Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , 03 червня 2019 року звернулася до суду з позовом, який згодом 06.11.2019 року та 04.03.2020 року було уточнено, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини з обов`язковим поверненням після кожної поїздки до України, в якому просить суд: надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] та на оформлення необхідних для виїзду за кордон неповнолітньої [PERSON] , [INFO] проїзних документів строком на 3 роки з обов`язковим поверненням після кожної поїздки до України (а.с. 1-5, 76-81, 117). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 серпня 2016 року між нею та [PERSON] укладено шлюб. Шлюб між ними розірвано 05.04.2018 року, що підтверджується рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу. Від шлюбу мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріально не допомагає. З літа 2017 року, коли вони припинили фактично шлюбні стосунки батько долею дитини взагалі не цікавиться та жодного разу не проявив бажання її побачити та поспілкуватися с нею. Крім того, судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу у справі №2-214/514/17 від 18.10.2017 р. стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В поточному році, вона мала намір разом із дитиною в період з 01.07.2019 р. по 31.08.2019 р. тимчасово виїхати за кордон, а саме до тимчасово окупованої території АР Крим, з метою її оздоровлення, відпочинку, знайомства та спілкування з тіткою та братом. Крім того, вона планувала в період з 15.10.2019 р. по 31.12.2019 р. тимчасово виїхати з донькою за кордон до країни Єгипет, з метою оздоровлення та відпочинку. Туристичні путівки заздалегідь вона не придбала, так як не має фінансової можливості втрачати 20% від суми 100% задатку за путівки у разі відмови від поїздки. Вона звернулася до відповідача з пропозицією оформити відповідний дозвіл у нотаріуса. Однак він категорично відмовився надати їй дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон без мотивування на це причин. На її неодноразові повідомлення в мережі «Інтернет» із проханням надати дозвіл на виїзд доньці за кордон ігнорує, ніяких дій не вчиняє, тому у неї виникла необхідність у зверненні до суду за захистом порушених її прав та прав малолітньої дитини. Крім того, їй відомо, що відповідач відпочиває за межами України, а дочці цієї можливості не надає та позбавляє її законного права на належний відпочинок та оздоровлення. Зазначає, що вищевказані поїздки необхідні дитині для того, щоб її оздоровити, розширити кругозір, познайомитися з родичами. Вважає, що відповідач в даній ситуації, як батька, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2019 року матеріали справи переданні судді Ткаченкові А.В. (а.с.17). Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13.06.2019 року справу прийнято до свого провадження в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.19-20). 29.07.2019 року до канцелярії суду від позивачки [PERSON] надійшла заява про долучення доказів по справі (а.с.22-29). 19 вересня 2019 року до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого з обставинами, викладеними у позовній заяві він не погоджується, оскільки вважає, що позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані, та такі, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивачем вказано, що дитина проживає разом з нею, таким чином [PERSON] обрано невірний спосіб захисту прав та інтересів дитини. Так як, є визначений порядок надання дозволу на виїзд дитини за кордон, який позивачем дотримано не було. Тому із зазначеними позивачем підставами позовні вимоги не можуть бути задоволені (а.с. 51-54). 11 жовтня 2019 року від позивача [PERSON] до канцелярії суду надійшли заперечення на відзив відповідно до яких, вона не погоджується з твердженнями відповідача у відзиві, оскільки, вона вважає, що нею вживалися усі необхідні заходи щодо досудового врегулювання спору, а саме на адресу відповідача направлялась пропозиція про надання відповідного дозволу, однак відповідачем вона не отримана, а рекомендований лист повернувся по закінченню терміну зберігання. Крім того, відповідач відмовився надати відповідний дозвіл у нотаріуса без мотивування на це причин (а.с.64-68). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали до канцелярії суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали до канцелярії суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, проти задоволення позову заперечували, підтримали зміст промови (заключне слово) від 07.09.2020 року. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за таких підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як, встановлено судом в ході розгляду справи, згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Після розірвання шлюбу сторони мешкають окремо. Дитина [PERSON] , [INFO] проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджено сторонами по справі. Рішення суду щодо визначення місця проживання дитини, а також висновку органу опіки та піклування щодо підтвердження місця проживання дитини - матеріали справи не містять. Випадків, передбачених частиною п`ятою статті 157 СК України, матеріали справи не містять. Як випливає з матеріалів справи, позивачка з метою оздоровлення та знайомства дитини з родичами, та маючи намір розширити кругозір дитини, просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька їх з відповідачем малолітньої доньки, а саме строком на три роки з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідач, будучи батьком дитини, згоди на виїзд доньки за кордон не надає, посилаючись на те, що, не зазначено позивачем конкретної адреси місця перебування дитини, не надано доказів повернення дитини на територію України. Встановлені судом вищевказані обставини, свідчать про те, що, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються наступними нормами права. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ч.1-4 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Згідно ч.5 ст.157 СК України, той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно ст. 313 ЦК України, Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік у закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС; у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті , сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця та більше дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на захворювання, передбачені частиною п`ятою статті 157 Сімейного кодексу України, під час пред`явлення таких документів або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав: довідки, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, про наявність заборгованості із сплати аліментів (у разі коли сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці); документа, виданого лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу, в порядку та за формою, встановленими МОЗ (у разі коли сума заборгованості по аліментах становить понад три місяці, але не більше чотирьох місяців). При цьому, Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Отже, тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків має відповідати найкращим інтересам дитини і такий дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17, провадження № 14-244цс18. Водночас, як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач, звертаючись до суду із позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, не зазначає у позові певний період виїзду дитини, з визначенням його початку та закінчення, та не зазначає конкретної адреси місця перебування дитини та не надає доказів на підтвердження повернення дитини на територію України, що виключає можливість встановити обов`язкові обставини, а саме: чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини. Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості. Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №643/1090/17, від 27.02.2020 у справі №754/8337/18. Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 13.06.2019 у справі №591/581/16-ц, надання за рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон на такий тривалий строк (три роки) без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, суперечить положенням 141, 150, 153, 157 СК України, якими визначено рівність прав та обов`язків батьків відносно виховання дітей. Отже, у судовому порядку може бути надано дозвіл на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, натомість надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов`язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Дана позиція суду узгоджується з правовою позицією, що висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року (справа № 6-15цс17). Позивачем, [PERSON] , всупереч встановленому ч. 1 ст. 81 ЦПК України процесуальному обов`язку, окрім власних суб`єктивних пояснень, взагалі не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин (фактів), якими вона обґрунтовує свої вимоги: не обґрунтовано ціль виїзду за кордон, тривалість перебування дитини у конкретно визначених країнах, підтвердження повернення дитини на територію України, відсутність порушення прав батька на спілкування та побачення з дитиною. З огляду на вищевикладене, встановивши в ході розгляду справи, те, що, даний позов не містить належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність обставин щодо тимчасового виїзду за кордон малолітньої дитини, суд дійшов висновку про те, що, даний позов є необґрунтованим, та таким, що задоволенню не підлягає. Оскільки позивач ухвалою суду від 13.06.2019 року звільнена від сплати судового збору, беручи до уваги результат вирішення справи, судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed