Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що вони є співвласниками будинку за адресою: [ADDRESS] . В будинку зареєстровані відповідачі, однак з дня реєстрації в будинку не проживали. Відповідачі не оплачували житлово-комунальні послуги, не користувалися житлом. За таких умов позивачі звернулися до суду з даним позовом та просять суд його задовольнити, визнавши відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Також просять вирішити питання стосовно розподілу судових витрат. Позивачі позов підтримали з підстав, що викладені вище. Додали, що реєстрація відповідачів у будинку була проведена спадкодавцем. З часу реєстрації відповідачі у будинку не проживали. Вони проживають за іншою адресою: [ADDRESS] . За наведеного просять суд задоволити позов. Відповідачі не з`явилися в судове засідання, про дату і час розгляду справи двічі повідомлялися. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачі є належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторін не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без їх участі, відзив на позов до суду не подали, тому судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі проти такого вирішення справи не заперечують. Судом приймається до уваги, що за положеннями ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі відповідачів. Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, Позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить на праві спільної часткової власності 1/3 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; Позивачці [PERSON] на підставі договору дарування належить на праві спільної часткової власності 2/3 житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . У будинку за вказаною адресою зареєстровані: 1.[PERSON] , [INFO] (власник); 2.[PERSON] , [INFO] (співмешканець); 3.[PERSON] [INFO] (співмешканець); 4.[PERSON] , [INFO] . 5.[PERSON] , [INFO] ; 6.[PERSON] , [INFO] (власниця); 7.[PERSON] , [INFO] ; 8.[PERSON] , [INFO] ; 9.[PERSON] , [INFO] . Разом з тим, відповідачі - [PERSON] та [PERSON] жодного дня з моменту їх реєстрації (відповідно 2009 та 2004 роки) ніколи не проживали. Останніх зареєстрував за адресою: [ADDRESS] за згоди попередніх співвласників будинку - [PERSON] (також був зареєстрований за цією ж адресою, помер у 2016 році), який був родичем позивачів. Відповідачі ніколи не проживали за адресою: [ADDRESS] ; не сплачували комунальні платежі; спільне з позивачами господарство не вели; в утриманні житла участі не брали; їх особистих речей у будинку не має, і взагалі будинком вони ніколи не цікавилися. Актами обстеження умов проживання від 30.10.2019 р., 04.03.2020 р., 08.07.2020 р., складених представниками Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] у житловому будинку за адресою [ADDRESS] з дня їх реєстрації і по даний час ніколи не проживали. Перешкод відповідачам у користуванні житловим приміщенням ні позивачі, ні інші особи не чинили. Останні добровільно визначили собі інше місце проживання - у помешканні їх матері за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, на неодноразові усні прохання позивачів знятися з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , відповідачі жодним чином не реагують, добровільно знятися із реєстрації не бажають. Даний факт також підтверджується і показаннями свідків. Зокрема, відповідно до показань свідків [PERSON] та [PERSON] , відповідачі ніколи у будинку позивачів не проживали. За положеннями статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Від місця проживання законодавець відмежовує «місце перебування», тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Правовий зміст права користування жилим приміщенням не є тотожним змісту поняття реєстрації місця проживання особи. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані, в тому числі, й зі зняттям з реєстрації місця проживання. Частина 2 статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлює, що реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідачі мають інше постійне місце проживання. Таким чином на підставі статті 107 ЖК України відповідачі втратили право на користування будинком, що належить позивачамі, оскільки вибули на постійне місце проживання в інше жиле приміщення. Суд звертає увагу й на те, що змінився власник будинку. Відповідачі не були членами сім`ї нових власників майна, і не є ними на даний час. Нові власники майна не надають свою згоду на те, щоб відповідачі користувалися їх майном. Як зазначається у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 р., вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Отже, при розгляді справи були підтверджені доводи позивачів про те, що відповідачі з часу реєстрації не користувалися будинком, не сплачували за житлово-комунальні послуги, не користуються цим будинком і на даний час, їх особисті речі в будинку відсутні. Зважаючи на наведене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, як того вимагає ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення, оскільки він є обґрунтованим і доведеним. Суд не погоджується з посиланнями позивачів на норми ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР. Норми ст. 71, 72 ЖК УРСР застосовуються щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, і не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Адже правовідносини між позивачами та відповідачами виникли з приводу користування будинком, який належить позивачам на праві часткової власності, і не належить до державного і громадського житлового фонду. Порядок розподілу судових витрат відбувається за правилами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved