Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача матеріальної та моральної компенсації. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що працювала в ДП «Проектний інститут «Укрметротунельпроект» на посаді начальника відділу, але при звільненні з нею не було проведено розрахунку. На час звільненні у відповідача перед позивачем була наявна заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2013 року по день звільнення - 30.03.2015 року у сумі 45647,32 грн. 03.11.2015р. Шевченківським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з відповідача нарахованої але не виплаченої заробітної плати у сумі 45647,32 грн. Відмову виплатити заробітку плату відповідач обґрунтував тяжким матеріальним становищем та відсутністю грошових коштів. Таким чином, вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20 березня 2016 року, просить суд про стягнення з відповідача 6000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, інфляційні витрати в розмірі 31042,87 грн. та середньомісячну заробітну плату за кожен день прострочення розрахунку при звільненні - 7201,48 грн. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві і просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди заперечував, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, в іншій частині позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників процесу, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із записів трудової книжки, 30.03.2015р. позивачка була звільнена з посади начальника відділу Державного підприємства «Проектний інститут «Укрметротунельпроект» за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. 03 листопада 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано судовий наказ, згідно якого було стягнуто з Державного підприємства «Проектний інститут Укрметротунельпроект» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі станом на 25 серпня 2015р. в розмірі 45647 грн. 32 коп. Згідно довідки, виданої ДП «Проектний інститут Укрметротунельпроект», позивачка в період з січень-березень 2015р. відпрацювала в ДП «ПІ «Укрметротунельпроект» наступний обсяг робочого часу (неповний робочий час): у січні відпрацьовано 8 днів, відпрацьовано за розрахунком в годинах 64, всього нараховано як дохід 2080,29 грн., з них оклад 1972,93 грн.; у лютому відпрацьовано 3 дні, відпрацьовано за розрахунком в годинах 3, всього нараховано як дохід 88,78 грн., з них оклад 83,41 грн. Згідно зі ст. 2 КЗпП України, право на працю - це право на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру. Стаття 94 КЗпП України, визначає термін «заробітна плата» - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 24 ч. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата працівнику повинна виплачуватися регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Стаття 115 КЗпП України, регулює строки виплати заробітної плати, а саме заробітна виплачується працівникам регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Ці строки були ігноровані роботодавцем як і нормою в цілому. Стаття 116 КЗпП України, передбачає строки розрахунку при звільненні: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, їй працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен свого повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у визначені строки, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вищеззаначеного Закону встановлено, що така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відповідно статті 3 Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оплату праці", ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМ України № 159 від 21.02.2001р., підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов'язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частин доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка проводиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців. Відповідно до розрахунку сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати за серпень 2013р. - лютий 2016 р., з урахуванням рекомендацій Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексу інфляції при розгляді судових справ», середній заробіток за час затримки, становить 7201,48 грн. та 31042,87 грн. інфляційних витрат. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягненні коштів на його користь з відповідача у розмірі 7201,48 грн. середній заробіток за час затримки розрахунку та 31042,87 грн. інфляційних витрат засновані на законі та підлягають задоволенню. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Протягом судового розгляду стороною позивача не було надано будь-яких правових доказів на підтвердження того, що позивачка зазнала моральної шкоди, та в чому вона полягає. За таких обставин вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 6000 грн. задоволенню не підлягає за її необґрунтованістю та недоведеністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551,20грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial