Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

Позивач, 06.09.2019 звернувся до суду з даним позовом, просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в пайовому фонді КСП «Україна» с. Северинівка Таращанського району Київської області, в розмірі 3,2 в умовних кадастрових гектарах землі, вартістю 15548,00 грн, із не розпайованих земель колективної власності, які відносяться до Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області. В обґрунтування позову зазначає, що в січні 1988 року його, за заявою, було прийнято в члени Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Северинівка Таращанського району Київської області. Він працював в колгоспі та був його членом тривалий час, з 05.01.1988 року по 21.12.1996 року, про що свідчить архівний витяг з протоколу загальних зборів уповноважених пайовиків ПСП «України» від 21.12.1996 року та записи в його трудовій книжці. 21.06.1995 року Северинівською сільською радою Таращанського району Київської області відповідно до рішення 4 сесії 22 скликання № 1 було передано Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» у колективну власність земельну ділянку площею 2306.2 га для сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акта на право колективної власності на землю, Серія КВ № 0008 від 28.11.1995 року, з метою подальшого її паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства. До державного акта на право колективної власності на землю, Серія КВ № 0008 від 28.11.1995 року, був доданий список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства (Додаток № 1), які на момент видачі цього державного акту були членами Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» для одержання земельного паю. Але йому при розпаюванні земель КСП «Україна» не було внесено до вказаного списку та в подальшому не видано сертифікат про право на земельну частку (пай) і не виділено її в натурі. Згідно п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зазначає, що він, як член господарства, мав право на земельну частку (пай), адже заяви про вихід із членів колективного господарства не подавав і рахувалася членом КСП, відповідно до Закону "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14.02.1992р. № 2114-12 та статутних документів господарства. Однак КСП «Україна» не внесло його до списку пайовиків, чим порушило його гарантоване право. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого даний позов не визнає. Зазначає, що [PERSON] не був включений у списки на розпаювання землі рішенням загальних зборів ПСП «Україна», оскільки на момент розпаювання господарства тільки рахувався як робітник, а на роботу фактично не ходив. Таке рішення загальних зборів ПСП «Україна» прийнято відносно п`ятнадцяти громадян, крім [PERSON] . Помилкою такого рішення було те, що дані особи залишились членами колективного господарства на момент розпаювання, тому з часом могли виставляти вимоги щодо права на отримання земельної частки-паю. Крім того звертає увагу суду на подання завідомо неправдивої інформації позивачем щодо наявності попередніх позовів до Северинівської сільської ради щодо права на отримання земельної частки-паю. Питання права [PERSON] на отримання земельної частки-паю розглядалось Таращанським районним судом двічі: у - 2001 році, у 2015 році - другий раз. У поданих поясненнях на позовну заяву, представник третьої особи зазначає, що з 1 січня 2019 року набув чинності Закон України від 19 серпня 2018 року №2498-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні». Законом було внесено зміни до таких законодавчих актів України, зокрема, як Земельний кодекс України, Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до пункту 21 Перехідних положень Земельного кодексу України з набранням чинності вказаного Закону землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Згідно з частиною першою статті 5 Закону сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). У свою чергу повноваження районних державних адміністрацій щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), після внесення змін до Закону, припинилися. Таким чином землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності) переходять у власність територіальних громад, а отже, до комунальної власності. Враховуючи наведене, згідно зі змінами від 1 січня 2019 року, повноваження щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) перейшли виключно до територіальних громад на яких вони розташовані. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Пояснив, що працював на підприємстві головним зоотехніком з 1988 по 22.12.1996. Згідно Указу Президента, він мав право, як член підприємства, на виділення йому земельного паю. Оскільки в нього був конфлікт з начальником підприємства Носаченко, він не був внесений до списку осіб, яким виділялася земля. Він звертався до Северинівської сільради, було рішення від 28.02.2001 року про виділення земельного паю громадянам, не внесеним в список при розпаюванні. Сільрада зверталась до Держкомзему, який надав роз`яснення, що він має права на земельний пай. Про це він дізнався лише півроку назад. У нього зараз конфлікт з головою сільради Сидоренко з приводу виділення земельної ділянки сину позивача, як учаснику АТО. Також конфлікт і через невирішення питання, яке є предметом розгляду у цій справі. Голова сільради погодив виділення землі 5-6 людям, які є в аналогічній ситуації. Тобто сільрада вибірково віднеслась. Представник позивача адвокат Поліщук Р.М. у судовому засіданні позов підтримав та надав пояснення, аналогічні тим, які містяться в заявах по суті справи. Представник відповідача - Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно. Подав заяву в якій зазначає, що прибути на засідання не в змозі у зв`язку з завантаженістю в роботі. Не прохав відкласти розгляд справи. Звертає увагу суду, що не визнає за [PERSON] права на отримання земельної частки (паю). Незважаючи на те, що Державний акт колективної власності був отриманий 21 червня 1995 року, списки до нього формувалися на протязі 1996 року. Остаточні списки до Державного акту колективної власності були сформовані в кінці 1996 року. [PERSON] був виключений з членів ПСП «Україна» рішенням загальних зборів. Згідно роз`яснення Головного управління Держгеокадастру у Київській області у [PERSON] відсутня одна з головних умов набуття права на земельну частку (пай) - на момент остаточного формування списків Державного акту колективної власності він не був членом ПСП «Україна». Представник третьої особи - Міжрайонного управління у Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він в дев`яностих роках працював головним агрономом, а позивач - головним зоотехніком. Якраз розпочалося розпаювання земель, свідок був головою земельної комісії при КСП «Україна» з 1996 по 2000 рік. У складі комісії було 5-6 членів, які визначали людей, які мають бути у списках при розпаюванні. Причина невнесення позивача у списки йому не відома, але на момент розпаювання позивач був членом КСП. Члени КСП не володіли інформацією, чи їх включили чи ні. Списки осіб для розпаювання землі складалися по спискам для зарплати, а не по заявам осіб. Після звільнення свідка ще додавалися додаткові списки для розпаювання землі. Невнесення позивача до списків можливо було через конфлікт позивача з головою КСП «Україна» Носаченко та головою сільради Хворостяною з приводу підходів до роботи. Зараз у позивача також конфлікт з головою сільради Сидоренко. Іншим людям, які в аналогічній ситуації сільрада виділяє землю. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що [PERSON] з 05.01.1988 по 21.12.1996 працював в КСП «Україна» с. Северинівка Таращанського району Київської області, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9), архівним витягом з протоколу № 5 загальних зборів уповноважених пайовиків ПСП «Україна» с. Северинівка Таращанського району 21.12.1996 (а.с.10). Після прийняття та введення в дію Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» на базі колишніх колгоспів, радгоспів та інших були створені колективні сільськогосподарські підприємства. Основним завданням створення КСП було роздержавлення земель: передача земель із державної власності в колективну власність, а потім в результаті розпаювання майна КСП - у приватну. Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 2114-ХІІ, членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до колективу підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. 21.06.1995 року Северинівською сільською радою Таращанського району Київської області відповідно до рішення 4 сесії 22 скликання № 1 було передано Колективному сільськогосподарському підприємству «Україна» у колективну власність земельну ділянку площею 2306,2 га для сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акта на право колективної власності на землю Серія КВ № 0008 від 28.11.1995 року, з метою подальшого її паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства. До державного акту на право колективної власності на землю Серія КВ № 0008 від 28.11.1995 року, був доданий список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства (Додаток № 1), які на момент видачі цього державного акту були членами Колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» для одержання земельного паю. Однак, при розпаюванні земель КСП «Прогрес» позивача не було внесено до вказаного списку та в подальшому не видано сертифікат про право на земельну частку (пай) і не виділено її в натурі. Відповідно до архівного витягу № 01-26/101 від 05.08.2019 Северинівською сільською радою Таращанського району Київської області прийнято рішення про виділення земельної частки (паю) як спадкоємцям і громадянам, не внесеним до списку розпаювання. Також було вирішено звернутися з листом до Київського обласного управління земельних ресурсів щодо заяв спадкоємців та від жителя села [PERSON] щодо їх прав на отримання земельних часток (паїв). (а.с.29). Відповідно з п. 1 Указу Президента України від 08.08.1995 р. N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств» здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Як передбачено п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року за № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до «Практики розгляду судами земельних спорів» Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 01.09.2003 року: «До вручення зазначеного акта власником землі була держава, а після передачі його КСП (у колективну власність) земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Кожен з них став власником ще не визначеної за розміром частки землі. Всі працівники колишніх господарств (колгоспів, радгоспів, інших утворень), у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, та члени підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках». На момент розпаювання земель КСП «Україна» с. Северинівка Таращанського району Київської області позивач був членом КСП, так як заяви про вихід із членів колективного господарства не подавав і рахувався членом КСП відповідно до Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 № 2114-12 та статутних документів господарства. Відповідно до ст.ст. 5, 6 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року, п. 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року №720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, які працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Також, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»: «Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 "Про порядок паювання земель..." має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність». Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.08.1995 року №-720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Згідно частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають зокрема колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. У відповідності до частини 3 статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено судом. Позивач неодноразово звертався до Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області з приводу надання йому земельної ділянки (паю), але його переконували, що він таке право вже втратив. В травні місяці 2018 року позивачу стало відомо, відповідно до довідки Міжрайонного управління у Ставищенському та Таращанському районах Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 8/148/18, про наявність вільних земельних ділянок колективної власності, які не розпайовані та відносяться до земель сіножаті, болота розміром 5 га на території Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області, в зв`язку з чим він звернувся до адвоката на консультацію. Суд критично оцінює доводи представника відповідача, наведені у відзиві на позов стосовно подання позивачем завідомо неправдивої інформації щодо наявності попередніх позовів до Северинівської сільської ради Таращанського району Київської області щодо права на отримання земельної частки (паю). Так, рішенням Таращанського районного суду Київської області від 25.12.2001 по справі № 2-1158/2001 р. за позовом [PERSON] до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Северинівка» та Северинівської сільської ради, третя особа: Таращанська районна державна адміністрація про визнання права власності на земельну частку (пай), яке набрало законної сили 25.01.2002, в задоволенні позову відмовлено (а.с.58). Однак, зазначене рішення ухвалено між іншими сторонами та з інших підстав. Крім того, ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 10.09.2015 по справі № 379/1292/15-ц за позовом [PERSON] до Северинівської сільської ради, третя особа: Таращанська районна державна адміністрація Київської області про визнання права власності на земельну частку (пай), провадження у справі закрито (а.с.57). Проте, дана справа відрізняється підставами позову. Також, слід зазначити, що протокольною ухвалою суду від 11.12.2019 у даній справі відмовлено представнику відповідача у закритті провадження у справі. Суд звертає увагу на те, що відповідачем не заявлено про застосування строків позовної давності. Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе задовольнити даний позов, оскільки як було встановлено в судовому засіданні позивач на момент розпаювання земель колективної власності членів КСП «Україна» с. Северинівка Таращанського району Київської області, із членів вказаного підприємства не вибував, а тому відповідно до п. 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» мав право на земельну частку (пай) в розмірі 3,2 в умовних кадастрових гектарах землі вартістю 15548,00 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved