Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

В січні 2021 року Одеський обласний центр зайнятості звернувся до [PERSON] про стягнення заборгованості з виплаченої допомоги по безробіттю, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що [PERSON] звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Татарбунарської районної філії Одеського обласного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітної особи та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю від 15.04.2020 року. У зв`язку з відсутністю підходящої роботи та згідно поданої заяви [PERSON] було надано статус безробітної особи - наказ від 15.04.2020 року №НТ 200415 з виплатою допомоги по безробіттю наказ від 15.04.2020 року №НТ 200415. 15.04.2020 року відповідач в заяві про надання статусу безробітного зазначив, шо не відноситься до зайнятого населення та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі, не забезпечує себе роботою самостійно, а також відповідач зазначив, що ознайомлений з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного та відповідальністю за подання недостовірних даних та документів. Наказами Татарбунарської районної філії Одеського обласного центру зайнятості від 15.04.2020р. №НТ200415 та №НТ200812 [PERSON] було надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю. Під час здійснення верифікації та моніторингу достовірної інформації, поданої відповідачем до центру зайнятості було виявлено, що безробітний [PERSON] отримує інші доходи одночасно з допомогою по безробіттю, а саме з 01.10.2019 року по дату подання позову отримує щомісячну грошову допомогу малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду. 13.07.2020 року Татарбунарською районною філією Одеського обласного центру зайнятості був складений акт №23 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення. В акті зазначено, що в результаті проведеного розслідування встановлено, що [PERSON] на момент звернення до Татарбунарської РФ ООЦЗ неправомірно отримав статус безробітного та відповідно отримував допомогу по безробіттю, та як відноситься до категорії зайнятого населення. В порушення ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» [PERSON] не повідомив Татарбунарську РФ ООЦЗ про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до вимог ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Враховуючи вищевикладене [PERSON] повинен повернути суму отриманого матеріального забезпечення за період з 15.04.2020 року по 30.06.2020 року. Наказами Татарбунарської районної філії Одеського обласного центру зайнятості від 17.08.2020р. №8 було вирішено вжити заходи щодо повернення до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття незаконно отриманого [PERSON] за період з 15.04.2020 року по 30.06.2020 року включно матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг у сумі 4559,99 грн. 01.10.2020 року [PERSON] сплатив частково борг у сумі 400 грн. Згідно довідки Одеського обласного центру зайнятості від 06.01.2021 року на балансі Одеського обласного центру зайнятості, станом на 04.01.2021 року обліковується дебіторська заборгованість за [PERSON] у сумі 4159,99 грн. Позивач 18.08.2020р. звернувся до [PERSON] із листом-претензією в якому просить в добровільному порядку повернути незаконного отриману допомогу по безробіттю. Лист-претензію відповідач отримав 19.08.2020 року, що підтверджується особистим підписом про отримання, однак у добровільному порядку заборгованість не сплатив. Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 02.02.2021 року цивільну справу передано за підсудністю до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області (а.с.40). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021 року, цивільна справа розподілена та передана судді Пащенко Т.П. (а.с.46). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.03.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи ухвалено провести в порядку спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання (а.с. 48). Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. В судовому засіданні встановлено, що 15.04.2020 року [PERSON] звернувся до Татарбунарської районної філії Одеського обласного центру зайнятості із заявою про надання/поновлення статусу безробітного та із заявою про призначення/поновлення допомоги по безробіттю (а.с.20,21). В заяві відповідач підтвердив, що він не відноситься до зайнятого населення та через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Наказом Татарбунарської районної філії Одеського обласного центру зайнятості від 15.04.2020р. №НТ200415 [PERSON] було надано статус безробітного та призначена допомога по безробіттю (а.с.28). Як вбачається з довідки управління соціального захисту населення Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області №03/524-1662 від 01.07.2020 року [PERSON] перебуває на обліку в управлінні з 01.10.2019 року по теперішній час, та отримує щомісячну грошову допомогу малозабезпеченій особі, яка проживає разом з інвалідом 1 чи 2 групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за ним. Здійснює догляд за особою з інвалідністю II групи внаслідок психічного розладу [PERSON] , [INFO] . 13.07.2020 року Татарбунарською районною філією Одеського обласного центру зайнятості був складений акт №23 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення безробітному [PERSON] (а.с.30) В акті зазначено, що в результаті проведеного розслідування встановлено, що [PERSON] на момент звернення до Татарбунарської РФ ООЦЗ неправомірно отримав статус безробітного та відповідно отримував допомогу по безробіттю, та як відноситься до категорії зайнятого населення. В порушення ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» [PERSON] не повідомив Татарбунарську РФ ООЦЗ про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до вимог ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Враховуючи вищевикладене [PERSON] повинен повернути суму отриманого матеріального забезпечення за період з 15.04.2020 року по 30.06.2020 року. Наказами Татарбунарської районної філії Одеського обласного центру зайнятості від 17.08.2020р. №8 було вирішено вжити заходи щодо повернення до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття незаконно отриманого [PERSON] за період з 15.04.2020 року по 30.06.2020 року включно матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг у сумі 4559,99 грн. (а.с.33). Позивач 18.08.2020р. звернувся до [PERSON] із листом-претензією в якому просить в добровільному порядку повернути незаконного отриману допомогу по безробіттю у сумі 4559,99 грн. (а.с.34). Лист-претензію відповідач отримав 19.08.2020 року, що підтверджується особистим підписом про отримання. 01.10.2020 року [PERSON] сплатив частково борг у сумі 400,00 грн., що підтверджується квитанцією: 0.0.1855510778.1 (а.с.35). Згідно довідки Одеського обласного центру зайнятості від 06.01.2021 року (а.с.32) на балансі Одеського обласного центру зайнятості, станом на 04.01.2021 року обліковується дебіторська заборгованість за [PERSON] у сумі 4159,99 грн. Пунктом 1 частини 1 статті 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (далі - Закон) визначено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Пунктом 4 ч. 2 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" встановлено, що зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону. Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до п 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, враховані судом при ухваленні рішення. Ураховуючи наведене, добросовісність безробітного полягає у своєчасному повідомленні відповідного центру зайнятості, про втрату ним права на отримання допомоги по безробіттю. Таким чином, відповідач отримував допомогу по безробіттю за період з 15.04.2020 року по 30.06.2020 року та у цей же час отримував дохід, про що не повідомив центр зайнятості, внаслідок чого відбулася безпідставна виплата забезпечення, що свідчить про недобросовісність з боку відповідача, а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно платіжного доручення №27 від 12.01.2021 року позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 2270,0 грн. (а.с.1). Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2270,0 грн. грн.

Outcome: approved