Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, в обгрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що його мати [PERSON], яка постійно проживала разом з ним за адресою с. Призово, вул. Зоряна, 6 Юр»ївського району Дніпропетровської області , після тривалої хвороби померла 22.11.2013 року. Після смерті матері позивач звернувся до приватного нотаріуса Юр»ївського районного нотаріального округу [PERSON]»євої О.Л. з відповідною заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом був повідомлений про те, що отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері він не може, оскільки мати позивача склала заповіт, яким все своє майно заповідала відповідачеві по справі [PERSON]. З отриманої копії заповіту позивач дізнався про те, що останній був посвідчений виконуючим обов»язки секретаря виконавчого комітету Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району [PERSON]. Позивач зазначав, що с. Призово, в якому він проживав разом з матір»ю , відноситься до території Варварівської сільської ради Юр»ївського району, а не Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району, при цьому в с. Варварівка Юр»ївського району розташована Юр»ївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, де й мав би бути посвідченим заповіт. Відтак, вважав, що оспорюваний заповіт посвідчений особою у якої не було законних повноважень складати та посвідчувати останній, при цьому його мати [PERSON] за станом свого здоров»я не могла усвідомлювати значення своїх дій та самостійно дістатися до Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району , чим скористалася відповідачка [PERSON], привізши матір в інше село, щоб посвідчити заповіт. Посилаючись на ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України позивач просив визнати заповіт [PERSON], посвідчений 23.08.2013 року виконуючим обов»язки секретаря виконавчого комітету Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району на користь відповідачки [PERSON] недійсним. В ході розгляду справи позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги та просив вищевказаний заповіт визнати нікчемним, в зв»язку з тим, що останній посвідчений особою, яка не мала на це права, про що надав суду відповідну заяву (ас.118,119). В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в редакції уточненої позовної заяви від 25.11.2014 року (ас. 118, 119), та просить оспорюваний заповіт визнати нікчемним, оскільки останній складений особою, яка не мала на це права, судові витрати по справі просив стягнути з відповідача (ас.153). Відповідачка [PERSON] в ході розгляду справи жодного разу в судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи в її відсутності суду не надала, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином (ас.149). Представник третьої особи по справі на стороні відповідача без самостійних вимог Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала суду телефонограму про розгляд справи в її відсутності, зазначивши, що проти уточнених позовних вимог про визнання заповіту нікчемним заперечує, з тих підстав, на які вона посилалася при дачі пояснень в попередніх судових засіданнях проведених по даній справі (ас.152). Третя особа по справі на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Юр»ївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON]»єва О.Л, що була залучена до участі в справі на підставі ухвали суду від 22.10.2014 року (ас. 37,38), в судове засідання не з»явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце слухання справи сповіщена належним чином (ас.150). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач по справі не заперечував проти заочного розгляду справи , про що зазначив у наданій суду заяві (ас. 72 ,73), суд знаходить можливим розглянути дану справу та ухвалити заочне рішення у відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній письмових матеріалів про права та взаємовідносини останніх, при цьому відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши надані письмові докази по справі та оцінивши останні в їх сукупності , заслухавши пояснення свідків [PERSON], [PERSON], наданих в судовому засіданні 28.10.2014 року, свідків [PERSON], [PERSON], наданих в судовому засіданні 21.11.2014 року, журнали яких є невід»ємною частиною даного судового засідання, суд дійшов наступного: -згідно копії свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 296046 від 13.12.2013 року (ас. 11, 52 на звороті), матір»ю позивача по справі [PERSON] є [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 550107 від 25.11.2013 року мати позивача [PERSON] померла 22 листопада 2013 року (ас.10). З матеріалів спадкової справи, наданою приватним нотаріусом Юр»ївського районного нотаріального округу [PERSON]»євою О.Л. (ас.47-69), вбачається, що після смерті [PERSON] позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняттям спадщини в порядку спадкування за законом(ас.48). Окрім того, до приватного нотаріуса також надійшла заява від відповідачки [PERSON] про прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом (ас.49). Відповідно до заповіту, що мається в матеріалах спадкової справи (ас.51 на звороті), [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, які належать їй на час складання заповіту , а також ті майнові права і обовязки які належатимуть їй на день смерті заповідала [PERSON]. Даний заповіт складено 23.08.2013 року та останній посвідчений виконуючим обов»язки секретаря виконавчого комітету Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 90. Відповідно до ч. 3 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно ст.1 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах де не має нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи органів місцевого самоврядування. Відповідно до статті 37 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують заповіти (крім секретних). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, спадкодавець проживала в с. Призово Юр»ївського району , що розташоване на території Варварівської сільської ради (ас.12,51), при цьому безпосередньо в с. Варварівка Юр»ївського району є державна нотаріальна контора , що позивач та представник Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району [PERSON] не оспорювали та підтвердили , будучи опитаними в судовому засіданні 28.10.2014 року, а відтак для посвідчення заповіту спадкодавець мала звернутися до нотаріуса за місцем проживання , а не до в.о. секретаря виконавчого комітету Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району [PERSON]. Проте, звернення до Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району з проханням посвідчити заповіт представник Вербуватівської сільської ради [PERSON] пояснила відсутністю коштів у померлої [PERSON] для оформлення заповіту в нотаріальній конторі. При вчиненні нотаріальних дій посадові особи органів місцевого самоврядування керуються Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5. Відповідно до п.1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району Дніпропетровської області від 12.11.2010 року « Про обрання секретаря Вербуватівської сільської ради» - секретарем сільської ради обрано [PERSON], при цьому безпосередньо на останню покладено повноваження щодо вчинення нотаріальних дій, згідно Закону України » Про нотаріат» (ас.88). Опитана в судовому засіданні 28.10.2014 року представник Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району [PERSON], журнал якого є невід»ємною частиною даного судового засідання, пояснила, що саме вона посвідчила оспорюваний заповіт, оскільки секретар сільської ради [PERSON] на той час перебувала у черговій відпустці, а на неї було покладено виконання обов»язків секретаря, відтак свої дії щодо посвідчення заповіту вважала правомірними. Згідно розпорядження голови Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району [PERSON] № 16-к від 29.07.2013 року (ас.32), секретарю Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району [PERSON] з 05.08.2013 року по 23.08.2013 року включно була надана чергова відпустка тривалістю 19 календарних днів, при цьому на період відпустки виконувати обов»язки секретаря призначено землевпорядника сільської ради [PERSON], якою 23.08.2013 року і було посвідчено оспорюваний заповіт. Як зазначалося вище вчиняти нотаріальні дії можуть лише ті посадові особи органу місцевого самоврядування на яких такі повноваження покладені за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування. Вдповідно до ст. 59 Закону України » Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймається відкритим (у тому числі поіменним) або таємним голосуванням. Натомість розпорядження сільського голови є актом посадової особи органу місцевого самоврядування , а зокрема сільського голови, який останній видає в межах своїх повноважень. Саме по собі розпорядження сільського голови про покладення обов»язків секретаря сільської ради [PERSON], яка за рішенням органу місцевого самоврядування має право вчиняти нотаріальні дії, на землевпорядника [PERSON] на час чергової відпустки [PERSON], не є рішенням органу місцевого самоврядування про надання повноважень [PERSON] посвідчувати заповіти в розумінні ст. 59 Закону України » Про місцеве самоврядування в Україні» та не замінює таке собою. В судовому засіданні встановлено та підтверджено показами свідка [PERSON], що рішення органу місцевого самоврядування про надання [PERSON] повноважень вчиняти нотаріальні дії на час відпустки [PERSON] не приймалось. Зазначення в посадовій інструкції секретаря Вербуватівської сільської ради Юр»ївського району про те, що останній має повноваження щодо вчинення нотаріальних дій, згідно Закону України » Про нотаріат» (ас.89 на звороті), не свідчить про те, що такі повноваження автоматично перейшли до [PERSON] на час відпустки [PERSON], з огляду на відсутність відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання таких повноважень саме [PERSON] на час перебування [PERSON] у черговій відпустці. Відтак, суд знаходить, що у [PERSON] не було достатніх та належно покладених на неї повноважень щодо вчинення нотаріальних дій, а зокрема і щодо посвідчення оспорюваного заповіту. Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року " Про судову практику у справах про спадкування" заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Однак, за змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року " Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обгрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача на відшкодування судових витрат по справі 243, 60 грв.(ас.1,2).

Outcome: approved