Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. Позов мотивований тим, що сім`я, у складі трьох осіб: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] та доньки [PERSON] отримала у приватну власність цілу трикімнатну квартиру загальною площею 81,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру на трьох осіб підтверджується свідоцтвом про право власності. Проте, при оформленні свідоцтва з технічних причин не визначені частки. Вказана обставина стала перешкодою в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька позивачки. А таким чином, вона, отримавши відмову нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину, змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. На підставі вказаного просила суд позов задовольнити та визнати, частки у спільній сумісній власності та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою суду від 10.09.2020 відкрито провадження по справі. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач надала суду заяву про визнання позову. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, завірену копію спадкової справи, яка на запит суду направлена третьою особою, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сім`я, у складі трьох осіб: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] та доньки [PERSON] отримала у приватну власність цілу трикімнатну квартиру загальною площею 81,0 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується свідоцтвом про право власності від 25.04.2000 серія КВ №42916, виданого згідно наказу Головного управління житлового забезпечення від 21 квітня 2000 року №528-С/КІ. Дана інформація також підтверджується інформаційною довідкою КВ-2019 №23710 від 19.06.2019. Вказана квартира зареєстрована як ціла, за трьома особами. В довідці Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 110/808-К-780 від 10.10.2019 року вказано, що з технічних причин у свідоцтві про право власності не встановлено частини, які належать кожному із співвласників. Співвласник квартири - [PERSON] 10.10.2009 зареєструвала шлюб з [PERSON] , внаслідок чого змінила прізвище на [PERSON] . Дане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] - батько позивача. Вказане підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 10.01.2019. За заповітом від 31.10.2015, посвідченим державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Браславською О.Г., спадкодавець все своє майно заповідав доньці, [PERSON] . Після смерті спадкодавця, у встановлені законом строки, позивач звернулася до Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. За наслідками розгляду зазначеної заяви, позивач від Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори отримала відмову в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Так, Постановою від 26.07.2019 №2459/02-31 державним нотаріусом Шапченко М.І. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що належала померлому [INFO] [PERSON] , оскільки частка померлого у свідоцтві про право власності не визначена, а нотаріус не наділений повноваженнями самостійно визначати частку померлого у спільній частковій власності. Вказаною постановою нотаріусом, в силу покладених на нього обов`язків, роз`яснено право на звернення до суду з зазначеного питання. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, дане передбачене статтею 1223 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Спосіб захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного права належить позивачеві. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Нормативно-правовим обґрунтуванням підстав для задоволення позову щодо визначення часток у спільній власності є наступне. Нормами ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності, при цьому, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною другою статті 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до частини першої, другої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. (п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року N 24-753/0/4-13). Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved