Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач, [PERSON] у судовому засіданні підтримала свої вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи є заява з проханням розглянути справу без участі представника підприємства. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: Копія паспорту [PERSON]; копія колективного договору; копія розрахунку компенсації; копія трудової книжки; копії виписок по картковому рахунку; копії розрахунків заробітної плати; копія довідки ДП «Одеська залізниця» від 13.05.2015 року; копія листа ДП «Одеська залізниця» від 07.08.2015 року; копії платіжних документів. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що 22 грудня 2014 року, [PERSON] була звільнена за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію, з посади агента передачі вантажу на прикордонній станції Одеської дирекції залізничних перевезень станції Рені. На час звільнення, з позивачкою був проведений розрахунок та виплачена вихідна допомога у розмірі 10 середньомісячних заробітних плат, згідно колективного договору. З проведеним розрахунком позивачка не погодилась та звернулась до урядової гарячої лінії з питанням правильності нарахування заробітної плати та виплати вихідної допомоги. 23 березня 2015 року [PERSON] отримала відповідь, якою її було повідомлено, що за результатами проведеної перевірки позивачці було донараховано індексацію - 279,79 грн., вихідна допомога - 8115,01 грн. У березні 2015 року на картковий рахунок позивачки було зараховано 6880 грн., а листом ДП «Одеська залізниця» роз'яснено, що згідно чинного законодавства із нарахованої суми 8394,80 грн. утримано податки - 1510,58 грн. Відповідь позивачку не задовольнила, тому що [PERSON] неодноразово зверталась до ДП «Одеська залізниця» за роз'ясненням нарахованих сум, та отримала відповіді, що з позивачкою проведений повний розрахунок. 31.07.2015 року, 04.08.2015 року та 04.09.2015 року на картковий рахунок позивачки були зараховані суми заробітної плати по підсумкам року у розмірі 933,60 грн. Позивачка вважає, що ці суми їй повинні були виплачені при звільненні або не пізніше січня 2015 року. У зв'язку з тим, що відповідач порушив строки виплати суми заробітної плати, [PERSON] вважає, що підприємство повинно виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 6833,96 грн. та суму компенсації в розмірі 61,92 грн. В ході розгляду справи, [PERSON] надала суду заяву про уточнення позовних вимог, шляхом збільшення, пояснивши, що підставою для збільшення є висновок бухгалтерської експертизи, за результатами якої сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на 04.09.2015 року складає 33164,80 грн., а сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати складає 338,34 грн. Також позивачка просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2000 грн., пояснивши, що у зв'язку із значною затримкою заробітної плати вона відчула моральні страждання, втратила нормальні життєві зв'язки. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, оскільки її доводи частково знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до п. 4.4 Колективного договору між адміністрацією та об'єднаним профспілковим комітетом Одеської дирекції залізничних перевезень на 2011-2015 роки, працівникам передбачена виплата винагороди за підсумками роботи за рік. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. [PERSON] 22 грудня 2014 року була звільненаза власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію, з посади агента передачі вантажу на прикордонній станції Одеської дирекції залізничних перевезень станції Рені, про що свідчить наказ №82/ОС від 22.12.2014 року. У березні 2015 року на картковий рахунок позивачки було зараховано 6880 грн. На протязі липня, серпня та вересня 2015 року на картковий рахунок позивачки були зараховані суми заробітної плати в розмірі 933,60 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Таким чином, у зв'язку із порушенням строків виплати сум заробітної плати, у відповідача склалась заборгованість в сумі 33164,80 грн. в якості компенсації втрати частини заробітної плати, та 338,34 грн. в якості середнього заробітку за весь час затримки, які підлягають стягненню на користь [PERSON] Щодо заявленої [PERSON] суми моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цієї вимоги, виходячи з наступного. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440 (1) ЦК та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону від 12 травня 1991 р. N 1023-XII "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі, є трудовими, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. Також, слід зазначити, що позивачем не було надано доказів того, що їй були спричинені моральні страждання.

Outcome: partial