Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 1 / 2 частку квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1 / 2 частку квартири [ADDRESS] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА У період перебування у шлюбі з відповідачем, а саме 06.06.2008 року за кошти сімейного бюджету сторонами була придбана квартира [ADDRESS] . З початку жовтня 2018 року відповідач залишив сім`ю та пішов проживати до іншої жінки. Договір купівлі-продажу вказаної квартири оформлений на ім`я відповідача, який відмовляється від добровільного поділу спільно нажитого майна в розмірі 1 / 2 частини кожному, тому позивач змушена за вирішенням даного питання звернутися до суду. У письмовій заяві позивача просить розглядати справу в її відсутність та підтримує позовні вимоги у повному обсязі. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але надав заяву про можливість розглядати справу в його відсутність та визнав позовні вимоги у повному обсязі. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 01.07.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. Оскільки відповідач подав письмову заяву про визнання позовних вимог, тому суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 200 ЦПК України. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 11.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON] Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №413. Прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] ). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 06.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Стенюхіною І.В., зареєстрованого в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації за №9179/58 25.06.2008 року, [PERSON] придбав у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS]. П.12 вказаного договору зазначено, що цей договір укладається за згодою дружини покупця [PERSON] . Відповідно до наданого Витягу з реєстру правочинів №6048654 вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 06.06.2008 року [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] . ОЦІНКА СУДУ Під час перебування у шлюбі сторони придбали нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS] , договір про придбання якої оформили на ім`я відповідача. Сторони у наданих письмових заявах визнають, що дана квартира є їх спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на 1 / 2 частини квартири [ADDRESS] , за кожним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. НОРМИ ПРАВА Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позовної заяви до суду сплачено судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. Щодо розподілу судового збору суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.142 ЦПК у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому судовий збір в розмірі 384 грн 20 коп. слід повернути позивачу, іншу частину судового збору в розмірі 384 грн 20 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України - покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial