Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним, посилаючись на те, що 24 липня 2000 року вона купила за 2000 грн у у [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами загальною жилою площею 18.6 кв.м, розташований в [ADDRESS], на підставі рішення виконкому Мостівської сільської ради №05 ід 02.03.2003р). Будинок належав продавцеві на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Доманівською держнотконторою 24.07.2000р. за реєстровим №1367. Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих умов договору, сторони уклали договір купівлі-продажу в письмовій формі, однак посвідчені спірні договори були Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею та зареєстровані в Вознесенському МБТІ. На даний час позивач не може розпорядитися своєю власністю, а саме: оформити субсидію, за необхідністю заставу при взятті кредиту, однак, для подальшого вирішення питання необхідно визнати договір купівлі-продажу дійсним. Відповідачі ухиляються від візиту до нотаріуса, тому у зв"язку з тим, що договір купівлі-продажу не був посвідчений нотаріально, як того вимагає цивільне законодавство, позивач не може прийняти рішення, що пов"язані з правом розпоряджатися нерухомим майном, тому звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з"явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 24.07.2000 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] був укладений договір за №457 купівлі-продажу нерухомого майна у вигляді житлового кам'яного будинку жилою площею 18.6 кв.м, літньою кухнею кам'яною Б-1, гаражем кам'яним В-1, сараєм кам'яним Д-1, сараєм кам'яним Г-1, спорудами №1-2, що розташований в [ADDRESS] Будинок належав продавцеві на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим Доманівською держнотконторою 24.07.2000р. за реєстровим №1367. За умовами договору [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила зазначений будинок за 2000 грн. Сторони, кожний зі свого боку, виконали всі умови договору, що підтверджується письмовим договором №457 від 24.07.2000р., складений директором Універсальної товарно-сировинної біржи [PERSON], зареєстрований у журналі реєстрації біржевих угод з нерухомістю за №457 від 24.07.2000р., а також зареєстрованим в Вознесенському МБТІ у реєстрову книгу №3 та №267 від 02.08.2000р. Реєстрація Вознесенським міжміським бюро технічної інвентаризації Миколаївської області за [PERSON] права власності на спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на серпень 2000 року не суперечила чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Згідно ст.227 ЦК УРСР, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст.47 ч.2 ЦК УРСР, в разі виконання однією із сторін повністю або частково умов угоди, що потребує нотаріального посвідчення, суд вправі визнати таку угоду дійсною. Враховуючи, що сторони, на момент укладення договору купівлі-продажу, дійшли згоди щодо виконання всіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, що підтверджується письмовим договором, посвідченим Вознесенською універсальною товарно-сировинною біржею, однак, договір купівлі - продажу жилого будинку, в порушення вимог чинного законодавства, не був посвідчений нотаріально, що унеможливлює реалізацію спадкових прав позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved