Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Громадянка України [PERSON] звернулась до суду з позовом до громадянина Республіки Білорусь [PERSON] тапросить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 21 лютого 2015 року у Відділі ЗАЦС адміністрації Первомайського району міста Вітебськ, актовий запис №73. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає після фактичного припинення шлюбних стосунків разом з позивачкою. Оскільки вона з чоловіком являються громадянами різних держав, то після реєстрації шлюбу їхнє подружжя тривалий час не могло визначитися із місцем свого постійного проживання, а тому кожен з них проживав на території країни свого громадянства, де вони періодично відвідували одне одного. Свої вимоги мотивує тим, що спільне сімейне життя не склалось з різноманітних побутових причин, в тому числі і через територіальну віддаленість місця проживання, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин через втрату почуття любові, довіри, взаємоповаги та порозуміння. Після народження дитини вона з відповідачем остаточно та повністю припинили шлюбні відносини між собою, кожен з них живе своїм власним життям вже понад двох років. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її з відповідачем інтересам та інтересам їхньої дитини. Поновлювати шлюбні відносини не бажає. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій вказав, що позов визнає та погоджується на розірвання шлюбу з [PERSON] . Просить справу розглянути без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 лютого 2015 року у Відділі ЗАЦС адміністрації Первомайського району міста Вітебська, актовий запис №73,що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданим 21 лютого 2015 року (а.с.11). Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON] , який народився [INFO] в смт.Кириківка Великописарівського району Сумської області, Україна, що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] , виданим 06 січня 2017 року виконавчим комітетом Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області (а.с.13). З довідки №266 про реєстрацію особи громадянином України, виданої 27.05.2019 Управлінням ДМС України в Сумській області, слідує, що [PERSON] , [INFO] , уродженець смт.Кириківка Великописарівського району Сумської області, Україна, згідно з рішенням Управління Державної міграційної служби України в Сумській області від 10.12.2018 набув громадянства України на підставі ч.1 ст.7 Закону України «Про громадянство України». Відповідно до законодавства України зазначена особа є громадянином України з 25.12.2016 (а.с.14). Відповідно до довідки виконавчого комітету Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області за №248 від 10.02.2020, [PERSON] , [INFO] , проживаюча в [ADDRESS] , має такий склад сім`ї: син - [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 3 ЦПК України, передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». Згідно ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993, підписану у м. Мінську, ратифіковану Україною Законом від 10.11.1994 №240/94-ВР по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один із подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. При цьому, ч. 2 ст. 29 Конвенції визначено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. Враховуючи вищезазначене, суд приходить висновку про додержання вимог нормативно-правових актів щодо підсудності вказаної справи та оцінює копії документів, поданих позивачем в якості письмових доказів як належні, допустимі та достовірні. Згідно зі ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно вимог ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як вбачається зі змісту частини 3 ст.56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 ст.109 СК України, передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Все вищезазначене знаходить підтвердження і у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини та чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася цим правом та звернулася з цим позовом до суду. Наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони по справі не мають намір зберігати шлюб. Майнового спору та спору щодо визначення місця проживання неповнолітнього сина на час розгляду справи у сторін не має. Як встановлено судом, сторони довгий час не підтримують шлюбних стосунків, поновлювати їх не бажають, живуть в різних державах, на досить значній відстані одне-від-одного, в сім`ї втрачене взаєморозуміння, дитина проживає з матір`ю. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує, тому суд переконується, що шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до заяви позивача, суд вважає за необхідне її прізвище не змінювати та після розірвання шлюбу продовжувати іменуватися прізвищем « [PERSON] » ( а.с.3-4).

Outcome: approved