Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся доКовпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 02.06.2017 року відкрито провадження по справі. 17.07.2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою суду від 17.07.2017 року прийнятий зустрічний позов та об1єднано в одне провадженгня з первісним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 194 ЦК України зустрічна позовна заява, яка подаєтьсяз додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177цього Кодексу. У судове засідання з`явилися позивач та його представник за первісним позовом і також у якості відповідача та представника відповідача за зустрічним позовом, відповідачка та представник відповідача за первісним позовом і як позивач та представник позивача за зустрічним позовом. Позивач за первісним позовом у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві і просить припинити право власності [PERSON] на гараж [NUMBER] у автогаражному кооперативі «Україна-2» у м. Суми та визнати за ним право власності на цій гараж та стягнути з нього різницю у вартості поділеного майна на її користь. Просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом відмовити. Представник відповідача за первісним позовом просив розподілити спільне майно подружжя з урахуванням вимог позивача за первісним позовом, а [PERSON] відмовити у задоволенні позовних вимог за її позовом. Відповідачка за первісним позовом та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] і просили залишити право власності за нею на гараж [NUMBER] , який і перебуває у її власності, залишивши [PERSON] право власності на гараж [NUMBER] у автогаражному кооперативі « Україна-2 » у м . Суми, яким він постійно користується і право власності зареєстровано саме за ним. Не заперечують проти стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різниці вартості поділеного майна у розмірі 39 000 грн., яка визначена експертизою і дані гроші перебувають на депозитному рахунку ТУ ДСА. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи встановив. 08.08.1997 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, який за рішенням Сумського районного суду м Сумської області від 30 травня 2014 року був розірваний (а.с.8). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності 1/1 на гараж у автогаражному кооперативі «Україна-2» м . Суми, гараж [NUMBER] загальною площею 43,8 кв.м за рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.06.2000 року, номер 295,за реєстровим номером 79 та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.09.2008 року (а.с.9). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності 1/1 на гараж у автогаражному кооперативі «Україна-2» м. Суми, гараж [NUMBER] загальною площею 31,6 кв.м за рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20.06.2000 року, номер 295,за реєстровим номером 79 та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 17.08.2007 року (а.с.10). Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. За ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 28 серпня 2017 року призначена оціночно-будівельна експертиза по визначенню ринкової вартості двох гаражів, які є спільною власністю подружжя [PERSON] , висновок експерта за №47 від 22 березня 2018 року якої містяться у матеріалах справа, яким і визначена наступна вартість: ринкова вартість гаражу [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Україна -2» м. Суми, право власності на який зареєстровано за [PERSON] складає 158 500 грн.; ринкова вартість гаражу [NUMBER] в автогаражному кооперативі «Україна - 2» м. Суми, право власності на який зареєстровано за [PERSON] складає 80 500 грн. (а.с.106-120). У судовому засіданні достовірно встановлено, що протягом тривалого часу і після розірвання шлюбу сторони користуються саме цими гаражами, за якими зареєстровано за кожним право власності. Позиція [PERSON] з приводу визнання право власності на гараж, який зареєстровано за [PERSON] суд визнає необґрунтованою і такою, що суперечить як інтересам [PERSON] , так і дитині, яка проживає разом з нею і зачіпає її інтереси, яка також користується даним гаражом і залишає у ньому свої речі, а переоформлення документів на гараж коштує значну вартість, що також буде відобразиться на майновому стані дитини. Крім того, позивачка не заперечує проти сплати на користь [PERSON] різниці ринкової власності гаражу, яка складає 39 000 грн. (158 500 - 80 500=78000 грн. і складає Ѕ частину 39000 грн). Дана сума [PERSON] внесена на рахунок ТУ ДСА у Сумській області, [PERSON] також внесена на рахунок ТУ ДСА у Сумській області сума у розмірі 38 800 грн. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Зважаючи на те, що не подано суду достатніх доказів, які б свідчили про підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] для визнання за ним права власності саме на гараж [NUMBER], який зареєстровано за [PERSON] , у задоволенні позовних вимог позивача за первісним позовом слід відмовити, задовільнивши зустрічний позов у повному обсязі, залишивши у власності [PERSON] гараж[NUMBER] , який знаходиться за адресою : м. Суми «Україна-2» автогаражного кооперативу, а у власності [PERSON] гараж [NUMBER] , який знаходиться у м. Суми «Україна-2» автогаражного кооперативу та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості гаражу у розмірі 39 000 грн., які знаходяться на депозитному рахунку ТУ ДСА у Сумській області (рахунок отримувача 37310081008869, код отримувача 02886462, код банку отримувача 820172). В порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки 540,00 грн. судового збору - пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved