Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з даним позовом до суду до відповідачів, на обгрунтування якого зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу №1-2232 від 26.08.1986 року він є власником 4/25 частини домоволодіння [ADDRESS], яке складається в цілому з двох жилих будинків загальною жилою площею 115, 76 кв.м має наступні надвірні споруди: сараї літ «В», «Г», «Ж», уборна літ. «Д», погріби літ «Е», «Л», водопровід, огорожа, навіс літ.»З», ганок, козирок, розташовані на земельній ділянці розміром 681 кв.м. Крім того, [PERSON] має дозвіл №577 від 09.10.1992 року на здійснення будівництва добудови до квартири [ADDRESS], який видано на підставі рішення виконкому ради народних депутатів №660 від 12.10.1988 року, та у якому зазначено, що громадянину [PERSON] дозволено будівництво добудови до житлового будинку розміром 6,0х8,0 метрів, по кв.2 вважати 51,73 кв.м, залишити в користуванні гараж літ. «З», розміром 4,45х3,44 мерти в домоволодінні по [ADDRESS]. Позивач також зазначив, що він неодноразово звертався до Кіровоградської міської ради з заявою про виділення йому у власність земельної ділянки, яка знаходиться під домоволодінням та добудовою, однак міська рада відмовляла навіть у прийнятті до розгляду його заяви, з тих підстав, що для надання земельної ділянки у власність необхідна згода усіх співвласників домоволодіння по [ADDRESS], при цьому між співвласниками домоволодіння угоди про порядок користування земельною ділянкою не було укладено, так як не всі співвласники домоволодіння по [ADDRESS] надали згоду на виділення земельної ділянки йому у власність. На підставі зазначеного вище та з посиланням на ст.ст.88, 120 ЗК України позивач просив визначити порядок користування земельною ділянкою площею 681 кв.м в [ADDRESS] у відповідності до висновку земельно-технічної експертизи, а також виділити йому в користування земельну ділянку під домоволодінням та добудовою загальною площею 51, 73 кв.м. Ухвалою Ленінського районного суду м.Кіровограда від 21.02.2014 року за клопотанням представника позивача в порядку ст.33 ЦПК України замінено первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON]. Представник позивача в порядку ч.1 ст.31 ЦПК України з урахуванням висновку експерта №№790, 791 судової земельно-технічної експертизи про визначення порядку користування земельною ділянкою від 27.01.2014 року, позовні вимоги уточнив, та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визначити порядок користування земельною ділянкою площею 678, 50 кв.м по [ADDRESS] відповідно до варіанту [NUMBER] висновку земельно-технічної експертизи №№790, 791 від 27 січня 2014 року та виділити позивачу в користування цільну ізольовану земельну ділянку площею 77,0 кв. м під житловий будинок (червоного кольору), що прилягає до лівої бічної і фасадної межі, земельну ділянку під господарську споруду гараж літера "З" (червоного кольору) площею 18,0 кв.м, що прилягає до правої бічної межі та 1/5 частки земельної ділянки загального користування площею 11, 9 кв.м (жовтого кольору) загальною площею - 106,9 кв.м з правом тимчасового земельного сервітуту на тимчасове користування убиральні літера "Д" зі збереженням існуючого для співвласника [PERSON] входу та в'їзду на земельну ділянку для квартири [ADDRESS]. Крім того, в порядку ст.88 ЦПК України просив вирішити питання про судові витрати по справі. Представник Кіровоградської міської ради позовні вимоги не визнав, просив відмовити позивачу в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, надала заяву за вх.№12041 від 22 квітня 2013 року про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON], представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] та відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги не визнали, вважаючи їх необгрунтованими та безпідставними, просили відмовити позивачу в їх задоволенні, при цьому в обгрунтування заперечень зазначили, що наявними письмовими доказами, що є в матеріалах справи, а саме: листом державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області від 10.08.2012 року №3371/1 стверджується про самовільне зайняття позивачем [PERSON] земельної ділянки площею близько 40-ка кв.м під розміщення добудови до квартири [ADDRESS]. Листами Кіровоградської міської ради від 29.01.2013 року №Кол.15013, від 20.03.2013 року №К-1061, від 20.05.2013 року №587 підтверджується, що Кіровоградською міською радою земельна ділянка для будівництва добудови до квартири [ADDRESS] в користування [PERSON] не надавалася і відповідне рішення міською радою не приймалося. Крім того, Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Кіровоградській області перевіркою 18.06.2012 року встановлено, що у 1992 році в домоволодінні біля житлового будинку по [ADDRESS] було влаштовано стрічковий бетонний фундамент під добудову, при цьому на час перевірки будівельні роботи не виконувалися. Листом Інспекції від 23.07.2012 року №01-13/150 підтверджено, що будівництво добудови до житлового будинку по [ADDRESS] порушено ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст.5 Закону України «Про основи містобудування» [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за ч.1 ст.96 КУпАП. Та видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (про зупинення будівельних робіт, які виконуються без розробленої та згідно чинного законодавства погодженої проектної документації). Як свідчить лист Державної інспекції сільського господарства у Кіровоградській області від 10.08.2012 року №3371/1 перевіркою інспекції з виїздом на місцевість встановлено порушення вимог ст.ст.125, 126 ЗК України, а саме: самовільне зайняття земельної ділянки площею близько 40 кв.м під розміщення добудови до кв.[ADDRESS] та [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП (самовільне зайняття земельної ділянки) та видано припис про усунення порушень земельного законодавства. Окрім того, здійснена позивачем [PERSON] прибудова до квартири [ADDRESS] завдає шкоди співвласникам квартир [NUMBER] [PERSON], [NUMBER] [PERSON] та [NUMBER] [PERSON], тим, що прибудова збудована на вході та в'їзді земельної ділянки загального користування, і із-за недостатньої ширини для проїзду машин спеціального призначення та інших машин, зазначені співвласники, які знаходяться за прибудовою [PERSON] позбавлені можливості користуватися зазначеним автотранспортом. Крім того, співвласник квартири [NUMBER] [PERSON] позбавлений можливості користуватися вентилем загального постачання газу, оскільки він знаходиться у збудованій прибудові [PERSON] З огляду на зазначене, відповідач [PERSON] та представники відповідачів вважають, що здійснена [PERSON] прибудова до квартири [ADDRESS] на земельній ділянці, що не була відведена для будівництва, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил, згідно зі ст.376 ЦК України, - є самочинним будівництвом. Заслухавши представника позивача, заперечення проти позову представника Кіровоградської міської ради, відповідача [PERSON], представників відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON], [PERSON], дослідивши докази по справі в їх сукупності, в т.ч. висновок експерта №№790, 791 від 27.01.2014 року, матеріали інвентаризаційної справи №13766 по [ADDRESS], з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та недоведеними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, в т.ч. матеріалами інвентаризаційної справи №13766, що домоволодіння [ADDRESS] на теперішній час належить: 4/25 частини [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.1986 року №1-2232; 4/25 частини [PERSON] на підставі договору дарування частини домоволодіння від 19.06.2003 року №1784, 1/5 та 1/5 частини [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2006 року №658 та на підставі договору міни від 26.05.2006 року №2471; 7/50 частини [PERSON] на підставі договору дарування від 09.09.1997 року №3604; 7/50 частини [PERSON] на підставі договору дарування від 06.04.2005 року №923. Згідно з висновком експерта №№790, 791 судової земельно-технічної експертизи про визначення порядку користування земельною ділянкою, складеного 27.01.2014 року судовим експертом Кіровоградського відділення Одеського НДІСЕ [PERSON] до складу домоволодіння [ADDRESS] згідно з візуальним оглядом та технічним паспортом від 10.09.2013 року входять наступні будівлі та споруди, що належать співвласникам: літ. «А, А1» - житловий будинок; літ. «Б, Б1, Б2, б» - житловий будинок; літ. «Ж,», «К», «г», «Н» - сараї; літ. «Е, Л», «З» - погріби; літ. «Д» - убиральня», літ. «В, В1, Г, З, И» - гаражі; літ. «з» - оглядова яма; літ. «М» - літній душ; літ. «+» - водопровід. Крім того, на підставі технічного паспорта від 10.09.2013 року Кіровоградського земельного кадастрового центру та геодезичної зйомки на землю від 27.09.2013 року, домоволодіння [ADDRESS] розташовано на земельній ділянці геометричною формою наближеною до чотирикутника з наступними розмірами сторін: фасадна межа по вул.Дворцовій довжиною 24,14 м; ліва бокова межа довжиною 28,67 м; задня межа довжиною 23,60 м; права бокова межа довжиною 28,42 м. Загальна площа земельної ділянки на підставі зазначених вище документів [ADDRESS] становить 678,50 кв.м, в т.ч. під будівлями - 385,8 кв.м, під загальним двором - 292,7 кв.м. та розташована в центральному районі забудови малоповерхового приватного сектору м.Кіровограда. Фактичне користування земельною ділянкою при домоволодінні [ADDRESS] на теперішній час має такий вигляд: земельна ділянка в натурі не поділена, тобто не має фізичних меж між земельними ділянками, якими користуються співвласники. В домоволодінні є тільки один загальний в'їзд та вхід через фасадну межу, якими користуються всі співвласники, також двір знаходиться у спільному користуванні, тобто всі співвласники без перешкод можуть користуватися своїми частками у домоволодінні. У фактичному користуванні співвласників домоволодіння за адресою [ADDRESS]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] площа земельної ділянки під будівлями і спорудами, які є власністю співвласників, відповідно складає 385,8 кв.м., площа земельної ділянки, яка перебуває у загальному користуванні відповідно складає 292,7 кв.м. В користуванні [PERSON] знаходяться такі будівлі та споруди: частина житлового будинку літ. «А» площею, 42,6 кв.м, житлова прибудова літ «А1», площею 34,4 кв.м, а всього 77,0 кв.м, надвірні споруди: сарай літ. «Ж», площею 10,8 кв.м, вбиральня літ. «Д», площею 3,1 кв.м, гараж літ. «З2, площею 18,0 кв.м, всього 29,4 кв.м, та разом 106,4 кв.м. Судовий експерт також у висновку зазначив, що на даному етапі встановлюється порядок користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] та її виділення для користування відповідно до ідеальної частки лише одного із співвласників домоволодіння у праві приватної спільної часткової власності, зокрема, 4/25 частки [PERSON], належної йому на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.1986 року №1-2232, при цьому, за запропонованим судовим експертом 2-им можливим варіантом порядку користування та виділу в натурі земельної ділянки, який підтриманий позивачем по справі: за співвласником [PERSON] з часткою 4/25 пропонується виділити цільну ізольовану земельну ділянку площею 77,0 кв.м під житловий будинок (червоного кольору), що прилягає до лівої бічної і фасадної межі, земельну ділянку під господарську споруду гараж літ. «З» (червоного кольору) площею 18,0 кв.м, що прилягає до правої бічної межі та 1/5 частки земельної ділянки загального користування площею 11,9 кв.м (59,3х1/5) (жовтого кольору) загальною площею 106,9 кв.м з правом тимчасового земельного сервітуту на тимчасове користування убиральні літ. «Д» зі збереженням існуючого для співвласника [PERSON] входу та в'їзду на земельну ділянку для квартири [ADDRESS]. Зазначений судовим експертом можливий 2-ий варіант порядку користування та виділу в натурі земельної ділянки за співвласником [PERSON] з часткою 4/25 частини домоволодіння [ADDRESS], на переконання суду, є неприйнятним, виходячи з наступного. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко та відеозаписів, висновків експертів. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені в результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, задані судом. (ст.66 ЦПК України). Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 ЦПК України, за якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Так, виділяючи позивачу [PERSON] цільну ізольовану земельну ділянку загальною площею 106, 9 кв.м з правом тимчасового земельного сервітуту на тимчасове користування убиральні літ. «Д» зі збереженням існуючого для співвласника [PERSON] входу та в'їзду на земельну ділянку для квартири [ADDRESS], судовим експертом не враховано, що прибудова літ «А1», земельна ділянка під якою також відводиться позивачу на теперішній час не введена в експлуатацію, правовстановлюючі документи на зазначену прибудову у позивача відсутні, більш того, з досліджених матеріалів інвентаризаційної справи встановлено, що 09.10.1992 року [PERSON] на підставі рішення виконкому ради народних депутатів №660 від 12.10.1988 року отримав дозвіл №577а на будівництво добудови до житлового будинку розміром 6,0х8.0 кв.м. Житлову площу по кв.[NUMBER] вважати 51,73 кв.м. Залишити в користуванні гараж літ. «З», розміром 4,45х3,44 кв.м. На теперішній час будівництво зазначеної добудови позивачем не завершено, проти чого не заперечував представник позивача та зазначали відповідач [PERSON] та представники відповідачів. В той же час, за інформацією управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Кіровоградської міської ради дозвільні документи на будівництво добудови до житлового будинку за адресою [ADDRESS] на ім'я [PERSON] в архівному відділі Управління відсутні. Крім того, за інформацією першого заступника міського голови В.Дзядуха від 20.03.2013 року Кіровоградською міською радою рішення про виділення земельної ділянки для будівництва добудови до квартири [ADDRESS] не приймалося. Перевіркою інспекції державного архітектурно-будівельного контролю встановлено, що будівництвом добудови до житлового будинку по [ADDRESS] порушено вимоги с.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» та ст.5 Закону України «Про основи містобудування», на підставі чого [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.96 КУпАП (постанова №536/2012-Кд від 12.07.2012 року), видано припис про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил (про зупинення будівельних робіт, які виконуються без розробленої та згідно чинного законодавства погодженої проектної документації). Більш того, за інформацією Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградській області перевіркою з виїздом на місцевість встановлено порушення вимог ст.ст.125, 126 ЗК України, а саме: самовільне зайняття земельної ділянки площею близько 40 кв.м під розміщення добудови до квартири [ADDRESS]. Гр. [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.53-1 КУпАП (самовільне зайняття земельної ділянки та видано припис про усунення порушень земельного законодавства. За повідомленням НАК «Нафтогаз України» 10.06.2013 року було проведено роботи з обстеження системи газопостачання квартири №1 житлового будинку [ADDRESS] під час яких виявлено, що частина зовнішнього газопроводу низького тиску, який проходить по фасаду житлового будинку [ADDRESS] знаходиться у зоні забудови, що є порушенням п.4.3.4 Правил безпеки систем газопостачання України. Про що було складено акт та припис з вимогою усунення виявлених порушень в 10-денний термін, та в подальшому роз'яснено користувачам кв.[ADDRESS], що для обводу газової труби по прибудові необхідно надати до ВАТ «Кіровоградгаз» технічну документацію на будинок із зазначеною там прибудовою. Позивач як на підставу правомірності користування земельною ділянкою під добудовою за адресою [ADDRESS] вказує на наявність у нього дозволу від 09.10.1992 року на здійснення добудови до квартири [ADDRESS], при цьому будь-які правовстановлюючі документи на земельну ділянку у позивача відсутні. Відповідно до ст.ст.22, 23 Земельного кодексу України ( в редакції 18.12.1990 року № 561-XII), в редакції, чинній на момент отримання позивачем дозволу на здійснення добудови, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до ст.30 ЗК України (в редакції 1990 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Відповідно до ст.42 ЗК України (в редакції 1990 року) громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом. Аналогічна правова норма зазначена і в ст.120 Земельного кодексу України ( в редакції 2001 року), за якою у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Статтями 90, 95, 102-1 ЗК України передбачено, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок, землекористувачі, особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки або з інших, передбачених законом підстав. Крім того, по п'ятому та шостому питаннях, зазначених в ухвалі суду про призначення експертизи від 22 травня 2013 року, стосовно того, які можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників домоволодіння у праві приватної спільної часткової власності, зокрема 4/25 частки [PERSON], належної йому на підставі договору купівлі-продажу від 26.08.1986 року №1-2232, 7/50 частки [PERSON], належної йому на підставі договору дарування від 09.09.1997 року №3604, 4/25 [PERSON], належної йому на підставі договору дарування від 19.06.2003 року №1784, 7/50 [PERSON], належної їй на підставі договору дарування від 06.04.2005 року №923 та 1/5, 1/5 часток власника [PERSON], належними на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2006 року №658, договору міни від 26.05.2006 року №2471, якими фактично користується [PERSON] та чи є технічна можливість встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], та її виділення для користування відповідно до ідеальних часток кожного зі співвласників домоволодіння у праві приватної спільної часткової власності, судовий експерт зазначив, що технічна можливість встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] та її виділення для користування відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників домоволодіння у праві приватної спільної часткової власності, зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], можлива при наявності технічної документації на частку кожного із співвласників домоволодіння за адресою [ADDRESS], тобто, судовим експертом визначено користування земельною ділянкою лише для позивача [PERSON], та не були жодним чином враховані законні інтереси інших співвласників домоволодіння, не визначалися можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою між всіма співвласниками. Окрім того, про що зазначали і відповідач [PERSON] та представники відповідачів, судовим експертом з допущенням помилок в обрахунках, розрахована площа земельної ділянки, зокрема, [PERSON] за висновком експерта належить 135,7 кв.м (678,5х1/5), в той час як [PERSON] належить 2/5 частки домоволодіння [ADDRESS], та розмір земельної ділянки відповідно становить 271, 4 кв.м, а не 135, 7 кв. м як зазначено судовим експертом, [PERSON] належить 230, 6 кв.м (678,5х17/50), в той час як [PERSON] належить лише 7/50 частини домоволодіння та відповідно розмір земельної ділянки має становити 95, 0 кв.м. Судом також відзначається, що земельна ділянка, що знаходиться за адресою [ADDRESS], в натурі не поділена, тобто не має фізичних меж між земельними ділянками, якими користуються співвласники, при цьому в домоволодінні є лише один загальний в'їзд та вхід через фасадну межу, якими користуються всі співвласники, іншого в'їзду та входу не має, двір знаходиться у спільному користуванні. Відповідно до п.19 роз'яснень, викладених у постанові пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. В порядку ч.4 ст.10 ЦПК України судом було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, після дослідження висновку судового експерта та в порядку ст.189 ЦПК України після роз'яснення висновку експертом в судовому засіданні, їх право заявляти клопотання про призначення по справі додаткової або повторної експертизи за наявності достатніх підстав вважати, що висновок судового експерта [PERSON] від 27.01.2014 року є неповним, неясним та необґрунтованим, однак сторони зазначеним правом не скористалися, а суд, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, не наділений повноваженнями про призначення додаткової або ж повторної експертизи за власною ініціативою. Крім того, судом також відзначається, що позивачем пред'явлено також вимоги про виділення йому в користування земельної ділянки загальною площею 106, 9 кв. м, за адресою [ADDRESS], які задоволенню не підлягають, виходячи з того, що зазначена земельна ділянка не приватизована, та знаходиться у спільному користуванні співвласників домоволодіння [ADDRESS]. Як на підстави позовних вимог в цій частині позивач посилався на те, що він неодноразово звертався до Кіровоградської міської ради з заявою про виділення йому у власність земельної ділянки, яка знаходиться під домоволодінням та прибудовою, в свою чергу за відсутності погодження інших співвласників, Кіровоградська міська рада відмовляла йому навіть у прийнятті до розгляду його заяви. Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України, в іншому випадку, звернення позивача з відповідною заявою до органу місцевого самоврядування, зокрема, до Кіровоградської міської ради, до виключної компетенції якої відноситься надання земельних ділянок, які знаходяться на території адміністративно-територіальної одиниці у власність, про передачу йому земельної ділянки у власність, та неприйняття радою відповідного рішення, або ж бездіяльності, було б підставою для звернення позивача до суду з позовом до органу місцевого самоврядування про визнання неправомірною бездіяльності щодо не розгляду його заяви про надання земельної ділянки у власність. Більш того, відповідно до норм Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України встановлено чіткий перелік документів, що посвідчують право на земельну ділянку, при цьому, рішенням суду не може бути надано у користування чи то виділена відповідна земельна ділянка, в розумінні надання правового статусу користувача згідно з положеннями Земельного кодексу України, оскільки це є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування на підставі ст.116 ЗК України. З огляду на викладене вище, виходячи з підстав позову, обставин та фактів, встановлених під час судового розгляду справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою та її виділення в користування, є необґрунтованими, безпідставними, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України,

Outcome: dismissed