Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 23.09.2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області про визнання заповіту недійсним. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла рідна тітка позивача [PERSON] . Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Оратівської сільської ради та житлового будинку в [ADDRESS] . На вищевказане майно позивач претендує як спадкоємець за законом п`ятої черги спадкування. 31.05.2019 року він відправив приватному нотаріусу Дроновій В.О. заяву про прийняття спадщини. В усному порядку в нотаріальній конторі йому повідомили, що існує заповіт, згідно якого [PERSON] на користь [PERSON] начебто заповіла все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося та взагалі все те, що їй належатиме на день її смерті та те, на що вона матиме право за законом, який був посвідчений Зарудянською сільською радою Оратівського району Вінницької області. Ні дата, ні час посвідчення заповіту не відомий. Відповідач 2 листом № 198 від 17.07.2019 року на запит адвоката від 06.07.2019 року щодо надання інформації про заповіт та його копії повідомив, що відповідь буде надана лише на вимогу суду. За життя [PERSON] не планувала заповідати своє майно відповідачу 1. Більше того, вона постійно перебувала в смт. Оратів і за його межі не виїзджала. Позивачу не зрозуміло, яким чином заповіт міг бути посвідчений Зарудянською сільською радою. Відразу після поховання спадкодавця відповідач 1 забрала з її будинку всі документи. Складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі [PERSON] , оскільки вона не планувала і не могла його підписати. Крім того, спадкодавець говорила позивачу, що її майно залишиться йому як її племіннику. Намірів заповісти все своє майно [PERSON] у померлої не було. Таким чином, невиконання підпису та напису на заповіті саме [PERSON] є порушення норм ст.ст. 1234, 1247, 1248 ЦК України, що є недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України та відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. А тому позивач просив суд визнати заповіт, складений від імені [PERSON] , недійсним. Ухвалою суду від 04.03.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 01.04.2021 року. Судове засідання призначене на 01.04.2021 року відкладено на 13.05.2021 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача 1. Судове засідання призначене на 13.05.2021 року відкладено на 03.06.2021 року у зв`язку з неявкою відповідачів. Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 03.06.2021 року залучено до участі у справі № 141/813/19 замість відповідача 2 Зарудянської сільської ради Оратівського району Вінницької області її правонаступника, Оратівську селищну раду Вінницької області, та розгляд справи відкладено на 24.06.2021 року. 24.06.2021 року від представника позивача [PERSON] надійшли додаткові пояснення по суті справи, у яких зазначено, що відповідно до ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Разом з тим, спадкодавець [PERSON] проживала в [ADDRESS] (про що й зазначено в заповіті). В смт. Оратів є нотаріуси, підстав посвідчувати заповіт посадовою особою Зарудянської сільської ради не було. Тим більше, що у заповіті вказано про старість [PERSON] , яка не могла і не повинна була так далеко їхати для складання заповіту. Більше того, в заповіті вказано, що у зв`язку зі старістю [PERSON] не змогла прочитати заповіт уголос, але не зазначено, що вона не могла його підписати і яка фізична вада цьому заважала. При цьому, на момент смерті спадкодавця, їй було всього лиш 69 років. В такому віці особа не є на стільки старою, щоб не могла читати і писати, за умови, якщо відсутні інші фізичні вади, що цьому перешкоджають. Про такі вади в заповіті не зазначено. Окрім того, в матеріалах справи міститься Інформаційна довідка зі спадкового реєстру де зазначено «дата та час реєстрації заповіту: 27.03.2019 о 10:23 год.», майже через два місяці після дати складання заповіту (05.02.2019 року) та майже через місяць після смерті заповідача (03.03.2019 року). Дана обставина дає підстави вважати, що заповіт було складено після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 24.06.2021 року витребувано у Оратівської селищної ради Вінницької області заповіт [PERSON] від 05.02.2019 року та книгу реєстрації заповітів Зарудянської сільської ради Оратівського району Вінницької області. Оголошено перерву по цивільній справі №141/813/19 на 01.07.2021 року. Ухвалою Оратівського районного суду Вінницької області від 01.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 141/813/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Оратівської селищної ради Оратівського району Вінницької області про визнання заповіту недійсним та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 липня 2021 року. Судове засідання призначене на 29.07.2021 року відкладено на 16.09.2021 року у зв`язку з неявкою свідків. Судове засідання призначене на 16.09.2021 року відкладено на 30.09.2021 року у зв`язку з клопотанням представника позивача Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання 30.09.2021 року не з`явився. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання 30.09.2021 року не з`явилася. Відповідач 2 Оратівська селищна рада Вінницької області будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання 30.09.2021 року не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 15.06.2021 року до суду надійшла заява селищного голови Г. Лошак про розгляд справи без участі представника селищної ради, щодо задоволення заявлених вимог покладаються на розсуд суду. В судовому засіданні 30.09.2021 року представник позивача адвокат Порхун О.П. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просила суд позов задовольнити повністю. Представник позивача зазначила, що заповіт є недійсним та таким, що не відповідає вимогам закону. Зокрема, згідно ст. 1247 ЦК України, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і лише у виключних випадках, які передбачені ст. 207 ЦК України, а саме, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. В даному випадку, померла [PERSON] не підписувала заповіт. В заповіті зазначено, що померла не могла його прочитати. Разом з тим не зазначено жодної причини неможливості підписання заповіту власноручно померлою. Не зазначено хвороби або вади, які заважали померлій підписати заповіт. Свідки підтвердили, що [PERSON] заповіт читала, тобто те, що зазначено в заповіті, що [PERSON] не могла прочитати заповіт не відповідає дійсності. Також свідки підтвердили, що [PERSON] заповіт прочитала та підписала. Таким чином, даний заповіт не відповідає вимогам ЦК України. Також, заповіт зареєстрований майже через два місяці після дати складання заповіту та майже через місяць після смерті заповідача. Представник відповідача 1, адвокат Антоненко С.Б. позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив суд відмовити у задоволенні позову з огляду на наступні обставини. На момент складання заповіту [PERSON] не могла підписати заповіт, тому він був підписаний [PERSON] при свідках відповідно до вимог закону. Закон не зобов`язує посвідчувати заповіт за місцем проживання, заповіт може бути посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування. Якщо секретар посвідчила заповіт поза місцем проживання заповідача, це не впливає на форму заповіту та волевиявлення заповідача. Також, якщо заповідач сам не може прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках, але це не єдина підстава запрошення свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. Тобто незалежно від того може заповідач прочитати заповіт чи не може, заповіт може бути посвідчений при свідках. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Саме заповідачка мала право визначати чи могла вона підписувати заповіт, запрошувати свідків чи не запрошувати. Неможливість підписання заповіту може підтверджуватися не лише медичною довідкою. Також може підтверджуватися показами свідків. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача 1, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.05.2019 року, виданого Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батько» зазначено [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , в графі «Мати» зазначено [PERSON] . Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00022837928 від 14.05.2019 року, [PERSON] народилася [INFO] , в графі «Мати» зазначено [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00022837900 від 14.05.2019 року, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.05.1979 року. Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] . Згідно заяви від 31.05.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Тетіївського районного нотаріального округу Київської області Васалатьєвою О.А., [PERSON] приймає спадщину, склад якої йому невідомий, після смерті [INFO] [PERSON] , яка народилася [INFO] в с. Животівка, Оратівського району Вінницької області, та зареєстрована в [ADDRESS] . Як вбачається із спадкової справи № 18/2019 до майна померлої [INFO] [PERSON] , справу розпочато 27.03.2019 року за заявою [PERSON] . Згідно заповіту від 05.02.2019 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Зарудянської сільської ради Оратівського району Вінницької області, [PERSON] , яка народилася в с. Животівка Оратівського району Вінницької області 23.03.1949 року, проживає в [ADDRESS] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . У зв`язку зі старістю заповідача на її особисте прохання та за її дорученням після прочитання заповіту секретарем, а також свідками уголос, даний правочин у присутності заповідача підписано [PERSON] . Із копії витягу із книги реєстрації заповітів за 2019 рік встановлено, що 05.02.2019 за номером нотаріальної дії 4 посвідчено заповіт [PERSON] . Заповіт складено та посвідчено при свідках. В книзі реєстрації заповітів відсутній підпис особи заповідача, натомість містяться особисті підписи свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Допитана в судовому засіданні 29.07.2021 року свідок [PERSON] пояснила, що працювала секретарем Зарудянської сільської ради Оратівського району Вінницької області з 15.11.2010 року по 27.11.2020 року. У лютому 2019 року посвідчувала заповіт [PERSON] . Напередодні до [PERSON] зателефонували та сказали, що бабуся бажає скласти заповіт, але вона самостійно писати не може. Хто саме телефонував свідок не пам`ятає. [PERSON] повідомила, що заповіт має бути складений при свідках. Згодом [PERSON] приїхала із свідками. [PERSON] зайшла до секретаря і сказала на кого бажає скласти заповіт та сказала, що не може самостійно писати та, що вона після інсульту. Склавши заповіт, [PERSON] прочитала його вголос та роздрукувала. Спочатку даний заповіт вголос прочитала [PERSON] , а потім його вголос прочитали свідки. [PERSON] зазначила, що не запитувала, чому вона приїхала з смт. Оратів посвідчувати заповіт в с. Заруддя бо знає, що в смт. Оратів є лише приватний нотаріус. Також [PERSON] зазначила, що зібравши 5-6 заповітів послала їх в інформаційний центр. Також свідок сказала, що [PERSON] заповіт читала., але застережень про те, що [PERSON] не може підписатися особисто не робила. Допитаний в судовому засіданні 16.09.2021 року свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з [PERSON] недовго. Знайомство відбулося, коли [PERSON] разом з [PERSON] неодноразово допомагав їй по домогосподарству. [PERSON] часто скаржилася, що вона одинока та що їй ніхто не допомагає. Напередодні, [PERSON] разом з [PERSON] допомагали [PERSON] , яка сказала, що хоче скласти заповіт. Через нетривалий період часу до [PERSON] зателефонував [PERSON] та повідомив, що [PERSON] хоче скласти заповіт та запропонував [PERSON] бути свідком. [PERSON] погодився через дружні відносини з [PERSON] . В село Заруддя їздили автомобілем білого кольору, який належить [PERSON] . За кермом був [PERSON] , на передньому сидінні знаходився [PERSON] , на задньому сидінні знаходились [PERSON] та свідки [PERSON] , [PERSON] . Спочатку до сільської ради зайшла [PERSON] , а потім свідки. Заповіт зачитували всі в тому числі і бабуся, але черговості свідок не пам`ятає. Заповіт підписували лише свідки. Чи розписувалася [PERSON] в журналі, [PERSON] не пам`ятає. Також зазначив, що про вади здоров`я [PERSON] не розказувала. Допитана в судовому засіданні 16.09.2021 року свідок [PERSON] пояснила, що з [PERSON] поєднували дружні відносини, оскільки вони були сусідами та [PERSON] була одинокою. В середині січня 2019 року [PERSON] сказала, що вирішила скласти заповіт на [PERSON] та попросила [PERSON] бути свідком. На початку лютого поїхали в с. Заруддя та склали заповіт. Їздили автомобілем білого кольору, який належить [PERSON] . [PERSON] був за кермом. Також їхали [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У [PERSON] щось було з рукою, тому потрібно було троє свідків. Вони зайшли в сільську раду, [PERSON] в присутності всіх склала заповіт. Потім прочитала вголос, роздрукувала та роздала всім. Свідок зазначила, що окремо [PERSON] та секретар сільської ради не говорили. [PERSON] заповіт прочитала та підписала. Однак, на запитання представника відповідача, відповіла, що підписував [PERSON] , але [PERSON] читала даний заповіт. Свідок пояснила, що спочатку заповіт був прочитаний [PERSON] другою прочитала [PERSON] , а потім всі інші. Допитана в судовому засіданні 16.09.2021 року свідок [PERSON] пояснила, що була знайома з [PERSON] . Бабуся їй говорила, що хоче скласти заповіт на [PERSON] . Сказала, що знає [PERSON] 5 років. [PERSON] попросила [PERSON] бути свідком. Зазначила, що 5 лютого складали заповіт. Також сказала, що їхали автомобілем білого кольору. В автомобілі знаходились крім неї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Приїхавши до сільської ради, зайшли всі разом, секретар написала текст заповіту, прочитала вголос. Потім роздрукувала та роздала всім. Свідок зазначила, що [PERSON] заповідала землю. Також пояснила, що [PERSON] прочитала і підписалася. Свідок зазначила, що у [PERSON] було щось з рукою. [PERSON] уточнила , [PERSON] бажала заповісти все майно, однак у заповіті підписатися не могла. Визначаючись щодо встановлених обставин справи та спірних правовідносин, суд керується наступним. Згідно ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Свобода заповіту - це надана фізичній особі можливість на власний розсуд, у межах, визначених цивільним законодавством, розпорядитися власним майном на випадок смерті, змінити чи скасувати заповіт, а також обрати для своїх заповідальних розпоряджень іншу форму, не заборонену законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Частиною другою ст. 1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно з частиною третьою ст. 1247 ЦК України, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. За частиною четвертою вказаної статті, заповіти посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як роз`яснено у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Таким чином оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону. Відповідно до частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини 2 статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. При цьому, згідно п. 2.5. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5 (далі - Порядок), при вчиненні нотаріальних дій визначається обсяг цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, встановленому статтею 44 Закону України «Про нотаріат», згідно якої під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЗУ «Про нотаріат» визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом громадянина України або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Згідно ч. 3 ст. 44 ЗУ «Про нотаріат», у разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов`язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою. За змістом статті 37 Закону України «Про нотаріат», пункту 1.2. розділу І Порядку право посвідчувати заповіти у сільських населених пунктах надано уповноваженим посадовим особам органів місцевого самоврядування. Статтею 1251 ЦК України також передбачено, що у разі відсутності у населеному пункті нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Пунктом 2.1. розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 ЦК України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням точного місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому (пункти 1.1., 1.4. розділу ІІІ Порядку). Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншим громадянином за правилами, викладеними у пункті 2.3 розділу II зазначеного Порядку, відповідно до якого у разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Копія документа, за яким встановлюється особа, долучається до примірника документа, який залишається у справах органу місцевого самоврядування. При посвідченні заповітів та засвідченні справжності підпису на документах перевіряється справжність підписів осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії (пункт 2.4. розділу ІІ Порядку). Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України). Досліджуючи в судовому засіданні спірний заповіт від 05.02.2019 року, суд приходить до висновку, що останній складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, зокрема в порушення вимог ч. 2 ст. 1247 ЦК України даний заповіт особисто не підписаний заповідачем та у ньому відсутнє застереження, що заповіт прочитаний уголос заповідачем. При цьому, із тексту заповіту від 05.02.2019 року не вбачається, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що померла [PERSON] на день складання заповіту унаслідок фізичної вади, хвороби тощо, не могла власноручно підписати та прочитати заповіт, а навпаки, як вказано безпосердньо у самому заповіті секретарем Зарудянської сільської ради Оратівського району Вінницької області Богатир Т.О., особу заповідача було встановлено, її дієздатність перевірено, та заповідач перебувала при здоровому розумі, ясній пам`яті, усвідомлювала значення своїх дій, діяла добровільно. Зазначення такої причини неможливості прочитання заповіту та неможливості підписати заповідачем заповіт як старість заповідача, при цьому, без встановлення посадовою особою органу місцевого самоврядування та підтвердження відповідними доказами фізичної вади чи хвороби заповідача, не належить до поважних причини та тих випадків, унаслідок яких заповіт складається та посвідчується у порядку ч. 2 ст. 1247 ЦК України та відповідно до ч. 4 статті 207 ЦК України. Покази свідків суд до уваги не приймає та оцінює критично, оскільки останні містять суттєві суперечності між собою, та, в свою чергу, спростовують факт необхідності оформлення заповіту від 05.02.2019 року в порядку, визначеному положеннями ч. 2 ст. 1247 ЦК України та ч. 4 статті 207 ЦК України. Суд також не приймає до уваги усні доводи представників відповідача 1, на які останні посилалися в судовому засіданні, як на підставу своїх заперечень на позов, оскільки вказані доводи не підтверджуються жодними належними доказами по справі та не спростовують висновків суду. Поряд з цим, суд зауважує, що згідно п. 8 Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого Постановою КМУ № 491 від 11.05.2011 року, посадові особи органів місцевого самоврядування вносять до Спадкового реєстру відомості про посвідчені заповіти шляхом подання державному підприємству, яке належить до сфери управління Мін`юсту, або його філіям заяв про реєстрацію. Відповідно до п. 10 зазначеного Порядку, заяви про реєстрацію подаються (надсилаються) Реєстратору: в день вчинення відповідної нотаріальної дії; протягом двох робочих днів після зміни місця зберігання заповіту, спадкового договору (відомості подаються державною нотаріальною конторою або державним нотаріальним архівом, до яких такі документи надійшли на зберігання); протягом двох робочих днів після надходження на зберігання заповітів від осіб, які зазначені в статті 1252 Цивільного кодексу України і частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат"; протягом п`яти робочих днів після задоволення Мін`юстом на підставі Конвенції ( 994_678 ) запиту про державну реєстрацію заповіту, посвідченого (складеного та/або прийнятого на зберігання) в іноземних державах, а також змін до нього та скасування заповіту. Реєстратор здійснює державну реєстрацію посвідчених заповітів і спадкових договорів, а також змін до них, скасування заповітів та розірвання спадкових договорів у Спадковому реєстрі: у день вчинення відповідної нотаріальної дії; протягом п`яти робочих днів після зміни місця зберігання заповіту, спадкового договору; протягом двох робочих днів після надходження на зберігання заповітів від осіб, що зазначені в статті 1252 Цивільного кодексу України і частині першій статті 40 Закону України "Про нотаріат"; в день отримання заяви про реєстрацію, у тому числі архівних заповітів (п. 14 зазначеного Порядку). При цьому, як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 55629259 від 27.03.2019 року (час 10:41), виданої приватним нотаріусом Дронова В.О., заповіт від 05.02.2019 року посвідчено 05.02.2019 року Зарудянською сільською радою Оратівського району Вінницької області, номер в реєстрі нотаріальних дій 04, номер у Спадковому реєстрі 63964760, дата реєстрації у Спадковому реєстрі о 10 год. 23 хв. 27.03.2019 року, тобто через 24 днів після дати смерті [PERSON] ( [INFO] ), що є порушенням порядку та строків внесення до Спадкового реєстру відомостей щодо посвідчених заповітів, визначеного Порядком державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі, затвердженого Постановою КМУ № 491 від 11.05.2011 року, що в свою чергу, ставить під сумнів взагалі складання та оформлення заповіту саме 05.02.2019 року та від імені [PERSON] . Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, аналізуючи зазначені норми процесуального та матеріального права, правові висновки Верховного Суду, дослідивши наявні у справі докази, що мають значення для правильного вирішення спору по суті суд приходить до висновку, що заповіт від 05.02.2019 року, посвідчений 05.02.2019 року Зарудянською сільською радою Оратівського району Вінницької області, є нікчемним в силу закону, а саме ч.1 ст. 1257 ЦК України, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, оскільки нікчемний заповіт є недійсним в силу закону, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а тому суд відмовляє у задоволенні позову, оскільки визнання нікчемного правочину недійсним не є належним способом захисту прав, так як не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс 19) в частині визнання правочину недійсним. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покладаються на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed