Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить в рахунок погашення заборгованості в розмірі 37718,57 доларів США, що еквівалентно 301484,53грн. за договором про надання споживчого кредиту №11181980000 від 20.07.2007р., укладеним між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки №б/н від 20.07.2007 року, а саме квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,90 кв.м., житловою площею 37,60 кв.м. шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» права власності на вказане майно; визнати за ним право власності на дану квартиру; зобов'язати відповідачів передати йому правовстановлюючі документи на дану квартиру, ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують об'єкт нерухомості (технічний паспорт на квартиру) та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно»; виселити та зняти з реєстрації місце проживання та перебування відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та проживають в спірній квартирі, дані про яких внесені до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи; стягнути з відповідачі судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно з кредитним договором №11181980000 від 20.07.2007р. АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», надав відповідачу [PERSON] споживчий кредит на суму 25 000 доларів США, що еквівалентно 126 250грн., зі сплатою процентної ставки за кредитом 13,5% річних з кінцевим терміном повернення до 18 липня 2014 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.07.2007 р. між банком та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,90 кв.м., житловою площею 37,60 кв.м, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Позивач добросовісно виконав свої зобов'язання за кредитним договором, однак [PERSON] свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 37718,57 доларів США, що еквівалентно 301484,53грн., відповідно для захисту своїх прав та погашення заборгованості позивач звертається до суду для звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи наведене та відсутність заперечень зі сторони позивача, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав суду письмові пояснення на позов, в яких просить про розгляд справи у його відсутності та зазначає, що у разі набрання законної сили рішенням суду про визнання права власності на нерухоме майно за позивачем, таке рішення є підставою для подальшої державної реєстрації права власності на нерухоме майно в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 20.07.2007р. між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №11181980000, згідно якого позивач надав відповідачуспоживчий кредит на суму 25 000 доларів США, що еквівалентно 126 250грн., зі сплатою процентної ставки за кредитом 13,5% річних з кінцевим терміном повернення до 18 липня 2014 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20.07.2007р. між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 68,90 кв.м., житловою площею 37,60 кв.м., що належить їм на праві спільної сумісної власності. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] порушив зобов'язання по кредитному договору, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів у зв'язку з чим, станом на 22.11.2013 року загальна сума заборгованості перед позивачем за кредитним договором №11181980000 становить 37718,57 доларів США, що еквівалентно 301484,53грн., з яких 172668,39грн. - заборгованість по тілу кредиту; 128816,15грн. - заборгованість по відсотках. Згідно з ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. Таким чином, у зв'язку з невиконанням боржником своїх зобов'язань, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у встановленому законом порядку на підставі рішення суду при цьому є підстави для виселення всіх мешканців квартири. Статтею 32 вказаного Закону передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. За положенням ч.3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 07 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці та за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Закон втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Відповідно до ст.4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відтак, норми даного закону є спеціальними та підлягають першочерговому застосуванню при вирішенні питань про звернення стягнення на майно, надане як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] отримав споживчий кредит в іноземній валюті, квартира, яка є предметом іпотеки відповідає вимогам щодо нерухомого житлового майна, передбаченим Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки загальна площа обтяженої квартири складає 68,9 кв.м. Відповідачі зареєстровані і проживають у [ADDRESS], що стверджується відповідями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України у Львівській області на запити суду (а.с.130-133). Як вбачається з відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.11.2014 року, інше нерухоме майно за відповідачами не зареєстроване. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказів на підтвердження того, що у позичальника та іпотекодавців у власності є інше нерухоме житлове майно позивачем надано не було, як і не спростовано докази щодо проживання відповідачів у квартирі, яка є предметом іпотеки. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed