Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовною заявою до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що з квітня 1992 року він і [PERSON] , [INFO] почали проживати разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство у квартирі, яка з 1998 року належала на праві власності його цивільній дружині та її доньці - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У 2004 році [PERSON] почала себе погана почувати та на початку 2006 року їй було поставлено діагноз «Хронічна хвороба нирок ІІІ ст. Полікістоз нирок дорослого типу. Хронічний пієлонефрит. Хронічна ниркова недостатність ІІ ст.» У 2006 році [PERSON] була встановлена ІІ група інвалідності, вона стала частково здатною для самообслуговування та постійно вимагала стороннього догляду. В 2008 році їй було призначено обов`язкове проведення гемодіалізу, який проводився щотижнево, два рази на тиждень (кожен понеділок та четвер). 17.08.2011 року [PERSON] було призначено інвалідність І групи Б. Позивач зазначає, що він самостійно доглядав за своєю цивільною дружиною, а саме: регулярно купував ліки, організовував транспортування до медичних закладів для проведення гемодіалізу, контролював своєчасне прийняття ліків, купував продукти харчування, прав, готував їжу, проводив поточні ремонтні роботи у квартирі, оплачував житлово-комунальні послуги та виконував інші господарські справи з утримання житла. [INFO] [PERSON] померла. Усі витрати на послуги пов`язані з її похованням сплатив позивач. Після смерті [PERSON] , [PERSON] продовжує проживати в квартирі [ADDRESS] , частина якої належала на праві власності померлій. Єдиною спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] залишилася її донька [PERSON] , яка у встановлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини. Позивач [PERSON] зазначає, що він у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , однак нотаріусом йому було відмовлено, оскільки він не є спадкоємцем за законом, а заповіту вона не залишили та роз`яснив право звернення до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім*єю. Всі вищевикладені обставини і вимусила позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04 листопада 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, визнання права власності на спадкове майно. Призначено підготовче судове засідання. Задоволено заяву [PERSON] про виклик свідків, викликано для допиту в судовому засіданні свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 26 листопада 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі, посилаючись на його недоведеність. ( т.1 а.с. 86-90) 06 грудня 2018 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої не змінюючи підстави позову він просив суд: встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 1992 року по 02.12.2018 року; визнати [PERSON] спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; надати [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , разом із спадкоємцями першої черги; визначити, що частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] є рівними та становлять по Ѕ частині за кожною; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину вищезазначеної квартири у порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] ( т.1 а.с. 107-112) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року заяву позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано з Новобаварського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області інформацію щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] , [INFO] , та отриманого нею прізвища після розірвання шлюбу, яка може бути надана у вигляді витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (або іншого документа, передбаченого чинним законодавством на підтвердження витребуваної інформації); витребувано з Новобаварського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області інформацію чи перебувала [PERSON] , [INFO] у зареєстрованому шлюбі з 1992 року по [INFO], та чи складено актовий запис цивільного стану на підтвердження факту проведення державної реєстрації акта цивільного стану між [PERSON] з іншою особою в період часу з 1992 року по [INFO]; витребувано з комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію станом на 31.12.2012 року щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] , а також копії документів, на підставі яких проведено реєстрацію права власності вказаної квартири. ( т. 1 а.с. 159-160) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року заяву позивача [PERSON] про виклик свідків задоволено, викликано в судове засідання для допиту в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] . ( т.1 а.с. 161-162) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 січня 2020 року заяву позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено, витребувано з Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи (номер у спадковому реєстрі 63502208), зареєстрованої [INFO] року після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , яка на час смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . ( т.1 а.с.188-189) Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 лютого 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/7697/19 за позовною заявою [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа: Шоста Харківська міська державна нотаріальна контора про визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, визнання права власності на спадкове майно, призначено справу до судового розгляду в судове засідання. ( т.1 а.с. 223-225) В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Тризна Є.В.., який діє на підставі ордеру, заявлений позов підтримали та дали пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Представник відповідача Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник 3-тьої особи Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно вимог ч. 4 ст.3 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Позивач просить суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 1992 року по 02.12.2018 року. В судовому засіданні було встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 09 січня 2002 року зроблено відповідний актовий запис № 07. ( т.1 а.с. 153) Згідно довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова від 22.11.2006 року, 23 квітня 1977 року зареєстровано шлюб громадян [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №221. 21 жовтня 1981 року зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, запис акту №498. (т.1 а.с. 114) Даний факт також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , копія якого мається в матеріалах справи та повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та про розірвання шлюбу. ( т.1 а.с. 115, 178-181) Позивач зазначає, що він проживав разом з [PERSON] у період з 1992 року по 02.12.2018 року, тобто по день її смерті, за місцем проживання останньої. Вони разом вели спільне господарство, мали спільний побут, разом купували продукти харчування, оплачували комунальні послуги, мали спільний бюджет, спільні взаємні права та обов`язки. Вони разом, як сім*я неодноразово відпочивали. Також позивач зазначив, що оскільки [PERSON] тривалий час тяжко хворіла, то він, як її чоловік, здійснював за нею догляд, відвозив до лікарні, купував ліки, тобто у повному обсязі дбав про неї. [INFO] [PERSON] померла. Позивач займався організацією її поховання, робив це за власні кошти. Після смерті цивільної дружини, він залищився проживати в квартирі [PERSON] , частина якої належала останній на праві власності. На підтвердження позиції позивача, ним були надані суду ряд письмових доказів, які були досліджені судом. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1998 року, квартира, що розташована по [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] , [PERSON] . ( т. 1 а.с. 38) З медичної документації, яка мається в матеріалах справи вбачається, що [PERSON] тривалий час, а саме починаючи з 2007 року хворіла на різні хронічні захворювання, у тому числі хронічна хвороба нирок, з 17.08.2011 року була інвалідом 1 групи безстроково, потребувала постійного стороннього догляду. Придбанням ліків, супровід на діаліз та з діалізу здійснював чоловік, [PERSON] . ( т.1 а.с. 14-31; 113) Також, в судовому засіданні були оглянуті фотографії з зображенням [PERSON] та [PERSON] під час їх відпочинку, на святкуванні днів народження та ін. у різні періоди часу. ( т.1 а.с. 140-151) Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №17795 від 03.12.2018 року. ( т.1 а.с. 53) Згідно договору-замовлення на організацію та проведення поховання та Акту на ритуальні послуги, організацією похованням [PERSON] займався [PERSON] . ( т.1 а.с. 36-37) Крім того, за клопотанням позивача в судовому засіданні були допитані свідки. Так, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він проживає з позивачем в одному під`їзді, знає його більше двадцяти років. Йому достовірно відомо, що [PERSON] проживав разом з [PERSON] . За час їх сумісного проживання [PERSON] робив ремонтні роботи в квартирі, купував побутову техніку. Також свідок зазначив, що неодноразово був свідком спілкування [PERSON] та [PERSON] , та у нього склалося враження що це чоловік та дружина. [PERSON] дуже хворіла, а [PERSON] за нею доглядав, возив до лікарні, купував ліки. Були випадки, коли свідок за проханням [PERSON] возив [PERSON] до лікарні на діаліз. Коли [PERSON] померла, то організацією її поховання займався саме [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони є сусідами [PERSON] , який приблизно з 90-х років став постійно проживати в квартирі [PERSON] , яка знаходиться поверхом вище за їх квартиру. За час проживання в квартирі [PERSON] , [PERSON] зробив там ремонт, займався заміною стояків. У свідків було враження, що [PERSON] та [PERSON] є подружжям, оскільки вони проживали разом, вели спільний побут, разом ходили до магазину, відпочивали. [PERSON] мала тяжке хронічне захворювання, а [PERSON] дбав про неї, возив до лікарні. Коли вона померла, то [PERSON] займався організацією її похорон. Після смерті [PERSON] , [PERSON] залишився проживати в її квартирі. Аналогічні показання надала в судовому засіданні і свідок [PERSON] . Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що [PERSON] вона знає приблизно з 90-х років, він є другом її чоловіка. Також вона була знайома з [PERSON] , яку представили як дружину [PERSON] . Вона неодноразово була в квартирі у [PERSON] і [PERSON] , яка розташована по вул. Богомольця в м. Харкові , вони всі разом святкували свята, дні народження, разом відпочивали. Свідок пояснила, що між [PERSON] та [PERSON] завжди були гарні стосунки, вони ставилися один до одного з повагою. Також свідок зазначила, що під час їх сумісного проживання [PERSON] робив в квартирі [PERSON] ремонт, купував побутову техніку. Коли [PERSON] захворіла, то [PERSON] увесь час піклувався про неї, возив до лікарень, купував ліки, повністю самостійно займався домашнім господарством. Після смерті [PERSON] він займався організацією її похорон. На теперішній час [PERSON] продовжує проживати в квартирі [PERSON] . Аналогічні показання надав в судовому засіданні і свідок [PERSON] , який є другом позивача [PERSON] та приблизно з 90-х років знайом і з [PERSON] , з якою [PERSON] проживав однією сім*єю. Свідок зазначив, що [PERSON] та [PERSON] вважав подружжям, оскільки вони проживали разом, вели спільний побут, разом відпочивали. Коли [PERSON] захворіла, то [PERSON] дбав про неї, возив до лікарень, займався її лікуванням, купував ліки, готував їжу, повністю самостійно займався виконанням домашньої роботи. Згідно до ч. 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1992 року проживали однією сім`єю в квартирі останньої, що розташована в [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний побут, разом відпочивали, дбали один про одного. Отже, на думку суду, в стосунках [PERSON] та [PERSON] наявні ознаки шлюбних відносин. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини при розгляді справи «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) встановив, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України. За загальним правилом дії законів та інших правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Отже, не можна встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] до 01 січня 2004 року, оскільки законодавством України, яке діяло до 2004 року, встановлення такого факту не мало правового значення. Відповідні положення містяться у постанові КЦС ВС від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц. Отже, суд приходить до висновку про встановлення факту проживання позивача [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по [INFO] , день смерті останньої. Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] померла [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №17795. ( т.1 а.с. 33) Після її смерті відкрилася спадщина. Зі свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1998 року реєстраційний № 6-98-99752-Ш вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . ( т.1 а.с. 38, 185) Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). (ч.1 ст. 355 ЦК України) Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України загальна власність двох або більш осіб без визначення часток кожного з них в праві власності являється спільною сумісною власністю. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що знаходиться у загальній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що знаходиться у загальній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Суд виходить з положень ст. 372 ЦК України, якою передбачено, що майно, яке знаходиться у загальній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. При поділі майна, що знаходиться у загальній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві загальної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При поділі майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частина спірної квартири. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У статті 1223 ЦК України зазначено, що у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у випадку не охвату заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 Кодексу. За життя [PERSON] заповіту не залишила. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. В судовому засіданні було встановлено, що після смерті [PERSON] залишилася спадкоємиця за законом першої черги донька - [PERSON] . ( т.1 а.с. 13) Також залишився спадкоємець четвертої черги [PERSON] . Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України) Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Частиною 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Зі спадкової справи № 726/2018 заведеної щодо майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] звернулася до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про відмові від прийняття спадщини після померлої [INFO] мати гр. [PERSON] . (т.1 а.с. 194-216) [PERSON] звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . (т.1 а.с. 194-216) Інших заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини після померлої [PERSON] матеріали спадкової справи не місять. Таким чином, єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] залишився [PERSON] , який проживав зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.11.2019 року державним нотаріусом шостої ХМДНК відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] гр. [PERSON] , оскільки ним не було надано жодного документу, який би підтверджував його родинний зв`язок зі спадкодавцем. ( а.с. 215) Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Отже, у [PERSON] виникло право на звернення до суду з позовом. В своєму позові [PERSON] просить суд надати йому право на спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , разом зі спадкоємцями першої черги та визнати за ним право власності на спадкове майно. Частиною 2 статті 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Таким чином, для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Як буловстановлено судом вище, спадкодавець [PERSON] тривалий час, а саме починаючи з 2007 року хворіла на різні хронічні захворювання, у тому числі хронічна хвороба нирок. Згідно довідки до акту обстеження МСЕК з 17.08.2011 року була інвалідом 1 групи безстроково, потребувала постійного стороннього догляду. ( т.1 а.с. 14-31; 113) В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили суду, що дійсно [PERSON] тривалий час страждала на хронічне захворювання нирок, часто перебувала у лікарнях, у тому числі раз на тиждень їй необхідно було проведення діалізу. До лікарні її возив [PERSON] , або за його проханням, коли він був зайнятий по роботі, хтось із свідків. Також свідки зазначили, що [PERSON] займався домашнім господарством, а саме купляв продукти харчуванням, готував їжу. Крім того, свідки пояснили, що [PERSON] була приватним підприємцем і навіть до самої смерті разом з [PERSON] вона займалася їх спільним бізнесом, робила закупівлю товару. В постанові Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] протягом тривалого часу, як чоловік, з яким [PERSON] проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, опікувався про неї, займався домашнім господарством, відвозив до лікарні. Однак доказів того, що він матеріально її забезпечував, а також, що вона через тяжку хворобу була у безпорадному стані, в супереч вимогам ст.12 ЦПК України, позивач не надав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволені позовних вимог в частині надання йому право на спадкування після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , разом із спадкоємцями першої черги. Разом з тим, судовим розглядом встановлено, що єдиною спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON] , залишилася її донька [PERSON] , яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини. Позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Інших заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини після померлої [PERSON] матеріали спадкової справи не місять. (т.1 а.с. 194-216) Отже, єдиним спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON] залишився [PERSON] . Відповідно до ч.2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Оскільки спадкоємиця першої черги [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а спадкоємець четвертої черги [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини, при цьому відсутні спадкоємці попередніх черг, суд вважає необхідним саме за ним визнати право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial