Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що він та його дружина - третя особа [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири. Разом з ними у квартирі зареєстровані та проживають їх діти - [PERSON] і [PERSON]. Також, у спірній квартирі зареєстрований, але тривалий час не проживає відповідач [PERSON]. У 2014 році відповідач змінив своє місце проживання. Вирішення питання про зняття його з реєстраційного обліку в спірній квартирі відповідач доручив позивачу та його дружині, надавши їм нотаріально посвідчену довіреність. Відповідно до довіреності відповідач уповноважив позивача та його дружину бути його представником в органах внутрішніх справ, органах державної міграційної служби України, житлово-експлуатаційних організаціях та інших установах і організаціях по питаннях зняття його з реєстраційного обліку (виписки) з квартири [ADDRESS], у зв'язку з переїздом до нового місця проживання. На підставі викладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстрації в квартирі [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, у своїй заві просить розглядати справу у його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність позивача, за наявних у справі матеріалів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, згідно актів ЖЕД-306 за адресою реєстрації відповідач не проживає, тому суд вважає можливим розглядати справу у його відсутність, за наявних у справі матеріалів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, суд вважає можливим розглядати справу у відсутність третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Представник третьої особи - Деснянського районного відділу ГУ ДМС - у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Співвласниками вказаної квартири у рівних частинах є позивач [PERSON] та його дружина - третя особа [PERSON], що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири. На даний час у спірній квартирі зареєстровано шість осіб - позивач [PERSON], його дружина - третя особа [PERSON], відповідач [PERSON], діти позивача та третьої особи - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також [PERSON], що підтверджується довідкою форми № 3. У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що відповідач у 2014 році змінив своє місце проживання. Вирішення питання про зняття його з реєстраційного обліку в спірній квартирі відповідач доручив позивачу та його дружині, надавши їм нотаріально посвідчену довіреність. Відповідно до довіреності відповідач уповноважив позивача та його дружину бути його представником в органах внутрішніх справ, органах державної міграційної служби України, житлово-експлуатаційних організаціях та інших установах і організаціях по питаннях зняття його з реєстраційного обліку (виписки) з квартири [ADDRESS], у зв'язку з переїздом до нового місця проживання. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що з 2014 року відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає, квартирою не цікавиться. Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, а саме: -актом ЖЕД-306 від 26.08.2016 року (а.с.6) про непроживання відповідача у спірній квартирі; -актом ЖЕД-306 від 16.12.2016 року (а.с.39) про неможливість вручення повісток відповідачу; -нотаріально посвідченою довіреністю від 01.10.2014 року. Крім того, судом встановлено, що відповідач тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що він намагався вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою він тривалий час не цікавиться. Відповідно до п. 30 (розділ "Житлове право") Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій цивільних справ наймачу або члену його сім'ї, який був відсутнім без поважних причин понад зазначені у ст. 71 ЖК України строк, суд вправі відмовити з цих підстав у задоволенні позову про виселення, вселення, обмін, поділ жилого приміщення, незалежно від того, чи було пред'явлено зустрічний позов про визнання позивача таким, що втратив право на жиле приміщення. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку, то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Враховуючи те, що судом задовольняються вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а дане рішення є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку немає, а тому в їх задоволенні повинно бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial