Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

В квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], УДМС України в Полтавській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 71,60 кв.м., житловою площею 46,70 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLKPGK08003502 від 18.05.2005 року, а також виселення відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вищевказаній квартирі, посилаючись на те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором № PLKPGK08003502 від 18.05.2005 року належним чином не виконав, має заборгованість 16 767,76 доларів США, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. 30 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання припиненим кредитний договір № РLКРGК08003502 від 18.05.2005 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», визнання припиненим договір іпотеки від 18.05.2005 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2386, у зв'язку з припинення основного зобов'язання за кредитним договором № РLКРGК08003502 від 18.05.2005 року, зобов'язання Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» виключити з відповідних державних реєстрів запис про обтяження нерухомого майна та заборони його відчуження, квартири за адресою: [ADDRESS], зобов'язання Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» повернути [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів: Договір купівлі-продажу від 18.05.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2384 та технічний паспорт на квартиру за адресою: м. Полтава, вул. Леніна, буд 59/2, кв. 45, посилаючись на повне виконання зобов'язань за кредитним договором № РLКРGК08003502 від 18.05.2005 року, а також на безпідставність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». 12 січня 2015 року відповідач-позивач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову у повному обсязі та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] витрати по сплаті судово-економічної експертизи в сумі 8 880 грн. 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача-відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні 05 серпня 2014 року підтримав свої позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, з підстав наведених в позовній заяві. В останні судові засідання призначені на: 13 год. 30 хв. 12.01.2015 року; 14 год. 30 хв. 21.01.2015 року; 09 год. 00 хв. 05.02.2015 року, 09 год. 00 хв. 18.02.2015 року та 13 год. 00 хв. 27.02.2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'являвся, щоразу надаючи заяви про перенесення розгляду справи на іншу дату. В останній своїй заяві про перенесення розгляду справи від 26.02.2015 року, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що не зможе взяти участь у судовому засіданні, в зв'язку з відрядженням до м. Харків для участі в судовому засіданні, проте підтверджуючи документи не були надані. Приєднана до заяви, завірена представником ПАТ КБ «ПриватБанк», копія розпорядження шаблону № 98, не містить відомостей щодо найменування суду та справи, в якій має брати участь представник ПАТ КБ «ПриватБанк», а також не містить підпису керівництва. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою і має не одного юриста в своєму штаті, а цілий юридичний відділ, а отже мав можливість забезпечити явку свого представника у судове засідання. Враховуючи вище викладене, суд визнає причини неявки представника ПАТ КБ «ПриватБанк» не поважними. Відповідач-позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав та пояснив, що розрахунок заборгованості банку не засвідчений печаткою банку та не відповідає дійсності, оскільки не співпадають дати та суми зарахування коштів, а також не співпадає загальна сума сплачених коштів. Крім того, [PERSON] зазначив, що 2007 році ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звертався до суду з аналогічним позовом посилаючись на наявність заборгованості, проте рішення суду було відмовлено в задоволенні позову, оскільки наявність заборгованості була спростована висновком судової економічної експертизи. 12 січня 2015 року [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та за участю його представника - адвоката [PERSON]. Представник відповідача - позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутність, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити та задовольнити зустрічний позов [PERSON]. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічні пояснення до пояснень відповідача - позивача [PERSON], в останнє судове засідання не з'явилася, але надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити та задовольнити зустрічний позов [PERSON]. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк» таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільно процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Так, в судовому засіданні встановлено, що 18.05.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № РLКРGК08003502, відповідно до п. 1.1 якого банк взяв на себе зобов'язання надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу банку на строк по 16 травня 2025 року включно, у вигляді простої кредитної лінії у розмірі 35 400,00 доларів США на наступні цілі: купівлю квартири у сумі 30 000, 00 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 5 400,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії за розрахунково-касове обслуговування 0,15% від суми виданого кредиту в розмірі 45,00 доларів США щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 1.5 даного договору. Періодом сплати вважати період з 10 по 17 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором відбувається в наступному порядку: щомісячно в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 333, 82 долара США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, а також інших витрат банка відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3 (том №1 а.с.16-17, 156-157). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з договору купівлі - продажу від 18.05.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняв у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальна площа 46,7 кв.м. (том № 1 а.с.21). 18 травня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], згідно п. 1 та п. 6 якого [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № РLКРGК08003502 від 18.05.2005 року надано трикімнатну квартиру на 4 поверсі п'ятиповерхового цегляного будинку загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 46,7 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого 18.05.2005 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 2384, предмет іпотеки знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (том № 1 а.с. 19-20). Крім того, 02.08.2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору № РLКРGК08003502 від 18.05.2005 року, відповідно до якої з 02 серпня 2005 року змінено графік погашення заборгованості по кредитному договору № РLКРGК08003502 від 18.05.2005 року з ануїтету по погашення рівними частинами. Частину 3 п.1.1викладено в наступній реакції: щомісячно в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 125,00 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом. П.1.1 доповнено ч. 4: щомісячно в період сплати позичальник сплачує відсотки, розраховані у відповідності у відповідності до п.п. 3.1, 3.2, 3.3 і комісії, розрахованої у відповідності до п.п. 1.1, 1.5, 3.6 даного договору, а також інших витрат банка відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3. Пунктом 4 даної угоди визначено, що вона є невід'ємною частиною договору № РLКРGК08003502 від 18.05.2005 року і набирає сили з моменту її підписання обома сторонами (а.с.18). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Також, ч. 2 статті 536 ЦК України встановлено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Як встановлено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Разом з цим, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VІІ від 03.06.2014 року. Відповідно до частини 1 цього Закону визначено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм (частина 4). Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що боржнику [PERSON] був наданий кредит в іноземній валюті, який був забезпечений договором іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка використовується боржником - [PERSON], його дружиною - [PERSON], неповнолітньою донькою - [PERSON] та малолітнім сином - [PERSON], як єдине житло. Слід також зазначити, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № РLКРGК08003502 від 18.05.2005 року, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» разом з позовною заявою, станом на 28.02.2014 року, [PERSON] має заборгованість 16 767, 76 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 14 654, 90 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 1 702, 29 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 180,00 доларів США; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 230,57 доларів США (том № 1 а.с.7-11). Проте, висновком судової економічної експертизи № 866/867 від 28.11.2014 року, виготовленим судовим експертом Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, встановлено, що в рахунок погашення поточної заборгованості по основному кредиту згідно договору №PLKPGK080003502 від 18.05.2005 року [PERSON] станом на 14.04.2014 сплачено грошові кошти в розмірі 28 835,01 доларів США. Станом на 14.04.2014 згідно договору №PLKPGK080003502 від 18.05.2005 року в рахунок погашення поточної заборгованості по відсоткам [PERSON] сплачено грошові кошти в розмірі в розмірі 15 418,57 доларів США. [PERSON] згідно договору №PLKPGK080003502 від 18.05.2005 року станом на 14.04.2014 сплачено комісію в розмірі 4 590,00 доларів США. За період з 18.05.2005 по 14.04.2014 по кредитному договору №PLKPGK080003502 від 18.05.2005 року [PERSON] сплачено пеню в розмірі 29,88 доларів США та 4966,23грн. Нарахування поточної заборгованості [PERSON] за період з 18.05.2005 по 14.04.2014 відповідно до розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 14.04.2014 року не відповідає умовам кредитного договору №PLKPGK080003502 від 18.05.2005 в частині нарахування основного кредиту. Нарахування ПАТ КБ «ПриватБанк» поточної заборгованості [PERSON] за період з 18.05.2005 по 14.04.2014 згідно до розрахунку заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 14.04.2014 року не відповідає умовам кредитного договору №PLKPGK080003502 від 18.05.2005 в частині нарахування відсотків. З врахуванням вимог ст.ст. 256-258, ч. 5 ст. 261 ЦК України за період з 18.05.2005 по 14.04.2014 нарахування ПАТ КБ «ПриватБанк» поточної заборгованості по пені [PERSON] відповідно до розрахунку заборгованості станом на 14.04.2014 року не відповідає умовам кредитного договору №PLKPGK080003502 від 18.05.2005. У відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, п. 4 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, ст.ст. 256-258, ч. 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що станом на 14.04.2014 року [PERSON] по кредитному договору №PLKPGK080003502 від 18.05.2005 мав загальну суму переплати 15352,67 доларів США, а саме: - переплата по основному кредиту становить 15644,49 доларів США; - прострочена заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами становить 57,82 доларів США; - прострочена заборгованість по комісії становить 225,00 доларів США; - пеня в розмірі 9,00 доларів США.» (том № 1 а.с. 132-140). В останній своїй заяві про перенесення розгляду справи від 26.02.2015 року, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» виклав заперечення щодо проведеної експертизи, відповідно до яких посилається на неточності розрахунків, здійснених експертом, та неврахування при їх проведенні умов кредитного договору № РLКРGК08003502 від 18.05.2005 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 27 листопада 2008 року в справі № 2-92/08, за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення, зустрічним позовом [PERSON] до ЗАТ КБ «ПриватБанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, яке набрало законної сили 08.12.2008 року, встановлено, що розрахунок розмір заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором від 18.05.2005 року, наданий банком, є неповними, оскільки при його обчислені враховано лише частину платежів, здійснених [PERSON], а відтак таким, що не може бути звятий до уваги судом. Даним рішенням в задоволенні позову ЗАК КБ «ПриватБанк» відмовлено (том № 1 а.с.215-217). Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини, які встановлені судом в рішенні суду від 27.11.2008 року, в справі № 2-92/08, не відповідають розрахункам ПАТ КБ «ПриватБанк», які додані позивачем до свого позову, дані розрахунки є неповними, оскільки в них не співпадають дати та суми зарахування коштів, а також не співпадає загальна сума сплачених коштів, а тому даний розрахунок викликає сумніви та не може бути прийнятий судом, як належний доказ наявності заборгованості. Суд приймає до уваги висновок судової економічної експертизи № 866/867 від 28.11.2014 року, виготовлений судовим експертом Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, як належний та допустимий доказ по справі, оскільки під час його виготовлення були враховані всі оригінали відповідних квитанцій, умови кредитного договору № РLКРGК08003502 від 18.05.2005 року та норми чинного законодавства. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, про відсутність заборгованості позичальника [PERSON] за кредитним договором № РLКРGК08003502 від 18.05.2005 року, оскільки висновком судової економічної експертизи № 866/867 від 28.11.2014 року встановлено, що станом на 14.04.2014 року [PERSON] по кредитному договору №PLKPGK080003502 від 18.05.2005 року мав: - переплату по основному кредиту, яка становить 15644,49 доларів США; - прострочену заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами, яка становить 57,82 доларів США; - прострочену заборгованість по комісії, яка становить 225,00 доларів США; - пеню в розмірі 9,00 доларів США. Більш того, 26.12.2014 року [PERSON] сплатив 2 038,44 дол. США, з яких: відсотки - 175,02 дол. США, комісія - 675,00 дол. США, пеня - 23,43 дол. США, тіло по кредиту - 1164,99 дол. США, що підтверджується відповідними квитанціями (том №1 а.с.222), а отже здійснив повний розрахунок по кредитному договору. Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісний позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON], УДМС України в Полтавській області про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та виселення є безпідставним та необґрунтованим, а отже таким, що не підлягає до задоволення, зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання припиненими кредитного договору та договору іпотеки та зобов'язання вчинити дії є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Статтею 79 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON], слід стягнути документально підтвердженні судові витрати в сумі 9 854 грн. 40 коп., які складаються з судового збору в сумі 974 грн. 40 коп. та витрат пов'язані із проведенням судових експертиз в сумі 8 880 грн. 00 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved