Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач 26.10.2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: [PERSON] дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення юридичного факту, визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11 січня 2013 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] ([PERSON]) в м. Дніпропетровську, яка належала померлій на підставі Договору купівлі-продажу від 15 березня 1997 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі №879. Квартира [ADDRESS] складається з: коридор площею 6,0 кв.м.. житлової кімнати 13,8 кв.м., житлової 17,0 кв.м., житлової 12,6 кв.м., кухні 7,1 кв.м., санвузла 3,0 кв.м., балкона 0,9 кв.м., лоджії 1,6 кв.м.; загальна площа квартири 62,0 кв.м., житлова 43,4 кв.м. Єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] за законом була її донька [PERSON] /[PERSON]/ [PERSON]. Згідно ст..1270 ЦК України [PERSON] звернулась до Другої ДДНК з заяво про відмову від спадщини на користь своєї доньки - [PERSON]. 12 жовтня 2013 року [PERSON] звернулась до Другої ДДНК з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] ([PERSON]) в м. Дніпропетровську. [PERSON] ДДНК відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що в договорі купівлі-продажу від 15.03.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим №879, прізвище спадкодавця вказано «Видничук» [PERSON], а в свідоцтві про смерть зазначено «Віднічук» [PERSON], тому встановити належність документу, який підтверджує право власності померлої [PERSON] на квартиру №520 не має можливим. На підставі вищевикладеного просить встановити факт належності [PERSON], померлої 11 січня 2013 року квартири [ADDRESS] ([PERSON]) в Дніпропетровську (Дніпро) на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 1997 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №879 та зареєстрований в КП «ДМБТІ» ДМР в реєстровій книзі за №392П за не реєстровим №32-110 та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (Братів Трофімових) в м. Дніпро, яка складається з: коридор площею 6,0 кв.м.. житлової кімнати 13,8 кв.м., житлової 17,0 кв.м., житлової 12,6 кв.м., кухні 7,1 кв.м., санвузла 3,0 кв.м., балкона 0,9 кв.м., лоджії 1,6 кв.м.; загальна площа квартири 62,0 кв.м., житлова 43,4 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], померлої 11 січня 2013 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, письмово просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В судове засідання представник Дніпропетровської міської ради не зявився. Про місце дату та час судового засідання сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. В судове засідання представник Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори не зявився. Про день, місце та час судового засідання сповіщені належним чином. До суду надіслали письмову заяву, в якій просять розгляд справи провести за відсутності їх представника відповідно до вимог діючого законодавства. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 15 березня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] квартира [ADDRESS] належить [PERSON]. /а.с.14/ 11 січня 2013 року померла [PERSON]./а.с.5/ Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS]. Згідно технічного паспорта квартира [ADDRESS] складається з: коридор площею 6,0 кв.м.. житлової кімнати 13,8 кв.м., житлової 17,0 кв.м., житлової 12,6 кв.м., кухні 7,1 кв.м., санвузла 3,0 кв.м., балкона 0,9 кв.м., лоджії 1,6 кв.м.; загальна площа квартири 62,0 кв.м., житлова 43,4 кв.м./а.с.15-17/ Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-КИ №341874, (російською мовою) [PERSON] є матірю (російською мовою) [PERSON]./а.с.7/ Згідно свідоцтва про шлюб серії ІІІ-КИ №256321, (російською мовою) [PERSON] змінила прізвище на «Бровко» [PERSON] є матір*ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження./а.с.12/ [PERSON] змінила прізвище на «Денисенко»./а.с.13/ Згідно матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 11 січня 2013 року з заявою про прийняття спадщини звернулася донька - [PERSON]./а.с.34 на звороті/ та онука [PERSON]./а.с.40/ 09 липня 2013 року [PERSON], на підставі ст..254 ЦК України відкликала заяву про прийняття спадщини, подану до Другої дніпропетровською державною нотаріальною конторою 07.06.2013 року та відмовилась від належної їй спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] на користь онуки померлої [PERSON]./а.с.40 на звороті/ 12.10.2016 року [PERSON] звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON], а саме: квартиру №520, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул.. Братів Трофімових, буд.32./а.с.44 на звороті/ 12 жовтня 2016 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її імя на майно, що належало померлій 11 січня 2013 року [PERSON] у звязку з помилкою в прізвищі в договорі купівлі-продажу від 15.03.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстром №879. /а.с.45/ Задовольняючи позов в частині встановлення факту належності\~\~[PERSON], померлої 11 січня 2013 року квартири [ADDRESS] ([PERSON]) в Дніпропетровську (Дніпро) на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 1997 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №879 та зареєстрований в КП «ДМБТІ» ДМР в реєстровій книзі за №392П, суд враховує наступне. Судом встановлено, що при написанні прізвища померлої [PERSON] на українській мові в договорі купівлі-продажу квартири від 15 березня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстром №879 були допущенні помилки в застосуванні російської літери "И" і української літери "І". Оскільки, прізвище померлої в договорі купівлі-продажу квартири від 15 березня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстром №879 не співпадає з записами прізвища в свідоцтві про смерть, позивач позбавлена можливості вільно реалізувати своє право на спадщину. \~\~\~ \~Згідно п. 5 ч. 1\~ст. 234 ЦПК України\~в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. \~\~\~\~ У відповідності з п.6 ч.1\~ст. 256 ЦПК України\~суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, що зазначене в документі, не збігається з прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. \~\~\~\~ Окрім того, згідно ч.2\~ст. 256 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. \~\~\~\~ Факт належності [PERSON], померлої 11 січня 2013 року квартири [ADDRESS] ([PERSON]) в Дніпропетровську (Дніпро) на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 1997 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №879 підтверджується , копією паспорта громадянина України [PERSON], [INFO], згідно якого [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] , копією договору купівлі-продажу від 15 березня 1997 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №879, копією свідоцтва про народження серії ІІІ КИ №341874, де російською мово прізвище зазначено «Видничук Прасковья Павловна» , копією свідоцтва про смерть де прізвище українською мовою зазначено «Віднічук Парасковія Павлівна». Враховуючі вказані обставини, суд вважає, що вимога позивача про встановлення факту належності [PERSON], померлої 11 січня 2013 року квартири [ADDRESS] ([PERSON]) в Дніпропетровську (Дніпро) на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 1997 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстром №879 та зареєстрований в КП «ДМБТІ» ДМР в реєстровій книзі за №392П, підлягає задоволенню. Відповідно до п.1\~[PERSON] Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування»від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України\~(2004 р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року.\~\~ Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, відповідно до частин 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття, тобто з дня смерті спадкодавця. Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з п.п. 212, 216 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. за N 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (Братів Трофімових) в м. Дніпро, яка складається з: коридор площею 6,0 кв.м.. житлової кімнати 13,8 кв.м., житлової 17,0 кв.м., житлової 12,6 кв.м., кухні 7,1 кв.м., санвузла 3,0 кв.м., балкона 0,9 кв.м., лоджії 1,6 кв.м.; загальна площа квартири 62,0 кв.м., житлова 43,4 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], померлої 11 січня 2013 року, є цілком обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними з її боку, внаслідок чого підлягають задоволенню. На основі повного і всебічного зясування обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved