Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, просила визнати недійним укладений між ними шлюб від 03 березня 2013 року, засвідчений нотаріусом легалізаційного офісу реєстрації актів громадянського стану в м. Каїр, реєстрація відповідно до цивільного номеру запис статусу: 952. В обґрунтування вимог посилалась на те, що в момент укладання шлюбу відповідач приховав ті обставини, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою особою - громадянкою Російської Федерації [PERSON], тобто умисно вказав неправдиві відомості щодо свого цивільного стану. Також вказувала про те, що укладати шлюб з вже одруженим чоловіком наміру не мала, таке порушує її права та інтереси, суперечить моральним принципам, а також суперечить нормам СК України, а саме принципу одношлюбності. В липні 2014 року позивач подала до суду уточнену позовну заяву, згідно якої збільшила позовні вимоги, а саме: просила також про визнання недійсним офіційного шлюбного контракту від 03 березня 2013 року, укладеного між тими ж сторонами, що також був посвідчений нотаріусом легалізаційного офісу реєстрації актів громадянського стану в м. Каїр, реєстраційний номер 952. Таки вимоги мотивувала тим, що на момент укладання контракту вона вважала, що це документ, що дозволить їй перебування на території АРЄ. Свідоцтво про укладення шлюбу чи шлюбний контракт вона не підписувала, не мала наміру його підписувати в цей день та при таких обставинах. Під впливом обману зі сторони відповідача за його вказівкою власноручно написала на контракті своє ім'я, як воно зазначено у паспорті, оскільки на той момент повністю довіряла відповідачу. Зміст свідоцтва про шлюб став відомий позивачу лише після звернення до бюро перекладів, а офіційного шлюбного контракту після його перекладу вже під час перебування на території України. У судове засідання сторони не з'явились, про дату часта місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Позивач, згідно наданої заяви, просила про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Третя особа - реєстраційна служба відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Миколаївській області - до суду надала заяву, в якій просила про розгляд справи у відсутність її представника, вважала що позов підлягає задоволенню. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 03 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб засвідченим нотаріусом легалізаційного офісу реєстрації актів громадянського стану в м. Каїр, реєстрація відповідно до цивільного номеру запис статусу: 952 (а.с. 4-6) Того ж дня між сторонами укладений також офіційний шлюбний контракт, що також засвідчений нотаріусом легалізаційного офісу реєстрації актів громадянського стану в м. Каїр, та його реєстраційний номер 952 (а.с. 29-31) Зазначені документи легалізовані у Посольстві України в АРЄ за № 572/105-13 від 11 березня 2013 року. Відповідно до ст. 54 Консульського статуту України, затвердженого Указом Президента України від 2 квітня 1994 року №127/94 (зі змінами від 05.11.1996р., 17.02.1997р., 27.01.1999р., 21.05.2002р.) консул легалізує документи і акти, складені за участю властей консульського округу, або такі, що виходять від цих властей. Органи України приймають такі документи і акти на розгляд лише при наявності консульської легалізації, якщо інше не передбачено законодавством України або міжнародним договором, учасником якого є Україна і держава перебування. Консульська легалізація полягає в установленні і засвідченні справжності підпису, повноважень посадової особи, яка підписала документ чи акт або засвідчила попередній підпис на них, справжності відбитка штампа, печатки, зразки яких отримано консулом офіційним шляхом від компетентних органів держави перебування. Порядок консульської легалізації встановлюється Міністерством закордонних справ України. Пунктом 5.1 Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженої наказом Міністерства закордонних справ України від 04.06.2002 року №113, передбачено, що закордонні дипломатичні установи України приймають на легалізацію офіційні документи, складені і засвідчені на території держави перебування або консульського округу органами державної влади, до компетенції яких входить проведення процедури консульської легалізації, для їх подальшого використання в Україні. В той же час, після повернення в Україну позивачу стало відомо, що відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянкою Росії [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 27 серпня 2010 року, актовий запис № 1286, виданим Головним управлінням РАЦС Рязанської області територіальним відділом територіального сектору РАЦС № 4 м. Рязань, з відповідним завіреним перекладом (а.с. 7-9) В силу ч. 1 ст. 58 ЗУ "Про міжнародне приватне право" шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 39 СК України недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Аналогічні норми закріплені також в постанові Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Оскільки з матеріалів справи слідує, що шлюб між сторонами укладений в момент перебування відповідача в іншому зареєстрованому шлюбі, то вимоги в частині визнання шлюбу недійсним підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З вищевикладеного слідує, що на момент укладання шлюбного контракту відповідач приховав від позивача той факт, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. В свою чергу, позивач не мала наміру укладати шлюбний контракт з особою, яка перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі. Отже, вимоги позивача щодо визнання шлюбного контракту недійсним підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, ст. 44 СК України офіційний шлюб між сторонами та офіційний шлюбний контракт від 03 березня 2013 року слід визнати недійсними, задовольнивши тим самим позовні вимоги. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 245 грн. 00 коп.

Outcome: approved