Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 25), просила надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітній дитині - [PERSON], [INFO] без дозволу (згоди) та супроводу її батька [PERSON] до досягнення дитиною 16-річного віку, а також, матері дитини - [PERSON] або її довіреній особі надати дозвіл без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON] за межі України до досягнення дитиною 16-річного віку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні, потребує періодичного перебування на морі та виїзду за кордон для сприяння розширення його світогляду. Вона має намір і можливість періодично направляти сина для відпочинку та оздоровлення за кордон, однак, [PERSON], як батько, згоди на її виїзд за межі України не надає, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом прав неповнолітнього. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Позивач додатково пояснила, що відповідно до рекомендацій лікаря дитині необхідне оздоровленняв умовах теплих країн і оскільки півострів Крим на даний час анексовано іноземною країною, в Одесі та Бердянську, який межує з містами, в яких проводиться антитерористична операція перебувати з дитиною є небезпечним і клімат цих курортів наближний до центральної частини України, просила суд зважити на необхідність оздоровлення дитини в інших країнах, зокрема Болгарії, Турції та інших, що цілком відповідатиме медичним рекомендаціям. Вказала на можливість сім"ї забезпечити дитині такий відпочинок, оздоровлення та розширення її світогляду. Представник відповідача в судовому засіданні вказав на відсутність спору між сторонами, відповідач, однак позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на шкідливість відпочинку та оздоровлення дитини в Турціїї, Єгипті влітку, зазначив, що батько дитини не заперечує про оздоровлення дитини саме в Одесі і в разі, якщо син буде мати можливість відпочивати за кордоном в присутності нового чоловіка позивача, з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі, то він, як батько, буде відчувати хвилювання з цього приводу, тобто буде мати місце конфлікт інтересів батька та відчима у зв"язку з чим, просив відмовити в задоволенні позову. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради щодо задоволення позову не заперечувала. Під час розгляду справи судом проведено заміну позивача з [PERSON] на [PERSON] у зв'язку зі зміною прізвища, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу та копією паспорту позивача, оригінал якого оглянутий в судовому засіданні (а.с.31,32). Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що шлюб укладений між сторонами розірвано 08.04.2011 року, що підтверджується рішенням Корольовського районного суду м. Житомира (а.с.9). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Після розірвання шлюбу [PERSON] проживає з позивачем - [PERSON], , що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Зі змісту довідки, виданої завідувачем відділення Центральної дитячої міської лікарні м. Житомира [PERSON] хворіє на алергічний риніт, рецидивуючий бронхіт та крім іншого потребує оздоровлення в умовах теплих країн (а.с.11,79). Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Виходячи з наведеної норми для безперешкодного виїзду неповнолітнього [PERSON] за кордон разом із матір'ю на оздоровлення необхідний дозвіл батька. Батько дозвіл на виїзд дитини за кордон в добровільному порядку не надає, чим фактично позбавляє дитину права на оздоровлення та відпочинок. Зокрема, в судовому засіданні встановлено, що представник позивача [PERSON] письмово зверталася до відповідача з пропозицією (листом, направленим на його адресу проживання) врегулювання питання надання дозволу батьком на виїзд [PERSON] за кордон для відпочинку та оздоровлення. Однак, поштовий конверт разом з листом повернувся за закінченням терміну зберігання, а отже залишився відповідачем без відповіді (а.с.36-38 ). Факт непогодження відповідача на виїзд сина за кордон для оздоровлення, відпочинку підтвердилася і висловленою в судовому засіданні позицією представника відповідача. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п. 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України № 57 від 27.01.1995 р., зокрема, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України № 231 від 31.03.1995 р., визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Також, згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон провадиться громадянам України, які постійно проживають в Україні і досягли 18-річного віку. Позивач, звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON] без дозволу (згоди) його батька [PERSON] до досягнення ним повноліття та надати їй або її довіреній особі дозвіл без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON] за межі України. З огляду на викладене, суд враховує, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, враховує, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним й принциповим є інтереси дитини, такі мають бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Суд приймає до уваги, що під час розгляду справи не встановлено обставин, що виїзд дитини за кордон пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або пов'язаний із довгостроковим перебуванням за межами України з інших причин, а також, що право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини порушується чи обмежується. Вказані обставини підтверджуються і рішенням Корольовського районного суду від 08.07.2014 року (а.с.33) за позовом [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб органу опіки і піклування виконавчого комітету Житомирської міської ради, служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Даним рішенням, яке позивачем не оскаржувалось і набрало законної сили, [PERSON] відмовлено в позові за відсутністі доказів чинення перешкод матір'ю дитини - [PERSON] у спілкуванні дитини з батьком [PERSON] У урахуванням викладеного, позов [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Також, згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 202 грн.

Outcome: approved