Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач 06 жовтня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, вказуючи, що з відповідачем по справі 12 жовтня 1996 року вони зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON], який на даний час проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні, оскільки відповідач у справі проживає окремо від них і матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Оскільки [PERSON] є батьком їх малолітнього сина, проживає від родини окремо, має постійне місце роботи і отримує заробітну плату, за віком і станом здоров'я може сплачувати аліменти на утримання дитини, просила постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Позивач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, 21 жовтня 2016 року звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала і просить їх задовольнити у повному обсязі (а.с.15). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, 21 жовтня 2016 року звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову у зазначеному в ньому розмірі не заперечує (а.с.13). У зв'язку з заявами осіб, які беруть участь у справі про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позовних вимог відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом у судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 жовтня 1996 року. Як вбачається із позовної заяви, сторони у справі фактично припинили шлюбні відносини. 21 жовтня 2016 року Пологівським районним судом Запорізької області розглянутий позов між тими ж самими сторонами про розірвання шлюбу. Позивач з дитиною проживають окремо від відповідача (а.с.2). З копії свідоцтва про народження судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до частин першої і другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як вбачається з ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Із позовної заяви і доданих до неї матеріалів судом встановлено, що дитина проживає разом з матір'ю, відповідач у справі працездатний, аліменти нікому не сплачує, має постійне місце роботи і отримує заробітну плату, за віком і станом здоров'я може сплачувати аліменти на утримання дитини, визнає у повному обсязі заявлені до нього позовні вимоги, у тому числі й заявлений розмір аліментів. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача від дня пред`явлення позову, тобто з 06 жовтня 2016 року, і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд керується положеннями ч.3 ст.88 ЦПК України, відповідно до якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір у даній справі у сумі 551,20 грн. суд стягнує з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved