Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

В листопаді 2012 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання від №10132 від 12.04.2007 року в порядку Закону України «Про захист прав споживачів». Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала наступним. 12.04.2007 року між [PERSON] та ДП «Криворізька теплоцентраль» в наслідок відмови з боку відповідача до укладання договору реструктуризації зареєструвати лічильник гарячої води був підписаний договір реструктуризації заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання в сумі 7147,01 грн. без зазначення періодів виникнення заборгованості, котра виникла коли вона була неповнолітньою, перебувала на утриманні батьків і не була зобов'язана особисто сплачувати комунальні послуги. На підтвердження зазначеного вказала, що 18 жовтня 2006 року вона придбала лічильник гарячої води №8371692. Після придбання лічильника позивачка звернулася до відповідача з заявою про реєстрацію лічильника, оскільки відповідач є єдиним у місті Кривому Розі постачальником теплової енергії та гарячої води споживачам, та єдиний має право встановлення та реєстрації лічильників для обліку вказаних послуг. Звернутися до іншої особи для встановлення та реєстрації лічильника позивачка не могла. Лічильник був встановлений та зареєстрований лише після підписання позивачкою договору про реструктуризацію заборгованості, що підтверджується технічними умовами на встановлення лічильника підписаними сторонами 16.04.2007 року, та актом підключення лічильника тепла від 03.05.2007 року. Також позивач зазначила, що договір не відповідає вимогам Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати зажитлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» №554-ІV від 20 лютого 2003 року, Закону України «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій іжитлово-комунальні послуги що утворилися станом на 01.12.2006 року» №498-V від 20 грудня 2006 року, не відповідає формі, встановленій «Порядком погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 р. N 976, договір укладений з порушенням порядку укладання даного виду договорів, який визначений вказаною постановою КМУ, а також що відповідач без спеціального закону не мав право укладати договір реструктуризації згідно статуту та чинного законодавства, що безнадійна заборгованість не повинна була бути включена в договір, а також що вона не мешкала в квартирі з 2001 року до 2007 року, і заборгованість повинна була бути нарахована з врахуванням цих обставин. Позивачка вважає, що зловживаючи монопольним становищем на ринку послуг з надання теплової енергії та гарячого водопостачання, відмовляючись з жовтня 2006 року до квітня 2007 року зареєструвати лічильник відповідач змусив позивачку 12 квітня 2007 року підписати договір реструктуризації боргу за теплову енергію та гаряче водопостачання який виник за період до 01 січня 2003 року, який відповідно до Закону України «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і комунальні послуги, що утворилися станом на 01 грудня 2006 року» від 20 грудня 2006 року не підлягає реструктуризації. Позивач зазначила, що ціна в договорі визначена неналежним чином з порушенням діючого законодавства України, оскільки на час укладення договору позивач не працювала і не мала доходу, виходячи з розміру якого повинен визначатися розмір платежів за договором реструктуризації, що передбачено положеннями ст. 1 ЗУ «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій іжитлово-комунальні послуги що утворилися станом на 01.12.2006 року та ст. 1 ЗУ«Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» від 20 лютого 2003 року, згідно якої на період погашення реструктуризованої заборгованості загальна сума платежів, що вносяться громадянами на оплату поточних платежів та платежів по погашенню реструктуризованої заборгованості, не повинна перевищувати 25 відсотків доходів, що визначаються при нарахуванні субсидій для працюючих громадян, і 20 відсотків - для пенсіонерів та інших осіб, які отримують будь-які види соціальної допомоги. В договір не включені платежі за договором про надання послуг з теплопостачання від 12.04.2007 року між відповідачем та її батьком [PERSON] Також позивачці під час підписання договору в порушення вимогст. 15 ч. 1 , 1 та 2 Закону України «Про захист прав споживачів» не була надана інформація про розмір заборгованості за кожний місяць, нормативні акти, відповідно до яких вона повинна здійснити оплату наданих послуг за час коли вона була неповнолітньою, та про наявність нормативних актів, які регламентують проведення реструктуризації заборгованості за комунальні платежі, які виникли після 01 січня 2003 року. Тобто відповідач з метою укладення договору про реструктуризацію навмисно не повідомив позивачці вказану інформацію. Відповідач включив у типові умови договору несправедливі умови, оскільки згідно діючого законодавства на неї не міг бути покладений обов'язок сплачувати комунальні платежіза той період, коли вона була неповнолітньою, оскільки вона перебувала на час виникнення заборгованості на утриманні батьків відповідно до положень Сімейного Кодексу України. Таким чином на думку позивачки відповідач вдався до нечесної підприємницької практики при укладенні договору про реструктуризацію. Позивач зазначила, що згідно ч. 2 ст. 627 ЦК України та рішення Конституційного суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Вона відповідно до змісту положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» на час виникнення заборгованості не була споживачем комунальних послуг, оскільки не укладала з відповідачем договору про теплопостачання та на момент виникнення заборгованості не мала повної цивільної правоздатності і перебувала на утримання своїх батьків [PERSON] та [PERSON] Договір про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води та водовідведення від 12.04.2007 року №2004070069, був укладений саме між останнім та ДП «Криворізька теплоцентраль». В січні 2013 року позивачка уточнила позовні вимоги в зв'язку з тим, що в ході судового розгляду відповідач надав суду документи з підписом від імені директора ДП «Криворізька теплоцентраль» [PERSON] в яких підпис від імені останнього суттєво відрізнявся від його ж підпису в спірному договорі. В уточнених позовних вимогах позивачка вказала, що договір є недійсним відповідно до положень ст. 203 ч. 1 ЦК України не відповідає вимогам законодавства України, а саме вимогам ст. 207 ЦК України. Згідно ч. 2 вказаної норми закону правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Однак, договір про реструктуризацію підписаний, особою, яка всупереч статуту підприємства не була на це уповноважена. Це випливає з того, що підпис в договорі від імені директора підприємства-відповідача [PERSON] не відповідає дійсному підпису останнього, котрий міститься в наданих відповідачем суду наказах: від 06.01.2005 року №4, від 08.01.2004 року №8, від 21.01.2006 року №44, від 2007 року №65, від 01.2009 року №42. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримав повністю з викладених в позові підстав, та додатково пояснив, що підписати договір позивачку змусив відповідач, коли вона прийшла зареєструвати лічильник на гарячу воду їй поставили умову, що зареєструють лічильник лише після того, як вона укладе договір реструктуризації заборгованості. Підпис на спірному договорі позивача не створює презумпцію правомірності правочину. Також представник зазначив, що строк позовної давності за позовними вимогами не сплив, оскільки перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК України - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про порушення своїх прав під час укладенні договору позивачка дізналася лише в 2012 році після того, як відповідач почав вимагати погашення заборгованості за договором реструктуризації, і вона звернулася на консультацію до адвоката. При вирішенні цього питання слід враховувати рішення Конституційного суду 15-рп/2011 від 10.11.2011 року. Окрім того представник позивача зазначив, що строки позовної давності щодо позовних вимог про недійсність договору реструктуризації з підстав підписання договору від ДП «Криворізька теплоцентраль» особою яка не мала на це право, почали перебіг лише з квітня 2013 року, коли відповідачем були надані суду накази про облікову політику ДП «Криворізька теплоцентраль» за підписом [PERSON], який не відповідав підпису в договорі реструктуризації. Крім того, про існування наказу директора ДП «Криворізька теплоцентраль» [PERSON] №326 від 05.09.2003 року, яким встановлення та реєстрація лічильників гарячого водопостачання проводиться лише за наявності у споживача договору про реструктуризацію заборгованості, позивачці нічого не було відомо до 06.03.2014 року. Також представник позивача зазначив що після допиту свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] представник відповідача визнав факт підписання договору реструктуризації заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання від №10132 від 12.04.2007 року не [PERSON], а [PERSON] Оскільки в договорі зазначено, що договір від ДП «Криворізька теплоцентраль» підписаний в особі [PERSON], котрий діє на підставі статуту, і незазначено, що договір укладений в особі [PERSON], котра діє на підставі довіреності, котра не була надана суду, немає підстав вважати, що у останньої були повноваження на укладання договорів в інтересах підприємстваі від імені директора [PERSON] Представник позивача просив не застосовувати реституцію в разі визнання договору недійсним. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав як за первинним так і за уточненим позовом. Зазначив що договір був укладений зі споживачем [PERSON] на підставі статуту та норм Цивільного Кодексу України, договір є типовим, його форма затверджена наказом керівника підприємства, але зазначений наказ на підприємстві відсутній. Договір не укладався в порядку Законів України про реструктуризацію заборгованості від 2003 та 2006 років і процедура передбачена постановою КМУ № 976 підприємство не повинно було дотримуватися. Чому договір «Про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води та водовідведення» №20040700069 укладений не за позивачем, а з іншою особою [PERSON] представник відповідача пояснити не зміг. Також представник відповідача вказав, що позивачка не зважаючи на те, що вона на час виникнення заборгованості була неповнолітньою та перебувала на утриманні своїх батьків, була зобов'язана погасити заборгованість, а тому договір не суперечить вимогам закону, представники підприємства не змушували позивача до укладення договору реструктуризації, відмовляючись встановлювати та реєструвати лічильник гарячої води і подібні накази на підприємстві відсутні. Представник відповідача суду пояснив, що договір підписаний саме директором ДП «Криворізька теплоцентраль» [PERSON], але чи відповідає дійсному підпису останнього не може сказати, оскільки не є експертом. Стосовно того, хто виконав підпис від імені [PERSON] в спірному договорі представник відповідача вказав, що йому це начебто невідомо. Після допиту в судовому засіданні свідка [PERSON], котрий в категоричній формі зазначив, що в оригіналі договору, наданому йому для огляду в судовому засіданні міститься не його підпис, хто підписав договір він пояснити не може, але право підпису таких договорів мав [PERSON], та допиту останнього, котрий заперечив свій підпис у вказаному договорі, та допиту свідка [PERSON], котра підтвердила свій підпис в договорі, представник відповідача визнав, що спірний договір підписаний не [PERSON], а [PERSON] При цьому представник відповідача зазначив, що вважає, що правомірність підпису договору [PERSON] підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні 06.03.2014 року представник відповідача надала документи, які на її думку підтверджують право [PERSON] підписувати договору від імені підприємства, що договір укладався в порядку законодавства про реструктуризацію заборгованості населення за комунальні послуги, що в заяві позивача про укладення договору про реструктуризацію вказаний розмір її доходів, умови договору є типовими затвердженими згідно законодавства і відповідає його вимогам, у тому числі і формі, встановленій «Порядком погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги» та згідно «Порядку погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 р. N 976. Представник відповідача визнала дійсність на момент укладення спірного договору наказу директора ДП «Криворізька теплоцентраль» [PERSON] №326 від 05.09.2003 року, яким встановлення та реєстрація лічильників гарячого водопостачання проводиться лише за наявності у споживача договору про реструктуризацію заборгованості. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що квартира [ADDRESS] житловою площею 29,2 кв.м. на підставі ордера 039945 від 16.10.91 року виданого бюро по обміну жилих приміщень Криворізької міської ради (а.с. 25) була надана у користування [PERSON], котра була матір'ю [PERSON] [PERSON] була основним наймачем, а [PERSON] та її батько [PERSON] користувалися квартирою як члени сім'ї основного наймача квартири. З 1995 року [PERSON], котрий був на той час наймачем квартири, фактично не мешкав в квартирі. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 01.08.2001 року відділом РАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №1305 від 01.08.2001 року(а.с. 24). Згідно довідки Виконкому Жовтневої у місті ради від 22.02.2007 року за №м-127/12.1 (а.с. 27) фінансово-лицевий рахунок на квартиру без згоди [PERSON] був переоформлений на [PERSON] відповідно до виписки з фінансово-лицевого рахунку на квартиру №630070069 від 19.03.07 року, котрий був основним квартиронаймачем є [PERSON].(а.с. 25) разом з яким була зареєстрована його донька [PERSON] Факт не проживання [PERSON] в квартирі підтверджується актом КЖП №38 від 18.01.2007 року відповідно до якого [PERSON] не мешкав та не з'являвся в зазначеній квартирі з 1995 року(а.с. 22). Також актом КЖП №5 (а.с. 23) підтверджується той факт, що [PERSON] не мешкала в квартирі з 1994 рокудо 2007 року. Остання до досягнення 18 років, тобто до 16.03.06 року,проживала у бабусі [PERSON] в квартирі останньої за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] стала мешкати в квартирі з березня 2006 року. Остання до 28 лютого 2007 року навчалася в навчальному закладі - «Криворізький коледж економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Криворізький економічний університет імені Вадима Гетьмана», що підтверджується копією диплому, додатком до диплому та довідкою (а.с. 20). Зазначені обставини підтверджуються також рішенням Жовтневого суду м. Кривого Рогу від 09 жовтня 2007 року(а.с. 17-18). В листопаді 2006 року між КЖП №36 та [PERSON] був укладений договір «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території №1868 (а.с. 28). 18 жовтня 2006 року позивачка придбала лічильник гарячої води №8371692, що підтверджується гарантійним талоном виробника ДП «Метрон-Україна» (а.с. 52). Після придбання лічильника позивачка звернулася до відповідача з заявою про реєстрацію лічильника (а.с. 51). 12.04.2007 року між [PERSON] та ДП «Криворізька теплоцентраль» в особі [PERSON] був укладений договір «Про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води та водовідведення» №20040700069 (а.с. 53). Аналогічний договір з [PERSON] згідно пояснень сторін та наданих суду письмових доказів не укладався. 12.04.2007 року [PERSON] звернулася з письмовою заявою до відповідача про укладення договору реструктуризації заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання без зазначення розміру своїх доходів, що підтверджується копією заяви (а.с. 13). В цей же день між [PERSON] та ДП «Криворізька теплоцентраль» був підписаний договір «Реструктуризації заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання»№10132 в сумі 7147,01 грн. З договору не вбачається за який період виникла заборгованість в сумі 7147 грн. 01грн. 16.04.2007 року між позивачем та відповідачем були погоджені Технічні умови на встановлення лічильника №45114. Час звернення [PERSON] до ДП «Криворізька теплоцентраль» з письмовою заявою про встановлення та взяття на облік лічильника теплової енергії (гарячого водопостачання), судом не встановлений, оскільки згідно пояснень представника відповідача в судовому засідання вказана заява не збереглася. Згідно копії витягу з Оперативного журналу звернення громадян по питанням опломбування прибору обліку гарячої води за період 02 грудня 2006 року до 17 травня 2007 року (а.с. 143), сторінка за 16.04.2007 року, міститься запис «[PERSON] [NUMBER] [ADDRESS]» та підпис. Графа в котрій зроблений вказаний запис має №45114 який співпадає з номером Технічних умов на встановлення лічильника. Вказана обставина на думку суду свідчить про те, що в зазначеному журналі зареєстроване не звернення відповідачки, а номер вказаних технічних умов. 03.05.2007 року між [PERSON] та ДП «Криворізька теплоцентраль» був складений акт підключення лічильника тепла (гарячого водопостачання) (а.с. 55). Відповідно до ст. 203 ч. 1 ЦК України в редакції від 16.01.2007 року, яка діяла на час укладення договору, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Згідно ч. 3 цієї ж статті волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Положеннями ст. 215 ч. 1 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї ж статті передбачено в разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 628 ч. 1 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно положень ст. 638 ч. 1 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Інформація, яка повинна бути надана до моменту укладення однією зі сторін є частиною пропозиції та істотною умовою договору, оскільки обов'язковість її оприлюднення прямо передбачена Законом. За змістом ч.1 ст. 628 ЦК України, абзацу 2 ч.3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства. До актів законодавства, котрими регулюються правовідносини з надання комунальних послуг та укладення договорів про реструктуризацію заборгованості зокрема відносяться: Закон України про захист прав споживачів» з врахуванням Рішення Конституційного суду 15-рп/2011 від 10.11.2011 року, Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Закон України «Про теплопостачання», Закон України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію»№554-ІVвід 20 лютого 2003 року, Закон України «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і комунальні послуги, що утворилися станом на 01 грудня 2006 року»№498-V від 20 грудня 2006 року, Житловий Кодекс України, Сімейний Кодекс України, «Порядок погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 р. N 976, «Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630. Договір «Про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання» від №10132 від 12.04.2007 року між [PERSON] та ДП «Криворізька теплоцентраль» укладений з порушенням вище перелічених законодавчих актів України. Про наявність в діях відповідача під час укладення договору агресивної підприємницької діяльності та примушування позивачки до укладання спірного договору реструктуризації заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання, та як наслідок відсутності у [PERSON] вільного волевиявлення на укладення спірного договору, підтверджується тим, що спірний договір був укладений після придбання позивачем 18.10.2006 року лічильника гарячого водопостачання та погодженням 16.04.2007 року між сторонами технічних умов на встановлення лічильника. Крім наведеного, зазначені обставини підтверджуються наданими суду представником відповідача ДП «Криворізька теплоцентраль» копіями документів, які також підтверджують ту обставину, що оспорюваний договір є типовим, укладався у відповідності до ЗУ «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію». Зокрема суду надані розпорядження Міського голови м. Кривого Рогу від 19.08.2005 року №487, на підставі, у тому числі, Постанови КМУ №976 від 27.06.2003 року «Про затвердження Порядку погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги», відповідно до якої була створена відповідна комісія до складу якої увійшов директор ДП «Криворізька теплоцентраль» [PERSON] Згідно наказу директора ДП «Криворізька теплоцентраль» від 05.09.2003 року №326 «Про роботу підприємства по виконанню Закону України про реструктуризацію заборгованості» наказано: «Відділу розрахунків з дебіторами - провести інвентаризацію заборгованості громадян по кожному житловому приміщенню станом на 01.07.2003 року. Абонентському відділу - на підставі складених списків інвентаризації запросити громадян, які мають заборгованість, для укладення угоди про реструктуризацію заборгованості. Відділу збуту, відділу розподілу та контролю - надання послуг по тепловодопостачанню, приймання в експлуатацію та пломбування лічильників гарячого водопостачання проводити тільки при наявності у споживача договору на реструктуризацію заборгованості. Строк - постійно. Контролювати заключення договорів по реструктуризацію заборгованості … за спожиті теплоенергоресурси підлеглим персоналом. Строк - постійно». Згідно Вказівки директора ДП «Криворізька теплоцентраль» [PERSON] від 11.09.2003 року №ОД-13 створена комісія з питань укладання угод до складу якої, у тому числі, увійшла [PERSON] Відповідно до п. 3 зазначеної Вказівки комісії доручено контролювати складання угод за умов, що потребують комісійного розв'язання, не допускаючи порушення норм законодавства щодо строків розрахунків, з обов'язковим урахуванням можливостей споживача. Згідно п. 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, у квартирі роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Тому звернутися до іншої особи для встановлення та реєстрації лічильника позивачка не могла. Відповідно до зазначених Наказу та Вказівки членам комісії не було делеговане право підпису договорів від імені ДП «Криворізька теплоцентраль», а також комісія була зобов'язана враховувати доходи споживача, які згідно діючого законодавства встановлюються на підставі довідки про доходи, форма якої затверджена Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 27.08.2004 року №192. Відповідачем не були надані суду документи на підтвердження належного виконання Наказу від 05.09.2003 року №326 та Вказівки від 11.9.2003 року №ОД-13, а саме: списки інвентаризації, документи на підтвердження [PERSON] для укладення договору реструктуризації та документ, на підставі якого були встановлені її доходи перед підписанням договору. Не відповідність спірного договору вимогам законодавства України також підтверджується наступним. Згідно виписок з особового рахунку [NUMBER] заборгованість за теплову енергію та гаряче водопостачання на момент укладення спірного договору становила на березень 2007 року 7347,01 грн.. Вказана заборгованість виникла за період з 1996 року по лютий 2007 року і становила по періодам: з 01.11.1996 року по 31.12. 99 року 1480,37 грн.; на грудень 2000 року - 1960,84 грн.; на грудень 2001 року- 2661,34 грн.; на грудень 2002 року - 3211,11 грн.; на грудень 2003 року 3868,грн.; на грудень 2004 року 4660,14 грн.; на грудень 2005 року - 5526,24 грн.; на грудень 2006 року - 6592,35 грн.; на березень 2007 року - 7347,01 грн.. 22 січня 2010 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 19). Виходячи з встановлених судом обставин на момент виникнення заборгованості в сумі 7147,01 грн. згідно виписок з особового рахунку [NUMBER] за період з 01.11.1996 року [PERSON] була неповнолітньою до 16.03.2006 року, а до 28 лютого 2007 року навчалася на денному відділенні «Криворізький коледж економіки та управління Державного вищого навчального закладу «Криворізький економічний університет імені Вадима Гетьмана», що підтверджується довідкою №365 від 15.11.2006 року. Таким чином, судом встановлено, що до 28 лютого 2007 року [PERSON] перебувала на утриманні батька [PERSON] відповідно до ст. 180 та 199 ч. 1 СК України, відповідно до вимог яких батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а в разі якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Факт отримання аліментів в першому кварталі 2007 року підтверджується довідкою Криворізької Північної МДПІ Дніпропетровської області Державної податкової служби від 22.01.2013 року №757 (а.с. 74). Цією ж довідкою підтверджується факт відсутності будь-яких доходів у позивача в другому кварталі 2007 року на момент підписання договору реструктуризації. Згідно копії трудової книжки позивачки остання почала працювати лише з 02.08.2007 року (а.с. 49-50). Згідно письмового повідомлення від 19.09.2007 року надісланого абоненту [PERSON] відповідачем ДП «Криворізька теплоцентраль» відповідно до Закону України «Про реструктуризацію заборгованості по квартирній платі, платі за комунальні платежі, використаний газ та теплову енергію» останньому була зроблена пропозиція укласти договір реструктуризації заборгованості за використану теплову енергію в сумі 7251 грн., що підтверджується відповідною письмовою пропозицією. Зазначена обставина свідчить про те, що саме [PERSON] на час виникнення заборгованості був споживачем та основним квартиронаймачем. Вказаний письмовий доказ представник відповідача в судовому засіданні не оспорював. Відповідно до положень ч. 6 ст. 11 ЦК Україниу випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором. Згідно ст. 13 ч. 1 та ст. 14 ч. 1 ЦК України цивільні права та обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Положеннями ст. 25 ч. 3 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов'язки може пов'язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Нормами ст. 30 ч. 2 ЦК України передбачає, що обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 31 ч.1 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має правосамостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Згідно ст. 32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу:1. фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку). 2. Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Статтею 33 ЦК України визначені межі цивільної відповідальності неповнолітньої особи, а саме: 1. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. 2. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Якщо у неповнолітньої особи недостатньо майна для відшкодування збитків, додаткову відповідальність несуть її батьки (усиновлювачі) або піклувальник. Нормами ст. 34 ч. 1 ЦК України встановлено, що повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття). Згідно ст. 61 ЖК України договір найму житлового приміщення є типовим і укладається з квартиронаймачем. Згідно типового договору найму житлового приміщення за різні періоди, які затверджувалися: Постановою Ради міністрів УРСР від 11.08.1998 року №243; Постановою КМУ від 22.07.1998 року №939; Постановою КМУ від 12.07.2005 року №560, включає в себе зобов'язання здійснювати оплату комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК України лише повнолітні члени сім'ї наймача несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність, за зобов'язаннями, що випливають з зазначеного договору, у тому числі і передбачений ст. 67 ЖК України обов'язок здійснювати оплату комунальних послуг. Отже виходячи з зазначених норм житлового законодавства позивачка до досягнення нею повноліття не мала статусу квартиронаймача, а отже і не мала відповідних обов'язків. Тому, виходячи з перелічених норм матеріального права [PERSON] не була зобов'язана сплачувати заборгованість за комунальні послуги з надання теплової енергії та гаряче водопостачання, яка виникла до 28 лютого 2007 року, а отже не була зобов'язана укладати договори про їх реструктуризацію, оскільки вона не несе відповідальності за виникнення заборгованості. [PERSON] на час виникнення заборгованості була неповнолітньою і до 28.02.2007 року перебувала на утриманні батьків, а тому не могла нести солідарну відповідальність у договорі найму жилого приміщення разом з її батьками. Згідно зі ст. 511 ЦК України зобов'язання батьків не створює обов'язку для третьої особи, тобто для [PERSON] Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщоінше не передбачено законом. Виходячи зі змісту ст. 521 та 513 ЦК України договір про заміну квартиронаймача та заміну боржника у зобов'язанні стосовно комунальних платежів повинен був бути укладений в письмовій формі. На теперішній час такого договору не існує, а договір реструктуризації заборгованості за своїм змістом не є договором про заміну боржника у зобов'язанні. Тому згідно зі ст. 527 та 528 ЦК України зобов'язання повиннов иконуватися належними сторонами і не може бути покладене замість [PERSON] на [PERSON] Це підтверджується і листом позивача від 19.09.2007 року з пропозицією до [PERSON] укласти договір на реструктуризацію заборгованості на суму 7252 грн. Таким чином, договір №10132 від 12.04.2007 року, укладений між [PERSON] та позивачем про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання не є правочином щодо зміни кредитора у зобов'язанні, а також не відповідає вимогам вище перелічених норм законодавства і є недійсним. Крім того, в договорі не зазначено на підставі чого [PERSON] зобов'язана здійснювати погашення заборгованості, оскільки договору між нею та позивачем про надання послуг з надання теплової енергії та гарячого водопостачання. Згідно з чинним законодавством зобов'язання може виникати лише на підставі договору або закону. Тобто на момент укладення вищевказаного договору не було ніяких правових підстав Крім того, відповідно до положень ст. 207 ч. 2 ЦПК України правочин вважається таким, щовчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на цеїї установчими документами, довіреністю, законом абоіншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Порушення відповідачем вимог вказаної норми цивільного законодавства України підтверджується показами свідків. Так, допитана в судовому засідання свідок [PERSON] пояснила, що в 2007 році вона працювала в абонентському відділі ДП «Криворізька теплоцентраль», форму договору склали юристи, вона мала підпису замість [PERSON] на підставі довіреності, а тому вважає свої дії правомірними. Зазначені свідчення про правомірність підпису спірного договору між [PERSON] та ДП «Криворізька теплоцентраль» від 12.04.2007 року від імені якого згідно тексту договору діяв [PERSON], суд не приймає до уваги, виходячи з того, що [PERSON] не зазначена в договорі, довіреність на її ім'я суду не надана, в вище перелічених Наказі від 05.09.2003 року №326 та Вказівці від 11.9.2003 року №ОД-13 їй право підпису на договорах в інтересах підприємства не делеговане. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що в 2007 році він займав посаду директора ДП «Криворізька теплоцентраль». В наданому йому для ознайомлення оригіналі договору підпис від його імені виконаний не ним, а невідомою йому особою. Наскільки він пам'ятає право підпису ним було у вказаний період часу делеговане [PERSON] Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що в 2007 році він мав право підпису договорів від імені підприємства. В наданому йому для знайомлення оригіналу договору від імені [PERSON] міститься підпис [PERSON] Чи мала остання права підпису договору реструктуризації заборгованості він не пам'ятає. Також суд враховує положення ч. 1 ст. 237 ЦК України відповідно до якої представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ч. 3 цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідноположень ст. 244 ЦК України: 1. Представництво, яке грунтується на договорі, можездійснюватисяза довіреністю. 2. Представництвоза довіреністюможегрунтуватися на акті органу юридичної особи. 3. Довіреністю є письмовий документ, щовидаєтьсяоднією особою іншійособі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчиненняправочинупредставникомможе бути наданаособою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Положеннями ст. 246 ЦК України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи. Згідно п. 3.1. Статуту відповідача затвердженого першим заступником Міністра Енергетики України та зареєстрованого за 01.09.1999 року (а.с. 190-197) підприємство здійснює свою діяльність на основі і відповідно до чинного законодавства України та цього статуту. Так згідно положень ст. 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і комунальні послуги, що утворилися станом на 01 грудня 2006 року» №498-V від 20 грудня 2006 року установлено, що заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир, яка склалася станом на 1 грудня 2006 року, перед надавачами зазначених послуг реструктуризується у порядку, визначеному Законом України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію"№498-V від 20 грудня 2006 року. Положеннями ст. 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію»№554-ІVвід 20 лютого 2003 року передбачено, на період погашення реструктуризованої заборгованості загальна сума платежів, що вносяться громадянами на оплату поточних платежів та платежів по погашенню реструктуризованої заборгованості, не повинна перевищувати 25 відсотків доходів, що визначаються при нарахуванні субсидій для працюючих громадян, і 20 відсотків - для пенсіонерів та інших осіб, які отримують будь-які види соціальної допомоги. Згідно ст. 4 Цього ж Закону заборгованість громадян, які не уклали договір про реструктуризацію заборгованості та не сплачують поточних платежів, стягується житлово-комунальними підприємствами за рішенням суду. З наведених норм зазначених законів випливає, що заборгованість, яка виникла станом до 2003 року і щодо якої споживачем не був укладений договір реструктуризації заборгованість не підлягає реструктуризації на підставі Закону України "Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію"№498-V від 20 грудня 2006 року, оскільки така заборгованість згідно ст. 4 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію»№554-ІVвід 20 лютого 2003 року, підлягала стягненню в судовому порядку, чим відповідача не скористався. На підставі Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію»№554-ІVвід 20 лютого 2003 року був встановлений «Порядок погашення реструктуризованої заборгованості та внесення поточних платежів за житлово-комунальні послуги» затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2003 р. N 976. Відповідно до зазначеної Постанови КМУ затверджений нею в типовому договорі «Про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги» обов'язково повинен бути зазначений не тільки борг на дату укладення договору, а і чіткий період виникнення заборгованості у тому числі по періодам за кожен рік. Вказаною Постановою КМУ від 27 червня 2003 р. N 976 визначена наступна процедура укладення договору «Про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги». Згідно п. 1. реструктуризується заборгованість лише громадянам які є квартиронаймачами або власниками квартир. При цьому створені органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування місцеві постійно діючі комісії з розгляду питань реструктуризації заборгованості з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) (далі - житлово-комунальні послуги) громадян, які є наймачами та власниками житлових приміщень(далі - громадяни), що утворилася на 1 липня 2003 р., перед підприємствами - надавачами цих послуг (далі - комісії) зокрема: … 3) готують висновки щодо платоспроможності громадян на підставі даних про сукупний дохід сім'ї; 4) визначають загальну суму платежів (платежі з погашення реструктуризованої заборгованості та поточні платежі) і встановлюють конкретні щомісячні частини сукупного доходу сім'ї для погашення боргу, а також суму плати для кожного виду послуг; 5) узгоджують з громадянами строки погашення боргу за кожним видом послуг; 6) установлюють порядок реструктуризації та погашення заборгованості, внесення поточних платежів працездатними громадянами, що не працюють, а також працездатними громадянами, пенсіонерами та іншими особами, що отримують будь-які види соціальної допомоги. Тобто, визначення загальної суми платежів (платежі з погашення реструктуризованої заборгованості та поточні платежі) і встановлення конкретних щомісячних частини сукупного доходу сім'ї для погашення боргу, а також суми плати для кожного виду послуг в договорі «Реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги», не встановлюється на розсуд сторін договору, у даному випадку позивача та відповідача. Відповідно до п.3.Постанови КМУ від 27 червня 2003 р. N 976 підприємства - надавачі житлово-комунальних послуг при укладенні договорів про реструктуризацію заборгованості зокрема: … 3) інформують комісії і громадян про встановлення суми загальної заборгованості та строки її утворення по кожному виду наданих житлово-комунальних послуг, а також вносять пропозиції до договору про реструктуризацію заборгованості; 4) визначають суми майбутніх щомісячних платежів реструктуризованої заборгованості та у разі потреби протягом строку дії договору проводять перерахунок згідно з обсягом наданих житлово-комунальних послуг; 5) укладають договори про реструктуризацію заборгованості (з реєстрацією у відповідному журналі) та контролюють їх виконання; … Згідно п. 4. цієї ж Постанови на період погашення реструктуризованої заборгованості загальна сума поточних платежів та платежів з погашення реструктуризованої заборгованості не повинна перевищувати 25 відсотків доходів, що визначаються під час нарахування субсидій для працюючих громадян, і 20 відсотків - для пенсіонерів та інших осіб, що отримують будь-які види соціальної допомоги. На період погашення реструктуризованої заборгованості загальна сума поточних платежів та платежів з погашення реструктуризованої заборгованості не повинна перевищувати 25 відсотків доходів, що визначаються під час нарахування субсидій для працюючих громадян, і 20 відсотків - для пенсіонерів та інших осіб, що отримують будь-які види соціальної допомоги. Положеннями п. 5 Постанови КМУ від 27 червня 2003 р. N 976 передбачено, що для укладення договору громадянин подає до комісії, а не до постачальника комунальних послуг, довідку про склад сім'ї, довідки про доходи всіх повнолітніх членів сім'ї, зареєстрованих в житловому приміщенні, заяву про реструктуризацію заборгованості із зазначенням видів житлово-комунальних послуг, за якими він зобов'язується здійснювати погашення боргу. Для непрацюючих членів сім'ї працездатного віку подаються документи про причину тимчасової незайнятості. Відповідно до п. 6. підпункт 2. Постанови КМУ від 27 червня 2003 р. N 976 договір про реструктуризацію заборгованості укладається для житлового приміщення іншої ніж приватна форми власності - з квартиронаймачем або у разі відсутності такої можливості - з однією із зареєстрованих в житловому приміщенні осіб. Тобто з іншим членом наймача квартири договір може бути укладений лише якщо неможливо укласти такий договір з самим споживачем. Оскільки 12.04.2007 року, тобто в день підписання спірного договору позивачем та відповідачем, між ДП «Криворізька теплоцентраль» та [PERSON], котрий на вказану дату був основним квартиронаймачем та споживачем комунальних послуг за період в який виникла заборгованість, був укладений договір «Про надання послуг з центрального опалення, постачання гарячої води та водовідведення» №20040700069. Зазначена обставина свідчить про те, що у відповідача була можливість укласти договір «Про реструктуризацію заборгованості за теплову енергію та гаряче водопостачання від №10132 від 12.04.2007 року» у відповідності до п. 6. підпункту 2. Постанови КМУ від 27 червня 2003 р. N 976. Як встановлено з пояснень сторін в судовому засіданні та наданих суду відповідей ДП «Криворізька теплоцентраль» та Виконкому Жовтневої у місті ради від, будь-які документи на підтвердження укладення спірного договору відповідно до зазначеної процедури відсутні. На момент укладення договору квартира перебувала в комунальній власності, що не оспорюється сторонами. Відповідно до ст. 1 ч. 1 п. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» (надалі за текстом Закон) споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію (послуги) для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Позивачка набула статусу споживача комунальних послуг за період з 28 лютого 2007 року і до моменту підписання спірного договору 12.04.2007 року. Згідно положень ст. 4 ч. 1 п. 6 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право зокрема на звернення до суду та інших уповноважених органів державної влади за захистом порушених прав. Оскільки позивачка є споживачем послуг з надання теплової енергії та гаряче водопостачання, вона відповідно до ст.22 ч. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» має право на судовий захист прав споживачів. Відповідно до ст. 19 Закону нечесна підприємницька практика заборонена. Зокремабудь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Нечесна підприємницька практика включає: - пункт 2 ч. 1 передбачає, що будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. - пунктом 4 ч. 3 передбачено, що агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором. Судом встановлено, що відповідач ввів [PERSON] в оману стосовно обов'язку останньої погасити заборгованість за комунальні послуги, яка виникла за період, коли остання не була квартиронаймачем та перебувала на утриманні батьків, а також за період, коли вона фактично не проживала в квартирі та не споживала комунальні послуги. Згідно ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання (п.4). Позивачка, оскільки була неповнолітньою не давала і могла дати таку згоду, оскільки не мала повної цивільної дієздатності. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним, до нього відноситься і відмова встановити та зареєструвати лічильник без укладенні договору реструктуризації. Дії відповідача при укладені договору реструктуризації в усякому випадку є агресивними, та містять елементи введення споживача в оману, оскільки: - запропонований договір є типовим, форма якого встановлена законом. Тобто вимога про укладення договору надійшла не від позивача; - відповідач поставив вимогу оплати послуг, яку позивачка будучі неповнолітньою та обмежено дієздатною не замовляла і не могла замовити, або дати згоду на надання послуг з теплопостачання; - під час укладення договору не були надані документи бухгалтерського обліку на підтвердження зазначеної в договору суми заборгованості. Тому згідно ч. 6 ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст. 203 ч. 1 та ч. 3 ЦК України спірнийдоговір реструктуризації є недійсними, оскільки здійснений з використанням нечесної підприємницької практики з боку відповідача. Також відповідно до ст. 18 Закону умови договорів, що обмежують права споживача можуть бути визнані недійсними. Зокрема: 1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. 2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. 4. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідач включив у типові умови договору несправедливі умови, оскільки згідно діючого законодавства на неповнолітню особу не міг бути покладений обов'язок сплачувати комунальні платежі, оскільки така особа перебуває на утриманні батьків відповідно до положень Сімейного Кодексу України. Також на позивачку не міг бути покладений обов'язок сплачувати борги її батьків за комунальні послуги, які виникли за час коли вона була неповнолітньою та перебувала на утриманні батьків. Відповідно до п. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» положення договору про сплату заборгованості за час, коли позивачка була неповнолітньої повинні бути визнані несправедливим і недійсним з моменту укладення договору згідно п. 7 вказаної норми закону. Згідно п. 9 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630, у квартирі роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Відповідач використав вказані обставини в порушення вимог ст. 16 ч. 3 ЗУ «Про комунальні послуги», згідно положень якої комунальні послуги надаються споживачам безперебійно і наявність заборгованості з комунальних платежів не є перешкодою у наданні послуги з встановлення та реєстрації лічильника, та відмовляючи встановити та взяти на облік вказаний лічильник змусив підписати спірний договір. Таким чином, суд приходить до висновку, що зловживаючи монопольним становищем на ринку послуг з надання теплової енергії та гарячого водопостачання, відповідач змусивпозивачку своїми агресивними діями підписати спірний договір, коли вона прийшла зареєструвати лічильник на гарячу воду, оскільки їй поставили умову, що зареєструють лічильник лише після того, як вона укладе договір реструктуризації заборгованості у тому числі і за ті борги, котрі виникли коли вона була неповнолітньою, перебувала на утриманні батьків і не була зобов'язана особисто сплачувати комунальні послуги. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні з позовом до суд, в зв'язку з задоволенням позову з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved