Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON]І, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 24.10.2001 року між сторонами було укладено шлюб, який було розірвано, згідно рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 28.12.2017 р. Від шлюбу у сторін народилася [PERSON] [INFO]. Позивач просила стягувати з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі по 1500 грн., щомісячно на дитину, до досягнення дитиною повноліття. Необхідність стягнення аліментів обґрунтовано тим, що відповідач у добровільному порядку матеріально дитину не утримує, однак має можливість так як працює за кордоном. Справа до суду надійшла 17.04.2018 року та була призначена до підготовчого судового розгляду на 24.05.2018 рік, 24.05.2018 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 14.06.2018 рік, 14.06.2018 року, справу відкладено на 04.07.2018 рік, у звязку з заявою представника позивача, 04.07.2018 року, справу відкладено на 10.09.2018 рік, у звязку з заявою представника відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, посилається на зазначені в позові обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Не заперечує проти обставин, які викладені в позовній заяві, щодо того, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, та те, що [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO]. Вказує на те, що свідоцтво про народження дитини є не легалізоване в Україні, просив відмовити в позові повністю у звязку з тим, що [PERSON] є неналежним позивачем так як дитина проживає з дідусем та бабусею а позивачка знаходиться за межами України. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.9). Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сімї, зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, нарівні із матірю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дітей, аліментів на її утримання. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" встановлено прожитковий мінімум з 1 січня для дітей віком від 6 років в сумі 1860 гривні. Дитина відповідача перебувають саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення в законодавчо закріпленому розмірі, яке їм зобовязані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, їхні батьки. Тобто, обовязок забезпечення дітям встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дітей, виходячи з чого, суд знаходить запрошений позивачем розмір аліментів, завищеним і не можливим до стягнення із відповідача. Суд вважає, що розмір аліментів повинен складатися із суми в 1150 гривень і такий розмір аліментів в сукупності із обовязком матері по утриманню дітей буде забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дитини сторін. Визначену суму аліментів на утримання дитини, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 17 квітня 2018 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Твердження представника\~відповідача,\~щодо неналежності\~позивача,\~суд не\~бере до\~уваги,\~так як\~відповідно до\~довідки Ропчанської сільської ради, № 29 від 26.03.2018 року, (а.с.12) листа Ропчанської сільської ради №356 від 10.08.2017 року (а.с.17), Акту обстеження від 19.02.2018 року, (а.с.13), встановлено, що дитина сторін навчається у Ропчанській ЗОШ і відвідує спортивний гурток, а проживає в [INFO], де також проживає позивач та дід з бабою дитини. Тобто висновки відповідача, щодо не проживання дитини з матірю, є надуманими і не відповідає дійсності. Крім того суд вважає неправильними висновки відповідача, щодо нелегалізації свідоцтва про народження дитини, оскільки спір стосується утримання дитини а не її народження. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у звязку з тим, що дитина сторін проживає з матірю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітньої дитини, а будь-які інші грошові, а також аліментні обовязки у відповідача відсутні.

Outcome: partial