіті від 12.10.2004 року (а.с.47-48), який отримав позитивний висновок державної землевпорядної експертизи від 09.11.2004 року (т.1 а.с.85-86). В подальшому [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2169,04 кв.м. в [ADDRESS] серії ЯА № 313103 від 04.03.2005 року, який було зареєстровано в книзі записів державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку фізичних осіб (т.1 а.с.8-9). Позивач подав позовну заяву з пропуском строку позовної давності та просить продовжити строк подачі позовної заяви, що не передбачено чинним законодавством. При цьому зазначає, що про порушення під час продажу земельної ділянки йому стало відомо лише в січні 2013 року. 04.04.2014 року був укладений договір пожертви земельної ділянки,яка знаходиться за адресою [ADDRESS],площею 0,2169 га,між [PERSON] від імені якої діяв [PERSON],згідно довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 28.03.2014 року за реєстром №355, та Звенигородської міської ради в особі міського голови [PERSON] Земельна ділянка належала пожертвувачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА №313103,виданого Звенигородською міською радою Черкаської області 04.03.2005 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010578300036. Даний договір зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності під №330940671212 від 04.04.2014 року. З даного витягу вбачається,що власником земельної ділянки,яка знаходиться за адресою [ADDRESS] являється Звенигородська міська рада.(т.2 а.с.123-126). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.02.2014 року скасовано рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 31 травня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 06 листопада 2013 року у даній цивільній справі, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Підставою для скасування рішень судів стало неправильне визначення початку перебігу строку позовної давності та застосування наслідків спливу такого строку. Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній справі,що набрало законної сили,не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З матеріалів справи вбачається, що в січні 2013 року при проведенні додаткової перевірки із залученням спеціалістів Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області, яка є спеціально уповноваженим органом щодо здійснення контролю за використанням та охороною земель, прокурором виявлені порушення вимог чинного законодавства під час продажу земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. - 5 - Крім того, факт принесення прокурором протесту в жовтні 2005 року на рішення Звенигородської міської ради Черкаської області, яке прийнято на тій же сесії та в один день зі спірним рішенням, не може слугувати підтвердженням того, що прокурору було відомо про прийняте спірне рішення та допущені міською радою при цьому порушення вимог земельного законодавства. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Проте Звенигородською міською радою Черкаської області не надано жодного документу на підтвердження витребування або надання спірного рішення Звенигородській міжрайонній прокуратурі. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, прокурор у своєму позові просив суд поновити або продовжити строк позовної давності тому, що він пропущений з поважних причин, зокрема, про наявність рішення Звенигородської міської ради Черкаської області від 23 лютого 2005 року він дізнався лише в січні 2013 року. Разом з тим сама по собі обізнаність прокурора про наявність оспорюваного рішення та укладеного на його підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки не є підставою для висновку про пропуск строку позовної давності та необхідність застосування положень ст. 267 ЦК України, оскільки такими причинами є не час, з якого прокуратурі стало відомо про рішення Звенигородської міської ради Черкаської області від 23 лютого 2005 року, а викладені в позовній заяві порушення, які свідчать про незаконність набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку на підставі цього рішення, та які виявлено в січні 2013 року в ході перевірки з цих питань на виконання доручення Черкаської обласної прокуратури. Оспорюване рішення міської ради не є нормативно-правовим актом органу місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі рекреаційного призначення, до яких належать між іншим належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів (ст. 51 ЗК України). Так, спірна земельна ділянка є дитячим парком у м. Звенигородка Черкаської області, відповідно до Генерального плану міста відноситься до землі рекреаційного призначення. Частинами 1, 2 ст. 20 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації відділу Держземагентства в Звенигородському районі Черкаської області виданий [PERSON] державний акт на право власності на землю від 4 березня 2005 року містить функціональне призначення спірної земельної ділянки для будівництва комплексу проведення дозвілля громадян (комерційне використання). Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЗК України землі рекреаційного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Згідно з дозволом № 405/12-11 від 27 травня 2004 року, виданим Звенигородською міською радою Черкаської області [PERSON], останній дозволяється виготовити проект відведення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], в користування на умовах оренди строком на 1 рік для будівництва комплексу відпочинку з дитячою площадкою для комерційного використання з правом послідуючого викупу. - 6 - Отже, на зазначеній земельній ділянці планувалося будівництво комплексу відпочинку з дитячою площадкою, які є об'єктами стаціонарної рекреації, будівництво яких дозволяється відповідно до ст. 51 ЗК України. Крім того, в даний час спірна земельна ділянка знаходиться в такому ж вигляді, як і на момент її продажу, у зв'язку з чим порушення ч. 2 ст. 52 ЗК України не відбулося. Звертаючись до суду, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка відноситься до земель рекреаційного призначення, по суті є парком відпочинку з багаторічними насадженнями й рішення про продаж її для комерційного використання прийнято без зміни цільового призначення земельної ділянки. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про землеустрій» цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. «д» ч. 2 ст. 25 Закону України «Про землеустрій» одним з видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Отже, проектом відведення земельної ділянки громадянці [PERSON] в короткострокову оренду строком на 1 рік для комерційного використання загальною площею 2 169,04 кв. м - громадського призначення Звенигородської міської ради Черкаської області. Відповідно до класифікації видів цільового призначення земель дана земельна ділянка була віднесена до земель житлової та громадської забудови, функціональне призначення якої для будівництва комплексу відпочинку з дитячою площадкою (комерційне використання). Разом з тим у 80-ті роки 19 століття зазначена земельна ділянка мала значно більшу площу й частина цієї земельної ділянки була відведена для реконструкції Звенигородського райкому КП, тепер - будівля Звенигородської районної державної адміністрації. У ч. 2 ст. 19 ЗК України передбачено, що земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Таким чином, до передачі спірної земельної ділянки в оренду [PERSON] ця ділянка перебувала в запасі Звенигородської міської ради Черкаської області, а склад угідь земельної ділянки на момент її передачі в оренду визначити було неможливо через відсутність розробленого технічного звіту з коректування планового матеріалу по м. Звенигородка. Виходячи з наведеного, ніяких порушень порядку встановлення та зміни цільового призначення земельної ділянки з боку міської ради не було, тому застосування положень ст. 21 ЗК України у даному випадку є безпідставним. Судом також не встановлено порушень законодавства України під час продажу Звенигородською міською радою спірної земельної ділянки відповідачці та отримання останньою державного акту на право власності на земельну ділянку. Враховуючи наведене, в задоволенні позовних вимог прокурора слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст.ст.13,142-145 Конституції України,ст.ст.261,267,328 ЦК України, ст.ст.19,20,21,51,52,116,126 ЗК України,ст.ст.1,25 ч.2 п.д Закону України «Про землеустрій»,

Outcome: dismissed