Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою в якій просить направити на примусове стаціонарне лікування хворого на туберкульоз [PERSON] до Кіровоградської обласної протитуберкульозної лікарні строком на 3 місяці. В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав, суду пояснив, що [PERSON] хворіє на туберкульоз і є бактеріовиділювачем. Він отримував лікування в умовах тубвідділення Олександрівської ЦРЛ з 13.05.2015 року за схемою 1-ої категорії. 02.07.2015 року переведений на індивідуальну схему лікування ( 2місяці інтенсивна фаза і 10 місяців підтримуючої фази). Але [PERSON] постійно порушує режим лікування, без дозволу залишає відділення, контактує з дизадаптованим населенням, зловживаючи алкоголем. З 27.07.2015 року самовільно залишив відділення, відвідувався медпрацівником вдома, постійно викликається в телефонному режимі, але на лікування не з»являється. Оскільки [PERSON], хворіючи на дисемінований туберкульоз легень з бациловиділенням, як потенційне «джерело» туберкульозної інфекції являє загрозу для оточуючих, а тому просить направити хворого на примусову госпіталізацію до Кіровоградської обласної протитуберкульозної лікарні строком на 3 місяці. Представник опікунської ради Олександрівської районної державної адміністрації підтримав заяву про направлення [PERSON] на лікування. Заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] хворіє на туберкульоз з травня 2015 року, в період лікування неодноразово порушував режим , на даний час відмовляється від подальшого проходження лікування. Згідно екстренного повідомлення [PERSON] має інфекційне захворювання (а.с. 6). Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії Олександрівської ЦРЛ [PERSON] є хворим на туберкульоз, є бактеріовиділювачем та являє загрозу для оточуючих, зобов'язаний пройти примусову госпіталізацію в спеціалізованому відділенні Кіровоградської обласної протитуберкульозної лікарні (а.с.7). Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що хоча [PERSON] проходив примусове лікування, але на даний час знаходиться вдома без лікування і є бактеріовиділювачем та являє загрозу для оточуючих. Відповідно до ст.11 Закону України "Про протидію захворювання на туберкульоз" від 05.06.2001 року "у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих". Згідно ч.3 ст.11 зазначеного Закону - примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалене відповідне рішення здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Відповідно до ст.283 ЦПК України - заява про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу або про продовження строку примусової госпіталізації хворого на заразну форму туберкульозу подається до суду за місцезнаходженням протитуберкульозного закладу, який здійснює медичний (диспансерний) нагляд за цим хворим, або до суду за місцем виявлення такого хворого. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки дійсно [PERSON] є хворим на туберкульоз і являється джерелом туберкульозної інфекції та складає загрозу для оточуючих, оскільки постійно порушує режим лікування, на даний час знаходиться вдома, відмовляючись від подальшої госпіталізації, а тому його необхідно направити на примусове лікування терміном на три місяці. Згідно ст.367 ч.1 п.7 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішення у справах про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу.

Outcome: approved