Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат по справі, в якому вказано, що 03.04.2007 року закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладений кредитний договір № HMXRRX11610497 згідно якого йому надано кредит в розмірі 2158,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування просив суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором в розмірі 19889,98 грн. згідно доданого до позовної заяви розрахунку, а також судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач, належним чином та своєчасно повідомлений про дату розгляду справи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд розглядає справи без участі відповідача, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 03.04.2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено кредитний договір № HMXRRX11610497, згідно якого останньому надано строковий кредит в розмірі 2158,80 грн. на строк 24 місяців (з 03.04.2007 року по 03.04.2009 року включно), зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 359,80 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 25,91 грн. [PERSON] зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки, винагороду, комісію в зазначеній в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(СТАНДАРТ) строки. Відповідно до Умов Договір складається із заяви та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. У відповідності до Заяви погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «3» по «8» число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 127,7 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Згідно п.п.3.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) [PERSON] зобов'язався використати Кредит на цілі, зазначені в Заяві, погашати Кредит у порядку та строки відповідно до Заяви, сплатити відсотки за користування Кредитом відповідно до Заяви та п.п.4.1, 4.2 Умов та тарифів, повну сплату відсотків за користування Кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення Кредиту, сплатити Банку винагороду у строки та розмірі згідно Тарифів, Заяви та Умов. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 даного Кодексу встановленою, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. П.п. 3.2.7, 3.2.9 Умов встановлено, що Позичальник зобов?язався: погасити заборгованість по Кредиту в повній сумі, сплатити нараховані за весь період користування Кредитом, відсотки, винагороду й неустойку (штраф, пеню), не пізніше дати, зазначеної в повідомленні Банку, передбаченого п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3 Умов; повністю повернути Кредит до дати, зазначеної в Заяві. При непогашенні Кредиту в строки, зазначені в Заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми Кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі Кредиту нарахування відсотків здійснюється відповідно до п.4.2 цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. [PERSON] порушив умови договору, прострочив виконання грошового зобов'язання, відсотки за користування кредитом не повернув, тому вимоги позивача повернути проценти за користування кредитом та стягнення комісії за користування кредитом підлягають задоволенню. Разом з тим, суд не погоджується із розмірами відсотків та комісії, що підлягають стягненню із відповідача. Так, із оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи № 2-н-46/08, копії окремих документів якої є в матеріалах справи (а.с.а.с.29-36), судом встановлено, що ще 14 травня 2008 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористався правом дострокової вимоги повернення боргу та звернувся до Білогірського районного суду Хмельницької області про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 03.04.2007 року № HMXRRX11610497. Судовим наказом Білогірського районного суду Хмельницької області від 19.05.2008 року № 2-н-46/08 з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість за споживчим кредитом в сумі 2078,6 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 596,96 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі 285,01 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 113,02 грн., всього в сумі 3073,59 грн. та сплачені при подачі заяви державне мито в сумі 25,5 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 15 грн. Таким чином, розміри відсотків та комісії, що підлягають стягненню з відповідача мають бути зменшені на суми відсотків та комісії стягнених із нього за судовим наказом, а не від загального розміру заборгованості, як це зроблено відповідачем. Разом з тим, суд вважає, що вимога про стягнення пені в розмірі 15191,95 грн. та штрафів, відповідно до п.п. 5.1,5.2 Договору, не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.5.1 Умов при порушенні Позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Зачвою та п.п.3.2.2., 3.2.,3 даних Умов, Банк має право нарахувати, а Позичальник забов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку невиконання Банком зобов'язань по видачі Кредиту згідно Заяви та п.3.1.1 даних Умов, Банк сплачує Позичальнику пеню в розмірі 0,1% річних від несвоєчасно виданої суми Кредиту за кожний день прострочення виконання даного зобов'язання (за винятком випадків, передбачених п.3.3.6 даних Умов). При порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500грн. + 5% від суми заборгованості. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до Заяви позичальника № HMXRRX11610497 від 03.04.2007 року кредит [PERSON] наданий цієї дати строком на 24 місяці по 03.04.2009 року. Таким чином у кредитному договорі строк виконання зобов'язання чітко визначений - з 03.04.2007 року по 03.04.2009 року включно. І строком повного погашення кредиту є 03.04.2009 року. За таких обставин у позивача виникло право пред'явити вимогу до боржника про стягнення неустойки протягом наступного року, починаючи з 03.04.2009 року або достроково, відповідно до п.3.3 Умов. Таку вимогу до відповідача позивач пред'явив 14.05.2008 року, звернувшись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором станом на 14.04.2008 року. Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання свого нею свого боргу або іншого обов'язку. Згідно ч.2 вказаної статті позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. З викладеного випливає, що для позивача перервався строк позовної давності щодо вимог, що виникли внаслідок невиконання умов договору після винесення судового наказу, враховуючи, що кредитний договір не був розірваний. З 06.06.2008 року (дата набрання чинності судового наказу) перебіг позовної давності щодо вказаних вимог почав текти заново, проте і цей строк закінчився 06.06.2011 року. Із доданого позивачем до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором (а.с.4) вбачається, що на виконання судового наказу відповідачем 28.03.2012 року внесено 775.71 грн. на погашення заборгованості за договором. Станом на вказану дату тіло кредиту погашено. Тобто, станом на 28.03.2012 року відповідач вчинив дії (сплатив частину кредиту), що свідчать про те, що він визнав свій борг, таким чином з цієї дати для позивача перебіг позовної давності почав текти заново. Для стягнення пені цей строк закінчився 28.03.2013 року. Позивач пред'явив позов лише 12.05.2014 року, тобто вже після спливу встановленого, ст. 258 ЦК України, строку. Поновити строк не просив, поважних причин пропуску строку не вказав. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства, що регулює кредитні правовідносини, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних у п. 31 Постанови від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив судам, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. При зверненні до суду позивачем до позовної заяви додані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка»)(Стандарт) текст яких суттєво відрізняється від тексту Умов доданих до заяви від 14.05.2008 року про видачу судового наказу. Так, в тексті Умов доданих до позовної заяви в п.п. 5.5 вказано, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років. У тексті же Умов, доданих до заяви про видачу судового наказу, сторони не передбачали будь яких інших строків позовної давності, відмінних від тих, які визначених ЦК України. П.п. 5.5 Договору відсутній. Таким чином суд вважає, що позивачем в односторонньому порядку змінені Умови надання споживчого кредиту фізичним особам без згоди позичальника, при цьому значно погіршують становище позичальника, а відтак є недопустимим доказом, оскільки вказаний документ не є договором в розумінні чинного законодавства, виходячи з положень ч.2 ст. 207 ЦК України, в якій зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), а тому вони не можуть бути застосовані судом для встановлення погодженої сторонами збільшеної позовної давності у спосіб, визначений ч.1 ст. 259 ЦК України. Враховуючи викладене,

Outcome: partial