Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області відділу у Міловському райлні про визнання права власності на земельну ділянку (пай) та поновлення строку позовної давності. В обгрунтування позову послалась на те, що з 18.04.1985 року по 26.12.1999 рік позивач працювала в КСП «ДРУЖБА» Міловського району Луганської області, та весь цей час була членом КСП. При розпаюванні земель позивач мала право на земельну ділянку (пай), була внесена за № 383 в списки, які додаються до державного акту на право колективної власності на землю. Державний акт було видано КСП 01 грудня 1995 року, в цих списках позивач рахується за № 383, тому, на її думку вона має право на земельну ділянку (пай) згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям». Однак, в списках на отримання сертифікату прізвища позивача не має. Протягом всього цього часу позивач зверталася в різні інстанції з питання отримання права власності на земельну ділянку (пай), який причитається їй, як члену КСП. Однак на її усні звернення відповіді та результату до цих пір не отримала. Крім того, позивач послалась на наявність матеріальних труднощей в сімї з невиплатою заробітної плати та відсутністю роботи, а тому вважає, що пропустила строк для звернення до суду з поважних причин. Позивач у судове засідання не зявилась, налада заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача у судове зачідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив. Суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши доводи позовної заяви наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач з 18.04.1985 року по 26.12.1999 рік позивач працювала в КСП «ДРУЖБА» Міловського району Луганської області, та весь цей час була членом КСП. (а.с. 3-4). При розпаюванні земель, Позивач мала право на земельну ділянку (пай) та була внесена у списки за № 383, які додаються до Державного акту на право колективної власності на землю членам КСП «ДРУЖБА». Державний акт на право колективної власності на землю КСП «ДРУЖБА» виданий у грудні 1995 року і Позивач [PERSON] в цих списках числиться за № 383. Тому остання мала та має право на земельну частку (пай), згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, які передані в колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям». Однак, в списках на отримання сертифікату її прізвища не має. З довідки Головного управління Держгеокадастру у Луганській області Відділу у Міловському районі № 31-12-0.21-67/107-17 від 26.07.2017 року слідує, що середній розмір земельної частки (паю) по КСП "Дружба" на території Зориківської сільської ради становить 11,52 в умовних кадастрових гектарах, з них ріллі - 8,89, багаторічні насадження - 0,17, сіножаті - 0,17, пасовища - 2,32. Згідно довідки Зориківської сільської ради № 363 від 25.07.2017 року слідує, що на території сільської ради наявні земельні ділянки з земель резерву - пасовища. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить із нижченаведеного. Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За містом ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, шляхом виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Так, відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 № «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай мають всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких було внесено до списку, що долучався до державного акта на право колективної власності на землю, зокрема постійні працівники та пенсіонери, які раніше працювали в КСП. Згідно розяснень п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 слідує, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 ( 720/95 ) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Суд визнає, що Позивач [PERSON] з поважних причин пропустила строк для звернення з цією позовною заявою до суду, тому що протягом всього часу вона зверталась в різні інстанції з питанням щодо оформлення права власності на земельну ділянку (пай), яка повинна належати їй, як члену КСП. Однак, на її усні звернення, відповіді та результату до теперішнього часу не отримала, у звязку з чим нею був пропущений строк звернення до суду. Крім того, у позивача були матеріальні труднощі в сімї у звязку з невиплатою заробітної плати, відсутністю роботи, що підтверджується копією трудової книжки, яка наявна у матеріалах справи, а також труднощі отримання документів, які необхідні для звернення до суду. Тому, відповідно до вимог ст. 276 ЦК України суд вважає за необхідне поновити Позивачу пропущений строк з поважних причин. При зверненні із позовом до суду позивач була звільнена від сплати судового збору ухвалою суду від 24.11.2017 року, а відтак, розподіл судових витрат судом не здійснюється. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved