Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

На розгляд суду пред'явлено вказаний позов, в якому заявлено вимогу визначення місце проживання неповнолітньої [PERSON] [INFO] разом з позивачем [PERSON], як матір'ю дитини за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Одруження виявилося невдалим, шлюб розірвано в грудні 2010 року. Після розпаду сім'ї дитина залишилася проживати з матір'ю [PERSON] Позивач прикладає максимальні зусилля, що повністю забезпечити повноцінний духовний та фізичний розвиток дитини, організовую своє життя таким чином, щоб для планового та гармонійного розвитку доньки мали місце всі необхідні чинники. В свою чергу відповідач [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, не піклується про її здоров'я та виховання. На теперішній час у [PERSON] виникла необхідність у визначенні місця проживання дитини, оскільки згідно чинного законодавства потрібний дозвіл батька дитини для вирішення певних питань, таких, як: реєстрація місця проживання, виготовлення закордонного паспорту, виїзду за кордон. Самоусунення [PERSON], зміна контактів (номеру телефону), не підтримання жодних відносин з позивачем, не спілкування з дитиною та мешкання відповідача на тимчасово окупованій території в м. Донецьк створє суттєві перешкоди у вирішенні вказаних питань, що зумовили [PERSON] звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в її відсутність, просить ухвалити рішення на підставі наданих нею доказів, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито максимальні заходи для його повідомлення про розгляд справи з дотриманням ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Інформацію про судові засідання 28.11.2018 р., 03.01.2019 р., 07.02.2019 р., 15.03.2019 р. для відповідача проживання якої є тимчасово непідконтрольна територія Донецької області ([ADDRESS]), - розміщено на сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (здійснити повідомлення поштою за місцезнаходженням, шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення не видалося можливий). Повідомлення учасника процесу про судовий розгляд у наведений спосіб слід вважати належним в контексті статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» та ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Третьою особою Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради на адресу суду надіслано заяву (за підписом директора Малько О.П.) про розгляд справи в відсутність представника органу опіки та піклування, при цьому надано висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO], складений в порядку ч. 5 ст. 19 СК України. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на вказане, в розумінні ст. 280 ЦПК України наявні умови для проведення заочного розгляду справи. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON], [INFO], уродженка м. Донецьк, громадянка України, перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 38). З 04.03.2011 року позивач стала на облік як особа, що переміщена з тимчасово окупованої території України та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 1427005116, виданою управлінням соціального захисту населення адміністрації Фрунзенського району Харківської області (а.с. 40). Відповідач [PERSON], [INFO], уродженець м. Донецьк, громадянин України, перебуває на реєстраційному обліку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 41). Сторони по справі перебували з 31 березня 2007 року в зареєстрованому шлюбі (підтверджено штампом в паспорті відповідача на стор. 10), є батьками [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] - а.с. 44). Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 20.12.2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище позивача відновлено на дошлюбне (дівоче) - [PERSON] (а.с. 45). Рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 01.12.2010 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 46). 27.04.2018 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області видано дублікат виконавчого листа на примусове виконання рішення Кіровського районного суду м. Донецька від 01.12.2010 року (а.с. 47) Згідно довідки № 27961, виданої 27.08.2018 року Слов'янським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - за матеріалами виконавчого провадження № 56639811 наявна заборгованість по виплаті [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини, станом на 27.08.2018 року борг дорівнює 26219,50 гривень (а.с. 48). З 05.01.2018 року [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO] (свідоцтво про шлюб - а.с. 49). Позивач з чоловіком та неповнолітньою донькою [PERSON] мешкають за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] в судовому порядку порушено питання визначення місця проживання доньки разом з нею як матір'ю, оскільки обрана позиція відповідача, яка проявляється в повному самоусуненні, неприйнятті участі в вихованні дитини, порушують права позивача на безперешкодний виїзд разом з донькою за кордон для участі в міжнародних фестивалях, та для туристичних подорожей. Суд, повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, надані сторонами докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону в розумінні їх належності та допустимості, - приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на такі правові норми. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Так, судом встановлено, що батьки неповнолітньої [PERSON], [INFO], з 2010 року перебувають в розлученні, дитина мешкає з матір'ю [PERSON], батько [PERSON] перебуває на тимчасово непідконтрольній території в м. Донецьк. Відповідно до ч. 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року) держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Європейський суд з прав людини визначив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини (рішення у справі "М.С. проти України" 01.07.2017 р.). При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Суд, враховуючи вищевказане, в судовому засіданні достовірно встановив, що комфортне проживання та належне виховання неповнолітньої [PERSON], [INFO] буде забезпечено у разі проживання дитини разом із матір'ю. Так, позивач [PERSON] має самостійний дохід (з 11.10.2017 року перебуває в трудових відносинах з ФОП [PERSON], працює на посаді коректора текстів - а.с. 52), за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Суд враховує сталі соціальні зв'язки, які склались у матері [PERSON] з дитиною за останнім їх місцем проживання, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини. Так, згідно довідки Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 145 Харківської міської ради Харківської області № 158 від 03.10.2018 року неповнолітня [PERSON], [INFO] навчається в 6 класі (а.с. 50). Згідно довідки комунального початкового спеціалізованого мистецького навчального закладу «Школа сучасних театрально-сценічних напрямів» № 168 від 03.10.2018 року [PERSON], [INFO] є вихованкою 6 класу (а.с. 51). Згідно Акту, складеного 30.01.2019 року спеціалістами служби по справам дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради за результатами проведеного обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що житло розміщене на 8 поверсі 16 поверхового будинку, складається з 2 кімнат, в квартирі чисто, всі комунікації працюють, в наявності меблі, побутова техніка; для дитини виділена окрема кімната, є спальне місце, місце для занять, мається шкільне приладдя, одяг (а.с. 78). Вказані обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Крім того, згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку про визначення місця проживання дитини № 164, складеного 19.02.2019 року Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області, - орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON] (а.с. 75-76). Мотивуванням такого висновку є: - згідно інформації адміністрації Харківської загальноосвітньої школи № 145, де навчається [PERSON] з 01.09.2016 року мати дитини [PERSON] активно займається вихованням дочки, стежить за її успішністю та побутовими умовами, одягом, харчуванням. Батько дитини [PERSON] участі у вихованні доньки не бере, на батьківські збори не з'являється, шкільним життям дитини не цікавиться; - згідно інформації адміністрації Харківської міської дитячої поліклініки № 7, де малолітня [PERSON] знаходиться під наглядом фахівців з серпня 2016 року, - мати [PERSON] здійснює догляд за дитиною під час хвороби, супроводжує дочку до поліклініки під час проходження профілактичних поглядів та щеплень, мати у повному обсязі виконує рекомендації лікарів щодо лікування дитини; - відповідно до вимог ст. 171 СК України в ході бесіди з неповнолітньою [PERSON] [PERSON], [INFO] дитина надала особисті пояснення з висловлюванням бажання визначити місця проживання з матір'ю. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення розглядуваного позову, оскільки це відповідає інтересам дитини. Приймаючи такий висновок, суд акцентує увагу, що фактично спір про місце проживання неповнолітньої [PERSON] [INFO] між батьками [PERSON] та [PERSON] відсутній. Разом з тим, таке судове рішення буде гарантувати реалізації самостійного вирішення позивачем важливих питань щодо виховання дитини, зокрема, щодо тимчасового виїзду за межі України без супроводу батька, що узгоджується з положенням ч. 5 ст. 157 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання»). На підставі вищевикладеного, ст. ст. 155, 157, 160, 161 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року,

Outcome: approved