Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Директор Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області звернулась до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, закріплення житла. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на обліку дітей Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, що перебувають у складних життєвих обставинах, знаходиться неповнолітня [PERSON] , [INFO] , з підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Дідусь неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , збирав документи для подачі до суду позовної заяви про позбавлення матері дівчини батьківських прав та встановлення піклування над онукою, однак [INFO] він помер. Оскільки неповнолітня [PERSON] залишилась без батьківського піклування, вона тимчасово влаштована до сім`ї знайомих [PERSON] . Родина знаходиться під контролем Центру соціальних служб Московського району м. Харкова. До Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради по Московському району 29.01.2021 надійшла заява [PERSON] з проханням розглянути питання про позбавлення її матері, [PERSON] , батьківських прав, оскільки її мати довготривалий час не займається вихованням та утриманням, не спілкується, не цікавиться її життям, здоров`ям та навчанням. Представниками Служби у справах дітей по Шевченківському району м. Харкова здійснювалися заходи щодо встановлення думки відповідача щодо порушеного питання, проте, за місцем проживання та місцем реєстрації під час здійснення виходів відповідач була відсутня, на запрошення для проведення співбесіди [PERSON] не з`явилася. Оскільки мати дівчини, [PERSON] , безвідповідально підійшла до виховання та утримання своєї дочки, не займається її вихованням та утриманням довготривалий час, не цікавиться її подальшою долею, позивач вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог. Ухвалою судді від 30.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні просила позовну заяву задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову, просила суд відмовити у його задоволенні. Суду пояснила, що з червня 2002 року перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON] . [INFO] у них народилася донька [PERSON] . З моменту народження та до 9 років відповідач постійно проживала разом із своєю донькою. Після 9 років малолітня [PERSON] прийняла рішення проживати зі своїм дідусем (батьком відповідача). [PERSON] не заперечувала, оскільки її батько любив онучку і добре до неї ставився. Відповідач на той момент не думала, що рішення доньки буде остаточним, і її донька залишиться жити у дідуся назавжди. Незважаючи на окреме проживання відповідач постійно спілкувалася з донькою, розмовляла з нею по телефону. Приймала участь у підготовці дитини до свята «Першого дзвоника», відвідувала батьківські збори та завжди намагалася приймати участь у житті своєї доньки. Відповідач вважає позов не обґрунтованим, зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на які сторони йдуть лише у крайньому випадку. Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 жовтня 2003 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Мати дівчини - [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітня [PERSON] також зареєстрована за вказаною адресою. На підставі звернення дідуся [PERSON] від 22.08.2019 до Служби у правах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради неповнолітню [PERSON] взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах (наказ від 22.08.2019 №131). Також цим же рішенням влаштовано неповнолітню [PERSON] в сім`ю рідних [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . У зверненні [PERSON] від 22.08.2019 та його поясненні від 27.02.2020 зазначається, що мати онуки, [PERSON] , не займається вихованням та утриманням дитини, не цікавиться станом її здоров`я, навчання, не спілкується та не телефонує. На протязі 10 років дитина проживає разом з дідусем, кошти на утримання дитини останній не отримує. Дідусь неповнолітньої [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.10.2020. Згідно із наказом № 188 від 29.12.2020 начальника Служби у справах дітей по Московському району неповнолітню [PERSON] , [INFO] , влаштовано в сім`ю знайомих [PERSON] (цивільної дружини дідуся), на підставі заяви останньої від 29.12.2020, у зв`язку із смертю [PERSON] . Також вирішено влаштувати неповнолітню [PERSON] за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа Центру соціальних служб Московського району м. Харкова від 25.01.2021 родина знаходиться під контролем Центру, родині надаються соціальні послуги за державними стандартами. З листа Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 16.10.2019 вбачається, що спеціалістами був здійснений вихід за адресою місця реєстрації матері дівчини: [ADDRESS] . Встановлено, що за даною адресою розташоване приватне домоволодіння. Будівля будинку повністю зруйнована, є дерев`яна огорожа та маленький- сарайчик, вся територія захаращена бур`янами. За фактичним місцем проживання ( [ADDRESS] ) [PERSON] також була відсутня. [PERSON] також було направлено листа з запрошенням з`явитись до Служби у справах дітей по Шевченківському району, але вона не прийшла. До Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради по Московському району 29.01.2021 надійшла заява [PERSON] з проханням розглянути питання про позбавлення її матері, [PERSON] , батьківських прав, оскільки її мати довготривалий час не займається вихованням та утриманням, не спілкується, не цікавиться її життям, здоров`ям та навчанням. З інформації, зазначеної у листі Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 15.02.2021 вбачається, що спеціалістами з метою обстеження умов проживання та проведення співбесіди з [PERSON] було здійснено захід за адресою: [ADDRESS] . Зі слів колишнього співмешканця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вже тривалий час з ним не проживає, місце її перебування не відоме. Відповідно до листів Державного вищого навчального закладу «Харківський коледж текстилю та дизайну» від 21.01.2021 та від 06.09.2019 мати дівчини, [PERSON] , за період навчання у коледжі не бачили, на спілкування з адміністрацією коледжу не виходила, цікавився навчанням [PERSON] її дідусь до його смерті, з яким остання проживала весь цей час. Згідно інформації Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка № 7», викладеної у листах від 29.01.2021 та від 11.09.2019 дівчина проживає за адресою [ADDRESS] . При відвідуванні дитини вдома дільничним педіатром з дівчинкою завжди були або дідусь [PERSON] або його дружина [PERSON] . При відвідуванні поліклініки дівчинку супроводжувала [PERSON] . В матеріалах справи також містяться пояснення неповнолітньої [PERSON] від 22.08.2019 року, де зазначено, що мати перестала її забирати зі школи-інтернату з початку третього класу і після того як одного разу у п`ятницю її забрав дідусь, вона залишилася в нього постійно проживати. З тих пір мати не приїжджала до неї, до школи на батьківські збори вона не приходила, матеріально не допомагала. Отже, матеріалами справи встановлено, що неповнолітня [PERSON] з третього класу навчання у школі проживала разом з дідусем [PERSON] до його смерті, на теперішній час продовжує проживати з цивільною дружиною дідуся [PERSON] . Даний факт не оспорюється відповідачем. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пункті 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (надалі Постанова) роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до пункту 16 Постанови ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Практика Європейського суду з прав людини, яку застосовують національні суди, свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідачка не погоджується з вимогами позивача, посилаючись на те, що, незважаючи на окреме проживання вона постійно спілкувалася з донькою, намагалася приймати участь у її житті. В травні 2021 вона вимушена була переїхати з постійного місця проживання, де вона мешкала разом з молодшим сином [PERSON] , [INFO] , та другим чоловіком [PERSON] , з яким перебувала у цивільному шлюбі, у зв`язку з погіршенням особистих стосунків з останнім. Весь час окремого від доньки [PERSON] проживання та неможливості приймати участь у її вихованні відповідач пояснила тим, що її другий чоловік забороняв їй спілкуватися з донькою та погрожував, що відбере сина. Матеріально вона допомагала, але періодично. Відповідно до положень ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання. Однак, з боку відповідачки не надано суду жодних належних, переконливих та достатніх доказів у підтвердження своїх доводів і заперечень. Суд критично ставиться до причини окремого проживання з дитиною, оскільки діти є рівними в своїх правах і приписами Сімейного кодексу встановлено, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В матеріалах справи відсутні докази щодо належного матеріального утримання з боку відповідача її доньки або забезпечення іншим способом, рівно як і відсутні докази щодо участі відповідача у вихованні дитини та сприянню її фізичному і духовному розвитку. Частиною 5 ст. 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. До позовної заяви орган опіки та піклування надав висновок від 07.04.2021, з якого вбачається, що орган вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] , [INFO] . Суд вважає даний висновок достатньо обґрунтованим, таким, що не суперечить інтересам дитини, та враховує його при ухваленні рішення. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Судом не встановлені обставини поважності причин нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Доводи, зазначені відповідачем в обґрунтування своїх заперечень, спростовуються матеріалами справи. Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, приймаючи до уваги надані позивачем докази, відсутність доказів з боку відповідача у підтвердження своїх доводів, суд, виходячи із інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи думку дитини, дійшов висновку, що є підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її неповнолітньої доньки. Разом з цим, суд наголошує, що відповідно до положень ч.1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із ст.25 Закону України "Про охорону дитинства" у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім`ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Також нормою статті 71 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шести місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. В зв`язку з викладеним, суд вважає необхідним закріпити за неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , право на житло за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.19, 141, 150, 164, 169 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12, 25 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved