Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач [PERSON] в порядку захисту своїх прав відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів», звернувся до суду з позовом до ТОВ «Євролізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів. Позивач мотивує позов тим, що 15 червня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №01611 з додатками. За вказаним договором ТОВ «Євролізинг Україна», як лізингодавець, взяло на себе зобовязання придбати предмет лізингу - автомобіль Peugeot 3008, та передати його у користування лізингоодержувачу [PERSON] Менеджер компанії пояснила [PERSON], що спочатку він повинен сплатити кошти в сумі 50 тисяч гривень, після чого з ним буде укладено договір лізингу та протягом кількох днів буде передано в користування предмет лізингу. [PERSON] того ж дня сплатив вказану суму коштів. Однак, коли повернувся додому, уважно ознайомився з умовами договору лізингу, оскільки такої можливості не було під час його підписання, та зрозумів, що був введений в оману, договір містить умови, які є несправедливими. Так, представником ТОВ «Євролізинг Україна» йому не було розяснено призначення платежу в розмірі 50000 грн., який виявився платежем за оформлення договору. Крім того, предмет лізингу в обіцяний строк позивач переданий не був. Позивач вказує, що в укладеному договорі фінансового лізингу містяться, зокрема, наступні несправедливі умови: - Пункт 1.8 договору передбачає право лізингодавця самовільно змінювати предмет лізингу. - Пункт 5.5 договору передбачає можливість поліпшення, модифікації предмету лізингу лише за згодою лізингодавця. Водночас, п. 5.6 договору передбачає обов'язок лізингоодержувача вносити зміни, модифікації та доповнення до предмету лізингу, які можуть час від часу вимагатися будь-яким законом. На думку позивача такі умови позбавляють лізингоодержувача права на відшкодування витрат у зв'язку зі змінами предмета лізингу. - Пункт 5.7 договору містить умову, згідно якої лізингоодержувач несе відповідальність за невиконання умов договору навіть у разі неможливості виконання з незалежних від нього причин. Водночас, для лізингодавця подібні зобов'язання не встановлені. - Пунктом 10.5 передбачено право лізингодавця в односторонньому порядку збільшувати розмір лізингових платежів та обов'язок лізингоодержувача сплачувати платежі навіть в разі відсутності предмета лізингу. - Пункт 10.15 передбачає право лізингодавця розірвати договір лізингу в разі відмови лізингоодержувача підписати додаткову угоду щодо зміни розміру лізингових платежів або акту коригування вартості предмета лізингу. При цьому, раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають. - Пункт 12.1 договору передбачає відповідальність лізингоодержувача у вигляді штрафу за дострокове розірвання договору. Водночас, всупереч п.6 ст.11 ЗУ "Про захист прав споживачів" лізингоодержувачу взагалі не надано права відмовитись від договору. У разі розірвання договору з ініціативи лізингодавця жодної відповідальності для останнього не передбачено. - Пункт 3.2.7 договору передбачено право лізингодавця в односторонньому порядку розірвати договір лізингу в разі відмови продавця від продажу або поставки предмету лізингу. При цьому, з незрозумілих підстав передбачено утримання з лізингооодержувача 50% від сплаченого адміністративного платежу. - Умовами договору не передбачена можливість лізингоодержувача відмовитись від договору в разі значного збільшення ціни. Водночас, передбачено обов'язок лізингоодержувача в разі збільшення вартості предмета лізингу, сплатити різницю в ціні єдиноразово. На думку позивача в укладеному договорі лізингу існує суттєвий дисбаланс прав та обов'язків сторін: значно обмежені права лізингоодержувача, як споживача, звужені обов'язки лізингодавця, повністю виключена відповідальність лізингодавця. Крім того, позивач вказав, що фінансовий лізинг є фінансовою послугою, а відповідач не має ліцензії на надання фінансових послуг. Договір лізингу не був посвідчений нотаріально, а тому є нікчемним. Позивач прохає суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №01611 з додатками від 15 червня 2015 року, стягнути з ТОВ "Євролізинг Україна" 50000 гривень та сплачений судовий збір. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить поштове повідомлення, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач заяви про розгляд справи без його участі до суду не направив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON], та відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» 15 червня 2016 року уклали між собою договір фінансового лізингу №01611. Позивач підписав даний договір з додатками №№1, 2 до нього. /а.с.10-17/ Предметом вищевказаного договору згідно п.1.1 є транспортний засіб - Peugeot 3008. Позивач за вказаним договором є споживачем в розумінні п.22 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до п.22 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. 15 червня 2015 року [PERSON] оплатив на користь ТОВ «Євролізинг Україна» 50000 грн, про що свідчить копія квитанції від 15 червня 2015 року № [NUMBER]. Назва послуги - адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу №01611 (а.с.18). Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Положення ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим, може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень договору або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). З умов укладеного договору вбачається, що він порушує принцип добросовісності, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства встановлює істотні обмеження прав лізингоодержувача щодо розірвання договору, а умови договору про неповернення адміністративного платежу у випадку розірвання договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, наносять шкоду споживачеві. Згідно з пунктом 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. На думку суду допущені порушення є достатньою підставою для визнання укладеного договору фінансового лізингу недійсним та застосування наслідків його недійсності, передбачених ст.216 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, в даному випадку ТОВ «Євролізинг Україна» має повернути позивачу кошти в сумі 50 тисяч гривень, отримані від нього як адміністративний платіж за договором лізингу. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені останнім та підтверджені квитанцією витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved