Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявоюпро поділ спільного майна подружжя, якою просить суд визнати за нею право власності на 37/400 частин житлового будинку, розташованого по вулиці Поштовій 56 (раніше вулиця Фрунзе) в селищі Високий Харківського району, Харківської області, стягнути з відповідача судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 551,20грн. та витрати по наданню їй юридичної допомоги у складанні позовної заяви у сумі 300,00грн та веденні справи у суді у сумі 1000,00 грн. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що вона уклала шлюб з [PERSON] у виконавчому комітеті Дмитрівської сільської ради Первомайського району Харківської обл. В період шлюбу за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2007року, посвідченому приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON],сторони придбали 37/100 частин житлового будинку, вартістю 126250грн.,який (згідно договору) розташований за адресою: вулиця Фрунзе,56 ( на цей час вул.Поштова ) в селище Високий Харківського району Харківської області. На цей час сімейні відносини припинені, позивачем складено позовну заяву про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що користуватись майном за взаємною згодою сторони не можуть, тому виникла потреба у виділі її частки у спільному майні, але переоформити її частину житлового будинку в позасудовому порядкувідповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачнадав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та, що з проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01.02.1997 року,[PERSON] уклала шлюб з [PERSON] у виконавчому комітеті Дмитрівської сільської ради Первомайського району Харківської обл. за актовим записом №.1. Від шлюбусторони мають повнолітнього сина [PERSON], 14.08.1997року народження. В період шлюбу за спільні кошти на підставі договору купівлі-продажу від 11 грудня 2007року, посвідченому приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], сторони придбали 37/100 частин житлового будинку, вартістю 126250грн.,який (згідно договору) розташований за адресою: вулиця Фрунзе,56 ( на цей час вул.Поштова ) в селище Високий Харківського району Харківської області. Придбані частки житлового будинкузареєстрованіза [PERSON] в розмірі 37/200, та на той час,неповнолітнього [PERSON] також у розмірі 37/200 ( реєстровий номер договору купівлі-продажу 2266 в реєстрі приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу [PERSON]Е.). Право власності [PERSON] та [PERSON] на 37/200 частин житлового будинку за кожним, за адресою :вулиця Фрунзе,56 селище Високий Харківського району Харківської області, зареєстровано в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», номер запису 2882 в книзі №23. Відповідно до пункту 1.10, підпункт 1.5.1 вищезазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] гарантував, що придбаває частину житлового будинку у спільну власність подружжя, аДудник [PERSON] надала чоловіку дозвіл на купівлю частин спірного житлового будинку. На цей час сімїфактично не існує, позивачем складено позовну заяву про розірвання шлюбу. Користуватись майном за взаємною згодою сторони можуть, тому виникла потреба у виділі частки у спільному майні. Дане майно придбане за час подружнього життя сторін по справі, а тому є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу. Проти даного факту не заперечували і сторони по справі. Крім того, сторони досягли згоди щодо поділу вищезазначеного майна. Ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 Ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Зважаючи на викладене вище суд вважає за доцільне позов задовольнити та здійснити поділ спірного майна подружжя за досягнутою домовленістю між ними. Судові витрати, у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved