Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, який в подальшому уточнила, до відділення № 50 ПАТ "Міський комерційний банк", третя особа - Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в якому просила стягнути з відповідача решит депозитних коштів в сумі 5550,00 доларів США, кошти, які вона не може зняти з карткового рахунку в розмірі 500,00 доларів США, суму відсотків в розмірі 200,46 доларів США, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1000,00 доларів США. В обґрунтування свого позову позивач [PERSON] зазначила, що 13.03.2013 року вона уклала з відповідачем договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 2630/50/111124 на строк 385 днів на суму 10 000,00 доларів США з відсотковою ставкою 9,35 % відповідно до пункту 1.2 статті 1 ч. 1 якого (предмет одговору) вона передала відповідачу, а відповідач прийняв грошову суму в розмірі 10 000,00 доларів США. Починаючи з 02.04.2014 року до 08.05.2014 року їй було сплачено лише 4450,00 доларів США, 900,00 доларів США з яких вона була вимушена отримати у гривні через відсутність доларів у касі банку, 500,00 доларів США з яких було переведено на її картковий рахунок, але зняти вона їх не змогла, бо картки банку не працюють. Зазначила, що протиправні дії відповідача позбавили її належного їй права вільно розпоряджатися власними грошовими коштами для лікування її дитини, у зв'язку з чим оцінила моральну шкоду завдану в розмірі 1000,00 доларів США. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача - відділення № 50 ПАТ «Міський комерційний банк» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судовому засіданні позов підтримала та не заперечувала проти його задоволення. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши думку позивача та представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.03.2013 року між [PERSON] та відділенням № 50 банку ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 2630/50/111124 на строк 385 днів на суму 10 000,00 доларів США за відсотковою ставкою 9,35 % відповідно до п. 1.2, ч. 1 ст. 1 договору [PERSON] передала банку, а банк прийняв грошову суму в розмірі 10 000, 00 доларів США. (а.с. 7-9) Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків та який є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того, 13.03.2013 року між [PERSON] та відділенням № 50 банку ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір № 010-0015801-Ф/13-DEP про відкриття поточного рахунку з використання платіжної картки та розрахункове обслуговування 26255013647101. (а.с. 19-21) 02.04.2014 року між [PERSON] та відділенням № 50 банку ПАТ «Міський комерційний банк» укладено договір банківського рахунку [NUMBER]. Відповідно до договору строкового банківського вкладу 02.04.2014 року після спливу 385 днів позивач [PERSON] звернулась до відповідача щодо припинення дії договору строкового банківського вкладу та видачу їй залишкової частини валютних коштів, але їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю в касі грошей. (а.с. 31-32) Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно - правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. 08.04.2014 року [PERSON] подала до відділення № 50 банку ПАТ «Міський комерційний банк» заяву про повернення їй депозиту частинами в доларах США в сумі еквівалентній 15 000,00 гривень щодня до закінчення суми коштів на рахунку. (а.с. 9) 17.04.2014 року [PERSON] було подано ще одну заяву на адресу відповідача з проханням повернути депозит частинами в доларах США в сумі еквівалентній 15 000,00 гривень щодня до закінчення суми коштів на рахунку. (а.с. 10) 08.04.2014 року позивачем [PERSON] на адресу Генерального департаменту банківського нагляду Національного банку України було подано скаргу про порушення законодавства у сфері банківської діяльності банком «Міський комерційний банк» щодо неповернення останнім коштів, розміщених на депозитному рахунку. (а.с. 25-26) 10.06.2014 року заступником директора Генерального департаменту банківського нагляду Національного банку України була надана відповідь на звернення [PERSON], в якій було зазначено, що Національний банк України не розглядає спори між банком та його клієнтом. Крім того зазначив, що відповідно до підпункту 7 пункту 1 постанови НБУ «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій», затвердженої Правлінням Національного банку України від 30.05.2014 року № 328, уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати банків у межах до 15 000,00 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ та не допускати обмежень щодо переказу коштів в іноземній валюті, о належать клієнтам, відповідно до нормативно - правових актів Національного банку України. Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як в межах України, так і за її межами, незалежно від кількості рахунків в одному банку. 08.04.2014 року [PERSON] подала заяву на ім'я Голови правління ПАТ «Міський комерційний банк» щодо повернення депозиту частинами в доларах США. 03.06.2014 року від Голови правління ПАТ «Міський комерційний банк» надійшла відповідь, де зазначено, що по закінченню строку дії депозиту за договором № 2630/50/111124 від 13.03.2013 року вклад був перерахований на рахунок з обліку вкладів на вимогу [NUMBER]. Лімітів на видачу готівкових грошових, окрім визначених Постановою НБУ № 328 від 30.05.2014 року в банку немає. Готівкова іноземна валюта видається клієнтам в залежності від наявності в касі банку. (а.с. 30) За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Фактично позивачу було відмовлено у задоволенні її вимоги щодо повернення коштів. Суд вважає таку відмову безпідставною з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На виконання умов Договору, позивач здійснила вклад на рахунок Банку, в той час, як Банк зобов'язаний був повернути цей вклад разом із відсотками за користування коштами на вимогу позивача у будь-який час протягом строку дії Договору. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року № 516 (далі - Положення від 03.12.2003 р. № 516)). Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно п. 1.2. Положення НБУ від 03.12.2003 р. № 516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення НБУ від 03.12.2003 р. № 516). Однією з основних умов Договору банківського вкладу № 2630/50/111124 від 13.03.2013 року є можливість зняття коштів з вкладного рахунку у будь-який момент протягом всього строку дії Договору (без обмежень щодо кількості операцій та суми операції) (ст. 4 Договору). Тобто, внесенний позивачем вклад відповідно до Договору №2630/50/111124 від 13.03.2013 року є вкладом на вимогу. Отже, Банк зобов'язаний повернути [PERSON] кошти протягом усього строку дії Договору в будь-який момент на її вимогу. Вимога про повернення коштів позивачем, як зазначалося вище, була направлена до Банку, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав. Що стосується посилання Банку у листі про відмову повернення вкладу та виплату відсотік на Постанову НБУ № 328 суд зазначає наступне. Так, підпунктом 7 пункту 1 цієї Постанови Національний банк України визначив, що «уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Зазначена вимога поширюється на видачу (отримання) готівкових коштів як у межах України, так і за її межами незалежно від кількості рахунків клієнта в одному банку». Цим самим, Національний банк України порушив вимоги ст.ст. 316-319, 321 ЦК України. Також вказане суперечить вимогам ст. 41 Конституції України (Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним); ч. 2 ст. 1068 ЦК (За договором банківського рахунку банк зобов'язаний видати відповідні грошові котити клієнта); ст. 629 ЦК України (Договір є обов'язковим для виконання сторонами); ст. 22 Конституції України (Конституційні права гарантуються і не можуть бути скасовані); ст. 64 Конституції України (Конституційні права не можуть бути обмежені). Згідно руху коштів по рахунку [NUMBER] залишок депозитних коштів складає 5550,00 доларів США. (а.с. 50-51) Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти ч. ч. 1 та 5 ст. 1061 ЦК України. Згідно п. 2.2 ст. 2 Договору банківського вкладу № 2630/50/111124 від 13.03.2013 року, проценти у розмірі 9,35 % сплачуються вкладнику окремо від суми вкладу шляхом безготівкового нарахування на поточний рахунок вкладника, операції за яким здійснюються з використанням платіжної кратки. (а.с. 7) Так, станом на 10.09.2014 року 9,35 процентна ставка за договором банківського вкладу розрахована наведеним нижче чином і дорівнює: 5550,00 доларів США (решта коштів на рахунку [NUMBER] ) Ч 9,35 % (відсоткова ставка за договором)/365 днів Ч141 день (період з 22.04.2014 року по 10.09.2014 року)=200,46 доларів США. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, на рахунку [NUMBER], який було відкрито 13.03.2013 року згідно договору № 010-0015801-Ф/13-DEP наявний залишок коштів в розмірі 500,00 доларів США, які позивач [PERSON]не має можливості зняти та використати. Дана обставина підтверджується меморіальним ордером № 7723 від 02.04.2014 року про перерахування на карту [NUMBER] грошей в розмірі 500,00 доларів США. (а.с. 11) За правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем було здійснено вклад в іноземній валюті - доларах США. У зв'язку з цим, відповідно до вимог чинного законодавства, повернення коштів позивачу повинно здійснюватись також у доларах США. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній спра ві», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК ( 435-15 ), частина третя статті 533 ЦК ( 435-15 ); Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 ( 15-93 ) "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Відповідно до ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язанням допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. На час розгляду справи судом відповідач не виконав належним чином зобов'язань за договором банківського вкладу, а тому суд вважає законним стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за договором банківського вкладу в розмірі 5550,00 доларів США яка знаходиться на рахунку [NUMBER]; кошти з карткового рахунку [NUMBER] в розмірі 500,00 доларів США, а також проценти за договором банківського вкладу в розмірі 200,46 доларів США. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка їй завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» визначено поняття моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 вказаної постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В матеріалах справи відсутні докази спричинення позивачу моральних чи фізичних страждань, при яких обставинах чи якими діями (бездіянням) вони спричинені, відсутні факти, які підтверджують порушення прав позивача зі сторони відповідача. Також не надано доказів погіршення стану здоров'я та підтвердження морального страждання позивача, необґрунтовано позивачем і розміру суми моральної шкоди в розмірі 1000,00 доларів США. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial