Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в липні 2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради, Виконкому [PERSON] міської ради, [PERSON] Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Держземагенства у [PERSON] районі Дніпропетровської області, треті особи приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], Реєстраційна служба [PERSON] міського управління юстиції про визнання недійсним рішень міськвиконкому в частині передачі у приватну власність та користування земельних ділянок, визнання недійсним державних актів про право власності на земельні ділянки, визнання недійсним право власності на земельні ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації права власності на земельні ділянки, в якому, згідно до уточнень, просить визнати частково незаконним та скасувати рішення виконкому [PERSON] міської ради від 17.06.1999 року №1313 в частині передачі земельної ділянки 0,0815 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хорольська, 66 в приватну власність [PERSON]; державний акт ІY-ДП 053362 Д №018305 код ДЗК 81342014 від 23.07.1999 року виданий [PERSON] міською радою на земельну ділянку за адресою: вул. Хорольська, 66 м. Дніпропетровськ на [PERSON], зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №018305 визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію; визнати частково незаконним та скасувати рішення виконкому [PERSON] міської ради від 20.08.1998 року №1651 в частині передачі земельної ділянки 0,0900 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хорольська, 66 в приватну власність [PERSON]; державний акт серія ДП 053362 Д №018306 код ДЗК 81342013 від 16.10.1998 року, виданий [PERSON] міською радою на земельну ділянку за адресою: вул. Хорольська, 66 м. Дніпропетровськ на [PERSON], зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №018306 визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію; скасувати державну реєстрацію в Поземельній книзі та в Державному земельному кадастрі відомості про право власності на земельну ділянку по вул. Хорольська, 66 м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська область кадастровий №1210100000:08:327:0034; №1210100000:08:327:0033; № 1210100000:08:327:0031; №1210100000:08:327:0032. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельних ділянок від 13.12.2013 року № 798 зареєстрованого приватним нотаріусом [PERSON], укладений між [PERSON] та [PERSON], та скасувати в Єдиному державному реєстрі реєстрацію обєктів №241380312101 та №241626712101. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, згідно уточнень, що домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хорольська, 64, яке розташоване на земельній ділянці площею 1996 кв.м. належить йому на праві власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька [PERSON] і його матері [PERSON], на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 09.07,1997 року, виданого Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-1905 та № 4-1903. В свою чергу, домоволодіння розташоване на земельній ділянці, належало його батькам на підставі свідоцтва про спадщину від 08.12.1971 року після смерті діда [PERSON], яке належало померлому згідно договору забудови, посвідченого Другою нотаріальною конторою м. Дніпропетровська 17.12.1952 року за реєстром № 2-2715, зареєстрованого в МБТІ 17.03.1964 за № 169-33. З метою приватизації земельної ділянки Позивач звернувся до управління Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області. Але приватизувати земельну ділянку в межах визначених технічною документацією на його домоволодіння неможливо у звязку з неспівпаданням фактичного розташування межових знаків і захоплення земельної ділянки з боку його сусідів - [PERSON] та [PERSON], відповідачів по справі. Про вказані обставини йому стало відомо з позовної заяви та доданих до позову копій документів [PERSON], яка перебуває в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська (справа №2/205/2379/13). У звязку з означеним Позивач вважає, що ним не було порушено строків позовної давності для звернення з цим позовом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками по частки домоволодіння по вул. Хорольська, 66. Як вбачається з державного акту від 23.07.1999 року, виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради від 17.06.1999 №1313 земельна ділянка 0,0815 га за адресою вул. Хорольська, 66, була передана в приватну власність [PERSON] Вказаний державний акт ІV-ДП 053362 Д №018305 код ДЗК 81342014 від 23.07.1999 року зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 018305. Згідно державного акту від 19.10.1998 року, виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради від 20.08.1998 року №1651 земельна ділянка 0,0900 га за адресою вул. Хорольська, 66 була передана в приватну власність [PERSON] Вказаний державний акт серія ДП 053362 Д №018306 код ДЗК 81342013 від 16.10.1998 року зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 018306. Вказані рішення міськвиконкому та два державних акта суперечать вимогам ст.ст. 30, 42 ЗК України в редакції 1991 року видані на право приватної власності на одну земельну ділянку, на якій розташовано домоволодіння за однією поштовою адресою: вул. Хорольська, 66, що знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] Державні акти, видані Відповідачам [PERSON] та [PERSON], відображають частину площі земельної ділянки, яка фактично надана Позивачу і знаходиться в його користуванні. Помилка в державних актах на землю Відповідачів була вчинена на етапі виготовлення технічної документації із землеустрою. Площа передана в приватну власність не відповідає заяві громадянина, назва суміжних землекористувачів в акті не відповідає опису меж на плані земельної ділянки. Конфігурація земельної ділянки виконаної в технічній документації не збігається з конфігурацією земельної ділянці визначеною в правовстановлюючих документах про спадщину на [PERSON] та [PERSON] Жодних підписів на технічній документації щодо погодження меж земельної ділянки відповідачів позивач не ставив. [PERSON] до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Деркомзему України від 04.05.1999 року №43, не передбачено можливості внесення змін у державний акт шляхом його виправлення, оскільки це тягне за собою переробку усієї технічної документації. Отже державні акти слід визнати недійсними, Враховуючи, що в державних актах вказано, що вони видані на підставі рішень міськвиконкому, то вказані рішення підлягають визнанню в судовому порядку незаконними. Позивач звертався до установ та органів з питання виправлення, але отримав відмову і розяснення про необхідність звернення до суду з означеного питання, в звязку з чим позивач звернувся до суду та просить, згідно уточнень, Відповідач [PERSON] 11 грудня 2013 року надала на адресу суду заперечення на позовну заяву [PERSON] про визнання недійсним державних актів про право власності на земельні ділянки тощо, в яких, згідно доповнень зазначила, що Позивач у своїй позовній заяві вказує, що з метою приватизації своєї земельної ділянки звернувся до управління Держкомзему у м. Дніпропетровську, але приватизувати її не має можливості, у звязку із неспівпадінням фактичного розташування межових знаків і захоплення земельної ділянки з боку його сусідів [PERSON] та [PERSON], натомість дане твердження є необґрунтованим, оскільки відсутні будь-які докази звернення [PERSON] до зазначеного управління. Також посилання Позивача на розділ 3 «Зауваження та пропозиції до проектних матеріалів» Висновку державної землевпорядної експертизи від 10.03.1999 року №177 є безпідставними, оскільки пунктом 3.1 «підсумкова оцінка якості розглянутої документації щодо ступеня відповідності її вимогам чинного законодавства» зазначено, що Технічна документація відповідає вимогам і оцінюється позитивно. Також Відповідач [PERSON] у своїх запереченнях зокрема зазначила, що інженер з інвентаризації нерухомого майна [PERSON], зазначивши в Розділі «План земельної садибного (індивідуального) житлового будинку Додатку 2.1 до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна Технічного паспорту на житловий будинок від 05.08.2013 самочинний захват S=45 кв. м. домоволодінням №66 по вул. Хорольській, Ленінський район, м. Дніпропетровськ, вийшла за межі своїх повноважень наданих Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна затвердженої Наказом № 127 Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 та почала виконувати повноваження надані інженеру-землевпоряднику у відповідності до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 року, на підставі чого Відповідач [PERSON], вважає, що Технічний паспорт на житловий будинок від 05.08.2013 року, наданий Позивачем, не є належним та допустимим доказом, в звязку з чим просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] 13 травня 2014 року надав на адресу суду заперечення на позовну заяву [PERSON] про визнання недійсним державних актів про право власності на земельні ділянки тощо, в яких, згідно доповнень зазначив, що висновки Позивача про те, що йому стало відомо про неможливість приватизувати свою земельну ділянку в межах визначених технічною документацією на домоволодіння у звязку із неспівпаданням фактичного розташування межових знаків з Технічного звіту геодезичних робіт по встановленню меж не можуть братися до уваги, оскільки розробка вказаного звіту є видом геодезичних робіт та не відноситься до виду землевпорядних робіт, а тому не є Технічною документацією щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка в обовязковому порядку проходить процедуру погодження з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та в подальшому її затвердження, тобто Позивачем було замовлено проведення кадастрової зйомки, а не виготовлення технічної документації з землеустрою. Таким чином Технічний звіт з геодезичних робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є таким, що не породжує юридичних наслідків щодо встановлення зовнішніх меж земельної ділянки Позивача та має лише рекомендаційний характер. Висновки Позивача з приводу того, що на підставі Технічного звіту з геодезичних робіт по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) було узгоджено план встановлення зовнішніх меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, тобто з Відповідачами, є неправильними. Також твердження Позивача, що він не може оформити право власності на свою земельну ділянку через те, що змінився порядок оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, є безпідставною, оскільки дана обставина не є такою, що позбавляє право Позивача на оформлення правовстановлюючих документів на свою земельну ділянку. Порядок оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки у м. Дніпропетровську, затверджений Рішенням сесії [PERSON] міської ради № 34/31 від 30.01.2013 року. протягом всього 2013 року так і на теперішній час не змінювався. Також у відповідності до ст.257 ЦПК України Позивачем було пропущено строк звернення до суду із зазначеними позовними вимогами, оскільки строк позовної давності для звернення з даною позовною заявою у Позивача розпочався з моменту підписання акту встановлення меж земельної ділянки [PERSON] тобто в 1999 році та сплинув у 2002 році, таким чином Відповідач [PERSON], вважає, що Технічний паспорт на житловий будинок від 05.08.2013 року, наданий Позивачем, не є належним та допустимим доказом, в звязку з чим просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладенні у позовній заяві та уточненнях до неї. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] міської ради та виконкому [PERSON] міської ради [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на відсутність між позивачем [PERSON] та [PERSON] міською радою, Виконкомом [PERSON] міської ради предмету спору, оскільки позивач [PERSON] з означеного питання до [PERSON] міської ради не звертався та відповідних питань перед радою не порушував. Крім того, зазначив, що [PERSON] міською радою та її виконавчим комітетом не розглядалося питання щодо розроблення проектної документації для передачі [PERSON] у власність земельної ділянки за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Хорольська, 66. В судовому засіданні Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні у запереченнях, просили суд у задоволенні позову відмовити. Представник Відповідача [PERSON] Держгеокадастру у [PERSON] районі Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду клопотання з проханням розгляд справи проводити за його відсутності. Представник Відповідача [PERSON] Держгеокадастру у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області [PERSON] в судовому засіданні надала письмові заперечення на позов, у яких зокрема заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до п.2 постанови КМУ від 17.10.2013 року №868 державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводить орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Пунктом № 114 порядку ведення державного земельного кадастру встановлено чіткий перелік підстав скасування державної реєстрації земельної ділянки. В своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені у заперечені на позовні вимоги. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи - Реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, відповідності, належності та допустимості, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. [PERSON] до\~ст.60 ЦПК України,\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належить спадкове майно, що складається з ? частини жилого будинку № 64 в м. Дніпропетровську, по вул. Хорольській, розташованого на земельній ділянці площею 1996 кв.м., що належала померлому [PERSON]. Також, Позивачу належить спадкове майно, що складається з ? частини жилого будинку № 64 в м. Дніпропетровську, по вул. Хорольській, розташованого на земельній ділянці площею 1996 кв.м., що належала померлій [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.07.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] (т.1 а.с.13,14). [PERSON] до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.1993 року, виданого Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою [PERSON], спадкоємцями майна [PERSON], померлого 11 жовтня 1991 року є в рівних частках кожний: [PERSON] дочка та [PERSON] син. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з: ? частини жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в м. Дніпропетровську, по вул. Хорольській, 66, розташованого на земельній ділянці розміром 2000 кв.м. (т.1 а.с.25,92). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.07.1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою [PERSON], на підставі заповіту, посвідченого в Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори 05 квітня 1990 року і зареєстрованого в реєстрі за №І-1656, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна [PERSON], померлої 06 січня 1993 року є: [PERSON] та [PERSON]. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з: ? частини жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в м. Дніпропетровську, по вул. Хорольській, 66, розташованого на земельній ділянці розміром 2000 кв.м. (т.1 а.с.94). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №1313 від 17.06.1999 року про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська, затверджені матеріали земельно-кадастрової інвентаризації та передано безоплатно у приватну власність та надано у користування громадянам земельні ділянки у Ленінському районі (т.1 а.с.6,68-69). Згідно списку громадян, яким передаються у приватну власність та надаються у користування земельні ділянки у Ленінському районі м. Дніпропетровська архівного управління [PERSON] міської ради, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08149 га по вул. Хорольській, 66 в м. Дніпропетровську (т. а.с.8,64-67). Також, рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №1651 від 20.08.1998 року про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська, передано безоплатно у приватну власність та надано у користування громадянам земельні ділянки у Ленінському районі (т.1 а.с.10,62-63). Згідно списку громадян, яким передаються у приватну власність та надаються у користування земельні ділянки у Ленінському районі м. Дніпропетровська архівного управління [PERSON] міської ради, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08998 га по вул. Хорольській, 66 в м. Дніпропетровську (т.1 а.с.11, 64-67). Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №053362 - [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0815 га, що розташована на території Ленінського району м. Дніпропетровська по вул. Хорольській, 66 для обслуговування житлового будинку, та відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д* №018306, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0900 га, що розташована на території Ленінського району м. Дніпропетровська по вул. Хорольській, б.66 для обслуговування житлового будинку. Акти зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №018305 та №018306, а також встановлено, що сусідами [PERSON] є відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.9,12). У судовому засіданні оглянуті та дослідженні матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною власністю, зокрема висновок судової земельно-технічної експертизи № 1811/1812-13 від 14.02.2014 року, відповідно до якого згідно проведених геодезичних замірів земельних ділянок № 66 та № 64 по вул. Хорольській встановлено, що з боку [PERSON] власника земельної ділянки домоволодіння по вул. Хорольській, 64 у м. Дніпропетровську порушено межі земельної ділянки [PERSON], кадастровий номер 1210100000:08:327:0034 по вул. Хорольській, 66. У звязку з встановленням [PERSON] бетонного паркану, площа та конфігурація земельної ділянки [PERSON], кадастровий номер 1210100000:08:327:0034 по фактичному землекористуванню змінилася та згідно проведених геодезичних замірів становить 682,00 кв.м., що на 91,00 кв.м. менше площі зазначеної у Державному акті. Накладення земельної ділянки №64 по вул. Хорольській по фактичному користуванню на земельну ділянку №66 по вул. Хорольській кадастровий номер 1210100000:08:327:0034 має розміри в плані: 4,0м х 37,96м х 9,20м х 28,88м, на збірному плані земельних ділянок змальована в жовтогарячийй колір та заштрихована. Крім того, з зазначеного висновку експертизи вбачається, що у звязку з встановленням [PERSON] бетонного паркану, площа та конфігурація земельної ділянки [PERSON], кадастровий номер 1210100000:08:327:0034 по фактичному землекористуванню змінилася та згідно проведених геодезичних замірів становить 682,00 кв.м., що на 91,00 кв.м. менше площі зазначеної у Державному акті. Накладення земельної ділянки №64 по вул. Хорольській по фактичному користуванню на земельну ділянку № 66 по вул. Хорольській кадастровий номер 1210100000:08:327:0034 має розміри в плані: 4,0м х 37,96м х 9,20м х 28,88м, на збірному плані земельних ділянок змальована в жовтогарячий колір та заштрихована. Згідно наданої на дослідження геодезичної зйомки земельних ділянок №66 та №64 по вул. Хорольській встановлено, що [PERSON], власником земельної ділянки домоволодіння по вул. Хорольській, 66 у м. Дніпропетровську порушено межі земельної ділянки із сторони домоволодіння №64 по вул. Хорольській та із сторони протилежної вулиці Хорольській, а саме: 16,90 кв.м. земельна ділянка із сторони протилежної велиці Хорольська, якою користується [PERSON], але не належить йому на праві власності, на збірному плані земельних ділянок змальована в рожевий колір; 33,65 кв.м. земельна ділянка із сторони домоволодіння №64, якою користується [PERSON], але не належнить йому на праві власності, на збірному плані земельних ділянок замальована в блакитний колір. Також, експертом зазначено, що конфігурація земельної ділянки №66 по вул. Хорольській по фактичному користуванню не відповідає конфігурації земельної ділянки зазначеної в технічному паспорті, а саме, в технічному паспорті довжина межі по вул. Хорольській становить 19,90м, а згідно проведених геодезичних замірів становить 16,28м; в технічному паспорті будівлі літ. Е,З,Д розташовані на відстані 3,0м від межі з домоволодінням №64, а при досліджені встановлено, що дані будівлі фактично розташовані на межі з домоволодінням №64 та ін. У звязку з чим виникли такі розбіжності та змінилась конфігурація земельної ділянки експерту не представляється можливим. При цьому, площі земельних ділянок та їх межі які зазначаються в технічних паспортах на домоволодіння є умовними (схематичними) та вимірюються (вимірювались) і обчислюються техніками МБТІ з застосуванням простих інструментів (рулеток), без застосування високоточного обладнання (геодезичних приладів). Тому площі конфігурація та розміри меж можуть відрізнятись в технічних паспортах з роками, навіть по одному і тому ж домоволодінню. Згідно проведених замірів, відстань від сараю літ. Г до межі згідно фактичного користування з домоволодінням №64 становить: 0,79м до бетонного паркану та 3,9м до будівлі літ. М. сарай літ. Е домоволодіння №66 побудовано на межі домоволодінь №66 та 64 по вул. Хорольській у м. Дніпропетровську. Відстань від вбиральні літ. Ж до межі згідно фактичного користування з домоволодінням №64 становить 0,84м до бетонного паркану. [PERSON] до наданого плану земельної ділянки №66 по вул. Хорольській з технічного паспорту МБТІ від 26.05.2000 р. сарай літ. Е домоволодіння №66 повинен розташовуватись на відстані 3,0м від межі з домоволодінням №64. У звязку з чим виникли такі розбіжності експерту встановити не представляється можливим, так як межі земельної ділянки на плані земельної ділянки МБТІ вказані умовно, заміри земельної ділянки при складанні даних планів виконуються без використання високоточного обладнання, координати даної земельної ділянки не встановлюються. Будівлі: сарай літ. Г, сарай літ. Е, вбиральня літ. Ж розташовані на земельній ділянці, яка виділена співвласникам домоволодіння №66 у загальне користування. Правовстанолюючі документи (державний акт) на дану земельну ділянку відсутні, тому чи є розбіжності в зараз існуючій межі та даними про виділ земельної ділянки, схем земельної ділянки експерту встановити не представляється можливим. При проведені вищезазначеної експертизи не представилося можливим встановити наявність або відсутність порушення з боку кого із землевласників ([PERSON] чи [PERSON]В.) існуючої раніше межі між земельними ділянками № 66 по вул. Хорольська у м. Дніпропетровську та № 64 по вул. Хорольська у м. Дніпропетровську Крім того, у експертному висновку зазначено, що згідно наданої геодезичної зйомки та проведення замірів встановлено, що встановлений [PERSON] бетонний паркан розташований на відстані 0,79м до сараю літ. Г та на відстані 0,84м від вбиральні літ. Ж, що є порушенням вимог п. 3.25* ДБН 360-92**, а саме: для догляду за будовами і здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої границі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менш 1,0м. При цьому повинно бути забезпечено улаштування необхідних інженерно-технічних заходів, які перешкоджають стіканню атмосферних опадів з крівель і карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Таким чином, встановлений [PERSON] бетонний паркан не відповідає будівельним нормам та правилам ДБН 360-92** по місту розташування. Крім того, чатсина паркану довжиною 28,88м, встановлена на земельній ділянці, яка належить [PERSON] (т.2 а.с. 2-18). Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу (т. 2 а.с.128-130). [PERSON] до висновку судової комісійної земельно-технічної експертизи № 2376-15 від 16.11.2015 року неможливо визначити який порядок користування земельними ділянками по вул. Хорольський, 66 та по вул. Хорольський, 64 в м. Дніпропетровську склався для обслуговування означених домоволодінь з 1953 року і до моменту приватизації землі відповідачами, а також неможливо визначити чи змінювалися межі земельних ділянок по вул. Хорольський, 66 та по вул. Хорольський, 64 в м. Дніпропетровську з 1953 року та визначити чи відрізняється фактична площа, конфігурація земельних ділянок та її межі від площі і конфігурації, зазначених в технічних документах. Крім того, з вищезазначеного висновку вбачається, що неможливо визначити чи було порушено з боку когось із землекористувачів меж ([PERSON], [PERSON], [PERSON]В.) до моменту прийняття рішень міськвиконкому існуючій раніше між земельними ділянками № 66 по вул. Хорольська в м. Дніпропетровську та №64 по вул. Хорольська в м. Дніпропетровську. Натомість, у дослідженому висновку судової комісійної земельно-технічної експертизи № 2376-15 від 16.11.2015 року зазначено, що на земельні ділянки передані у власність [PERSON] 02.01 обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, вул. Хорольська, 66, Ленінський район (кадастрові номери 1210100000:08:327:0033 та 1210100000:08:327:0034) та на земельні ділянки передані у власність [PERSON] 02.01 обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, вул. Хорольська, 66, Ленінський район (кадастрові номери 1210100000:08:327:0031 та 1210100000:08:327:32) межові знаки не встановлювались. На земельні ділянки, які знаходяться у м. Дніпропетровську, Ленінський район, вул. Хорольська, 64, площею 1000 кв.м., для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд та 996 кв.м. оренда (землекористувач [PERSON]В.) межові знаки не встановлювались. При виїзді на обєкт дослідження встановлено, що межові знаки між земельними ділянками по вул. Хорольська, 66 в м. Дніпропетровську в натурі (на місцевості) не встановлені. Крім того, відповідно до висновків зазначеного експертного дослідження неможливо визначити чи відповідають рішення виконкому [PERSON] міської ради від 17.06.99 №1313 та від 20.08.98 №1615 в частині передачі у власність [PERSON] та [PERSON] площі земельної ділянки за адресою: вул. Хорольська, 66 в м. Дніпропетровськ, оскільки надана технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] 02.01 обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, вул. Хорольська, 66, Ленінський район (кадастрові номери 1210100000:08:327:0033 та 1210100000:08:327:0034), виготовлена ДП Центр Державного земельного кадастру [PERSON] регіональна філія, 2013 рік та технічна документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] 02.01 обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд вул. Хорольська, 66 Ленінський район (кадастрові номери 1210100000:08:327:0031 та 1210100000:08:327:0032), виготовлена ДП Центр Державного земельного кадастру [PERSON] регіональна філія, 2013 рік - не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування. Також, з висновків зазначеної експертизи вбачається, що неможливо визначити, чи були надані вірні дані при проведенні технічної документації при встановлені меж в натурі при процедурі оформлення державних актів на земельну ділянку по вул. Хорольська, 66 м. Дніпропетровськ, а саме: державного акту IV-ДП 053362 Д* №018305 код ДЗК 81342014 від 23.07.99 виданий [PERSON] міською радою на ім'я [PERSON] на землю по вул. Хорольська, 66 в м. Дніпропетровську; державного акту серія ДП 053362 Д* №018306 код ДЗК 81342013 від 16.10.98 виданий [PERSON] міською радою на імя [PERSON], зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №018306 по вул. Хорольська, 66 в м.Дніпропетровську. та неможливо визначити, чи відповідають розміри земельної ділянки та її конфігурація по вул. Хорольська, 66 в м. Дніпропетровську, вказані в технічному звіті з геодезичних робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд №096893 від 2012 року, технічному звіті щодо виносу меж земельної ділянки внатурі від 2013 року (т.2 а.с.207-222). Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у 1998 році, тобто з моменту прийняття рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради №1651 від 20.08.1998 року про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська, яким передано безоплатно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Хорольська, 66. У зв'язку з цим, спірні правовідносини між сторонами регулюються положеннями Земельного кодексу України (ред. 1990 року), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин. Статтею 17 Земельного кодексу України (ред. 1990 року), в редакції яка діяла на момент виникнення правовідносин, тобто на момент передачі спірних земельних ділянок у власність відповідачів, визначений порядок та істотні умови передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам, згідного якого, передача земельних ділянок у приватну власність провадиться [PERSON] народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується міськими землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. [PERSON] до 22 Земельного кодексу України (ред.. 1990 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Згідно статті 23 Земельного кодексу України (ред. 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними [PERSON] народних депутатів. Під час надання оцінки оскаржуваному державному акту та рішенню виконавчого комітету [PERSON] міської ради суд оцінює такі акт і рішення на предмет відповідності його законам та порушення прав позивача саме на момент їх прийняття. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Таким чином, підставами для вказаних акту та рішення виконавчого комітету органу місцевого самоврядування недійсними є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання таких правовстановлюючих документів недійсними є також порушення, на момент їх видачі, прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. За змістом статті 17 ЗК України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час прийняття вказаного спірного рішення №1651 від 20.08.1998 року) передача земельних ділянок у приватну власність провадилась [PERSON] народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, [PERSON] народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сімї. [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) [PERSON] народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. [PERSON] до статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Таким чином вказана норма діючого на той час матеріального закону встановлення, з пов'язувала виникнення права власності та права користування земельною ділянкою із встановленням уповноваженою землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Суд зазначає, що з блоку позивача по справі суду не було доведено, що на момент ухвалення спірного рішення та видачі спірного державного акту про право власності на земельну ділянку, він мав оформлене згідно вимог, діючого на той час законодавства, право користування чи власності на частину спірної земельної ділянки. Отже, само по собі уявлення позивача про існування підстав для задоволення позову у обраний спосіб, за відсутності при цьому в нього певного речового права на момент ухвалення спірного рішення не є підставою для задоволення такого позову, Суд зазначає, що звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, не дивлячись на сприяння суду в забезпеченні та витребуванні таких доказів (у тому числі через призначення відповідної експертизи, витребування матеріалів землевпорядної справи тощо) не надав суду також переконливих доказів того, що процедура про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська не була дотримана, і приймаючи спірні рішення, відповідач [PERSON] міська рада діяла не в межах наданих їй повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Матеріалами даної цивільної справи не підтверджено, що під час розроблення землевпорядною організацією технічної документації для відведення земельної ділянки відповідачам у власність у 1998 році та встановленням меж такої земельної ділянки на місцевості, було виявлено обставину накладення, як в натурі, так і у спірному державному акті, геодезичних меж такої земельної ділянки на межі земельної ділянки позивача по всій довжині межі таких суміжних земельних ділянок. Адже під час розгляду справи по суті, сам позивач вказував, що він у 2012 році погоджував такі межі розташування земельних ділянок виходячи із принципів добросусідських відносин (а.с. 225), а з показання сторін вбачається, що така ж сама процедура передувала видачі спірного державного акта у 1998 році, і обєктивні підстави у суду вважати про зворотне відсутні. Також при проведені вищезазначеної експертизи експерту не представилося можливим встановити наявність або відсутність порушення з боку кого із землевласників ([PERSON] чи [PERSON]В.) існуючої раніше межі між земельними ділянками № 66 по вул. Хорольська у м. Дніпропетровську та № 64 по вул. Хорольська у м. Дніпропетровську. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON] до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. [PERSON] до змісту ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та вимог процесуального закону, суд доходить висновку, що доводи позивача не знайшли свого повного підтвердження доказами під час розгляду справи по суті. Крім того, відповідно до частини першої ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Виходячи зі змісту рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. У рішенні Європейський суд з прав людини зазначив: «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». У цій справі Європейський суд дійшов висновку, що оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». З юридичної точки зору приватизація уявляє собою майнову угоду між суб'єктами приватизації, змістом якої є сплатне, частково сплатне або безоплатне відчуження державного майна. Закон регулює даний вид угод як особливі угоди (звідси спеціальні закони про приватизацію). Як окрема юридична категорія угоди мають власну назву: "угоди приватизації" (ст. 27 Закону України "Про приватизацію державного майна"). Оплатні і частково сплатні угоди згідно із законодавством про приватизацію є особливими договорами купівлі-продажу державного майна, а відтак суд вважає за можливе застосувати до даного спору вищевказаний правовий висновок Європейського суду з прав людини. Позивач по справі у встановленому законом порядку належними доказами не довів факт того, що відповідач власник спірної земельної ділянки набуваючи таке майно за угодою приватизації через вчинення зі свого богу певного порушення, що б обумовлювало підставу позбавлення такої особи права власності на вказану земельну ділянку в судовому порядку. Положеннями статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Суд вважає, що після майже вісімнадцяти років перебування без жодних претензій з боку третіх осіб у власності позивача земельної ділянки, речове право на яку було оформлено згідно діючого на той час законодавства, позбавлення особи такого права за умови не доведеності з його боку порушень, буде непропорціональним заходом впливу щодо такої особи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] в частині визнання недійсним рішень міськвиконкому в частині передачі у приватну власність та користування земельних ділянок, визнання недійсним державних актів про право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, не підлягають задоволенню у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині визнання недійсним право власності на земельні ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу на земельні ділянки та скасування їх державної реєстрації права власності на земельні ділянки також не підлягають задоволенню з огляду на таке. У судовому засіданні встановлено, що 13 грудня 2013 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0773га за кадастровим номером 1210100000:08:327:0034 та земельної ділянки площею 0,0042 га кадастровий номер 1210100000:08:327:0033, відповідно до умов якого продавець [PERSON] продала, а покупець [PERSON] купив зазначені земельні ділянки за 56463,00 гривень. Зазначений договір купівлі-продажу земельних ділянок посвідчений 13.12.2013 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] [PERSON] до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. [PERSON] до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Натомість, позивачем [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження того, що при укладанні оспорюваного договору купівлі-продажу від 13.12.2013 року, сторонами договору [PERSON] та [PERSON] були порушені вимоги ст. ст.203, 215 ЦК України або інші вимоги чинного законодавства, що є підставою для визнання правочину недійсним. Крім того, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельних ділянок від 13.12.2013 року є похідними від вимог про визнання частково незаконними та скасування рішень виконкому [PERSON] міської ради від 17.06.1999 року № 1313 та від 20.08.1998 року № 1651, та державних актів на право власності на земельні ділянки від 23.07.1999 року № ДП 053362 та від 16.10.1998 року № ДП 053362 відповідно. З огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині недоведені та не підлягають задоволенню, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельних ділянок від 13.12.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає, що судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача [PERSON], оскільки заявлені ним позовні вимоги недоведені та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed