Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], де просив ухвалити рішення, яким зобов»язати [PERSON] передати йому, як спадкоємцю за законом після померлої матері [PERSON], правовстановлюючі документи, а саме свідоцтво про право власності та технічний паспорт на будинок № 10 по провулку Тихому в м. Кременчуці Полтавської області. До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову шляхом подачі письмової заяви та просив суд визнати за ним, як за спадкоємцем за законом після померлої матері [PERSON], право власності на будинок з господарськими спорудами по провулку Тихому, 10 в м. Кременчуці Полтавської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що 03.05.2005 року померла бабуся позивача [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку № 10 по провулку Тихому в м. Кременчуці Полтавської області. Після її смерті спадщину прийняла матір позивача [PERSON], але оформити її на своє ім»я не встигла та померла 05.05.2013 року. [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, у встановлений строк подав заяву про прийняття спадщини, але отримав постанову нотаріуса про відмову в оформленні на своє ім»я права власності через втрату документа, що посвідчує право власності на домоволодіння [PERSON] [PERSON] вважав, що правовстановлюючі документи на будинок знаходилися у його сестри відповідачки [PERSON], але при особистій зустрічі остання це категорично заперечила. Відсутність правовстановлюючих документів позбавляє позивача можливості зареєструвати своє право власності на спадок. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, надала суду письмову заяву, де змінені позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, вказала, що вона є рідною сестрою позивача по матері, розгляд справи просила проводити без її участі. Також вказала, що у неї відсутні будь-які правовстановлюючі документи на домоволодіння та на спадщину вона не претендує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Суду пояснив, що він по матері є братом позивача та відповідачки [PERSON] Заяви про прийняття спадщини після померлої матері він не подавав, оскільки на спадок не претендує. Вважає, що будинок повинен належати його братові, [PERSON] Правовстановлюючих документів на будинок у нього немає. Вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.ст.1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1220 ЦПК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст..1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1258 цього Кодексу встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦПК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено в судовому засіданні 03.05.2005 року померла [PERSON]. Після померлої [PERSON] (до шлюбу «Бабіченко», що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ЯУ № 943279 від 18.08.1952 року) заведена спадкова справа № 907/05, де єдиною спадкоємицею зареєстрована її донька [PERSON]. Вказані обставини підтверджені листом [PERSON] кременчуцької державної нотаріальної контори від 25.09.2015 року № 1280/01-16, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.05.2015 року. 05.05.2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-КЕ № 239908 від 07.05.20013 року. [PERSON] кременчуцької державної нотаріальної контори від 25.09.2015 року № 1280/01-16 та постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.05.2015 року також підтверджено, що [PERSON] спадщину після померлої матері прийняла, але свідоцтво про право власності на спадщину не оформила. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та нотаріусом заведена спадкова справа №4/15 щодо майна померлої. Спадкоємцями за законом першої черги після померлої [PERSON] є її діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується письмовими доказами, зокрема: копією свідоцтва про народження [PERSON] серії 1-КЕ №037645 від 11.12.2006 року, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії ІІ-АВ № 514526 від 06.04.1971 року, копією повторного свідоцтва про народження [PERSON] серії 1-КЕ № 052011 від 11.09.2007 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу від 26.08.2015 року та копією акта про припинення шлюбу № 108 від 02.08.1960 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25.08.2015 року. Згідно повідомлення [PERSON] кременчуцької державної нотаріальної контори від 25.09.2015 року у встановлений строк позивач [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, від інших спадкоємців заяви відсутні. Вказані обставини також підтверджені постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.05.2015 року та не заперечуються відповідачами в справі. Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.05.2015 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться про провулку Тихому, б.10 в м. Кременчуці, та належав [PERSON], померлій 03.05.2005 року, відмовлено у зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Таким чином, судом встановлено відсутність можливості оформлення права на спадщину позивачем у державній нотаріальній конторі без вирішення спору в судовому порядку. Згідно із ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст.392 ЦК України\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обовязки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. В силу ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящих № 399/17 від 20.09.1961 року «Про визнання права власності та встановлення прав землекористування в кварталі № 300, 1-го Занасипу міста Кременчука» ухвалено визнати право власності на домоволодіння та зареєструвати площі земельних ділянок громадянам, в тому числі по провулку Тихому, 10 - за [PERSON], яка в 1937 році збудувала на захопленій земельній ділянці будинок, зареєструвати площу земельної ділянки 555 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Крюківської районної Ради народних депутатів міста Кременчука Полтавської області № 375/5 від 10.11.1988 року визнано право власності на літню кухню, літ. «Б», розміром 2,90х4,28м, тамбур, літ. «а-1», розміром 1,70х1,55м, сарай, літ.»б», розміром 2,04х2,91м, погрібник, «В,вп», розміром 2,40х1,90м за [PERSON] по провулку Тихому, 10 в м. Кременчуці; зобов»язано [PERSON] зареєструвати будівлі в бюро технічної інвентаризації; дозволено власникам будинку користуватися самочинно зайнятою ділянкою землі площею 25 кв.м. під город без права забудови і посадки дерев. Отже, спірний житловий будинок був збудований [PERSON] у 1937 році, що підтверджено копією рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради депутатів трудящих № 399/17 від 20.09.1961 року та технічним паспортом, а рішенням від 20.09.1961 року визнано за нею право власності на вказане нерухоме майно. Згідно наданого позивачем технічного паспорту, розташовані на земельній ділянці споруди побудовані у 1937 році (будинок) та у 1962 році (сарай з погрібником, літня кухня). У 1961 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року встановлював норму, за якою земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Отже,з моменту винесення рішення від 20.09.1961 року [PERSON] набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження будинком № 10 з господарськими будівлями по провулку Тихому в м. Кременчуці Полтавської області. За приписом ч.1\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. При цьому поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на майно, що входить до складу спадщини" не є тотожними і законодавець пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норми ч.5\~ст.1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] за життя прийняла спадщину після померлої матері [PERSON], а позивач [PERSON] у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON], але не оформив спадкові права у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved