Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи Позивачка [PERSON] , звернулась до суду із позовними вимогами до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення таким повноліття. В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що перебувала з відповідачем по справі - [PERSON] , у шлюбі, який був зареєстрований 30.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Локачинського районного управління юстиції у Волинській області за актовим записом № 14. У шлюбі в них народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що спільне життя у них з відповідачем не склалося, звернулася до Локачинського районного суду Волинської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 25.09.2015 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною і на її утриманні є ще двоє малолітніх дітей, а відповідач [PERSON] з 2015 року повністю самоусунувся від участі у вихованні та триманні сина, хоч працездатний, їздить за кордон на роботу, має дохід (заробіток), а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. ІІ. Позиція учасників процесу В судовому засіданні позивачка [PERSON] , з урахування відзиву відповідача, позовні вимоги уточнила та просила стягувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно. Позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримала в повному обсязі, при цьому заперечивши, що її колишній чоловік бере участь у вихованні дитини та її утриманні, адже вони вже більше двох років не бачились і не отримували від нього жодної фінансової допомоги. Крім того, їй не було відомо про наявність іншої дитини у відповідача, на утримання якої виконавчою службою здійснюється стягнення аліментів. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав до суду відзив, в якому не погодився сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн. щомісячно, оскільки це становить майже 50% всього доходу, що ставить його у тяжкі матеріальні умови. Крім того, зазначив, що Луцьким міськрайонним судом Волинської області винесено судовий наказ про стягнення з нього в користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Заперечив проти твердження позивача про його самоусунення від утримання сина, погодився сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно. ІІІ. Процесуальні дії у справі 30.12.2020 року постановлено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначено розгляд даної цивільної справи на 28 січня 2021 року. ІV. Обставини справи, встановлені судом Сторони з 30.07.2011 року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилася одна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Локачинського районного суду Волинської області суду від 25.09.2015 року. Дитина сторін проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області № 909 від 23.12.2020 року. Позивачка повторно вийшла заміж, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 06.05.2016 року. Згідно довідки Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області № 909 від 23.12.2020 року від другого шлюбу у позивачки народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] добровільно не надає кошти на утримання дитини. Ствердження відповідача про добровільне надання коштів для утримання сина належними та допустимими доказами не підтверджено. Разом з тим, відповідач [PERSON] , є працездатним та працює у ФОП [PERSON] з 02.03.2020 року на посаді менеджера в роздрібній торгівлі. Дохід [PERSON] за період з 01.06.2020 року по 31.12.2020 року склав 33 000,00 грн. Окрім того, за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.10.2020 року відповідачем сплачуються аліменти на користь [PERSON] на утримання його малолітньої дитини: дочки [PERSON] , [INFO] . В розмірі ј частини заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про шлюб сторін серії [NUMBER] від 30.07.2011 року, копією свідоцтва про народження дитини [PERSON] серії [NUMBER] від 22.07.2013 року; копією рішення Локачинського районного суду у справі № 160/517/15-ц від 25.09.2015 року; довідкою про склад сім`ї № 909 від 23.12.2020 року, копією паспорта позивачки та відповідача, копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.05.2016 року, копією судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі № 161/16596/20 від 20.10.2020 року, копією постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, довідкою № 1 від 20.01.2021 року про дохід [PERSON] та іншими матеріалами справи. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81); Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13); Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82); Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76); Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77); Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Міжнародне законодавство регламентує, що: Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Сімейним кодексом України встановлено, що: Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Змістом ст. 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Згідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У ст. 182 Сімейного кодексу України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтями 183 та 184 Сімейного кодексу України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Національне законодавство регламентує, що: Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч. 1-2 ст. 184 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2 218 гривень, з 1 липня - 2 318 гривень, з 1 грудня - 2 395 гривень. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. VІ. Висновки суду Судом враховано матеріальне становище сторін: позивачка [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, від другого шлюбу має двох малолітніх дочок; відповідач працевлаштований, сукупний щомісячний дохід його становить 5 500 грн., має на утриманні одну малолітню дитину; стан здоров`я та матеріальний стан дитини, ті обставини, що дитина сторін проживає разом з позивачкою [PERSON] , остання несе витрати по утриманню дитини, забезпечує її лікуванням в разі потреби, займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль. Окрім цього, судом враховано необхідний та розумний обсяг матеріальних витрат на утримання дитини, що буде забезпечувати її нормальний розвиток, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та інші обставини, що мають істотне значення, а також рівність обов`язку матері та батька по утриманню дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, беручи до уваги усі наведені обставини,

Outcome: approved