Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, та просить суд, згідно позовної заяви від 11.07.2016р., яку позивач та його представник підтримали в судовому засіданні, розірвати шлюб між ним та [PERSON], який зареєстровано 25 травня 2002 року відповідно до актового запису про укладення шлюбу № 306 ІІІ-МП № 0039351 відділом РАЦСу м. Тирасполя, та після розірвання шлюбу залишити йому прізвище [PERSON]. Свої вимоги\~\~мотивує тим, що\~\~перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 25.05.2002 року по даний час, до 2010 року вони мешкали разом у Республіці Молдові у м. Тирасполі, та на початку 2010 року прийняли рішення переїхати до України, у травні 2010 року він виписався з місця проживання у Тирасполі та переїхав до України, а дружина залишилася проживати у Молдові. Подальше життя з відповідачкою не склалося, у звязку із втратою почуття любові та довіри. Проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету, збереження сімї є неможливим та суперечить його інтересам. Дані обставини стали причиною звернення до суду з вищезазначеним позовом. Позивач в судовому засіданні заявлені ним вимоги підтримав в повному обсязі, та просив задовольнити його позов. Представник відповідача просила в задоволенні позову відмовити. Відповідачка в судове засідання не зявилася, однак надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON], посилаючи на те, що позов є необґрунтованим, шлюб між ними було розірвано у Тираспольському відділі РАЦС Республіки Молдови 09.09.2010 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії D-IV0353848, виданого повторно у Республіці Молдова, дане свідоцтво є чинним та визнається державою України, на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах. Дане свідоцтво про розірвання шлюбу було отримано [PERSON] згідно його заяви від 02.03.2011р., що підтверджується офіційною відповіддю, отриманою від РАЦС [PERSON] 15.05.2015р. під № 914. Крім того, [PERSON] з 08.02.2014р. знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 25.05.2002 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданим повторно 14.08.2008р. Управлінням реєстрації актів громадянського стану Республіки Молдова, акт про укладення шлюбу зареєстровано за № 25. (а.с. 71-72) Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого повторно 18.03.2011р., Відділом ЗАЦС Аненій-Ной, судом встановлено що 09.09.2010р. шлюб між сторонами було розірвано, місце реєстрації розірвання шлюбу: Тираспольський відділ ЗАЦС, розірвання шлюбу зареєстроване в реєстрі актів цивільного стану за № 473 р. 09.09.2010р.(а.с. 69-70) Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно листа Вищої ради магістратури Суд Бендер від 25.05.2015р. за № 1603, повідомлено, що згідно офіційної відповіді, отриманої від [PERSON] [PERSON] 15.05.2015р. під № 914, підтверджено, що відповідно реєстру суворого обліку свідоцтв про розірвання шлюбу, було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії та номеру D-IV0353846, від 18.03.2011р. на імя [PERSON], відповідно наданої заяви від 02.03.2011р. Крім того, 08.02.2014р. в [PERSON] м. Тирасполь було зареєстровано шлюб між [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]), відповідно акту № 92 від 08.02.2014р. (а.с. 83-84, 85). Таким чином, суд вважає, що позивач був обізнаний, щодо того, що шлюб між ним та відповідачкою розірвано 09.09.2010р., будь яких дій щодо визнання свідоцтва про розірвання шлюбу ним не було застосовано, дане рішення не було ним оскаржене та не оскаржувалося, тобто він з ним був повністю згоден. Відповідно до ч. 2 ст. 25 СК України, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, ч. 2 коментованої статті встановлює, що жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Тому при реєстрації шлюбу між особами, з яких хоча б одна раніше перебувала у шлюбі, необхідно пред'явити документи, що підтверджують припинення попереднього шлюбу - свідоцтво про розірвання шлюбу, свідоцтво про смерть одного з подружжя, судове рішення або висновок відділу реєстрації актів цивільного стану про визнання шлюбу недійсним (відповідно до ст. 175 КпШС та п. 4.1 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Мін'юсту від 18.10.2000 р. N 52/5, у редакції наказу Міністерства юстиції України від 22 листопада 2007 р. N 1154/5). Тут слід зазначити, що відповідно до ч. 2 розділу VII "Прикінцевих положень" СК розділ V КпШС "Акти громадянського стану" зберігає свою чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону. Статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правовi наслiдки шлюбу визначаються спiльним особистим законом подружжя, а за його вiдсутностi правом держави, у якiй подружжя мало останнє спiльне мiсце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має мiсце проживання у цiй державi, а за вiдсутностi такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбiльш тiсний звязок iншим чином. Відповідно до ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Конвенцію ратифіковано із застереженнями Законом N 240/94-ВР (240/94-ВР ) від 10.11.1994р.) документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Статтею 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Конвенцію ратифіковано із застереженнями Законом N 240/94-ВР (240/94-ВР) від 10.11.1994р.) по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. До суду було надано, всі докази, щодо реєстрації шлюбу та його розірвання, з додержанням всіх вимог законодавства, та не виникає будь яких сумнівів щодо їх достовірності. З врахуванням викладеного, суд не вбачає за можливе задовольнити заявлені позовні вимоги позивача, оскільки шлюб між сторонами вже було розірвано в Республіці Молдова, рішення якої на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах ратифіковано Законом України № 240/94-ВР від 10.11.1994р..

Outcome: dismissed