Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

В грудні 2020 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено договір № 701590410. Згідно п.1.1 вказаного договору, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» зобов`язується надати [PERSON] кредит без конкретної споживчої мети на суму 7 750 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а остання зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. На думку позивача, при укладенні кредитного договору порушені її права як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію», що на думку позивача, є підставою для визнання кредитного договору судом недійсним. 21.12.2020 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді [PERSON] 24.12.2020 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу [PERSON] , за адресою зазначеною в позовній заяві ухвалу суду від 24.12.2020 про відкриття провадження у справі, вкладено до абонентської скриньки. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу ТОВ ««МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», за адресою зазначеною в позовній заяві ухвалу суду від 24.12.2020 про відкриття провадження у справі, отримано 16.01.2021. Крім того, відповідно до довідки про доставку електронного листа відповідачу на електронну пошту вказану в позовній заяві доставлено ухвалу від 24.12.2020 до електронної скриньки 28.12.2020 11:34:01. Відзив проти позову на адресу суду у строки вказані в ухвалі від 24.12.2020 не надходив. Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 06.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі «Товариством») та [PERSON] (далі «Позичальником») укладено договір № 701590410 (далі «Договір»). Відповідно до умов договору Товариство зобов`язується надати Позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 7 750 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п.1.3, п.1.4 або п.1.5 цього Договору. Кредит, згідно п.1.2 Договору, надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту Позичальником. Сторонами в Договорі передбачено наявність двох процентних ставок: 1) Дисконтної процентної ставки в розмірі 0,85% від суми кредиту за кожний день користування кредитом; 2) Базової процентної ставки в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, у випадку користування кредитом понад строк, визначений п.1.2 Договору. Відповідно до п.4.2 Договору - строк дії договору, вказаний в п.1.2 Договору, продовжується на весь період, протягом якого Сторони здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим Договором, та визначається як період від дати отримання Позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за Дисконтною та/або Базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов Договору (пені) та інших нарахувань передбачених Договором. Відповідно до п.4.7 Сторони дійшли згоди. Що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саме юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до п.4.12. Договору, Позичальник засвідчує, що умови цього Договору є розумними, справедливими, добросовісними та не містять дисбалансу прав та обов`язків Товариства та Позичальника. Відповідно до п.4.16 Договору, Позичальник підтверджує, що: - отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України (у тому числі інформацію, надання якої передбачено ст. 12 Закону України «про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»); - отримав кредит не на споживчі цілі; - інформація, надана Товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору. Частиною четвертою статті 203 ЦК України встановлено, що дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Істотними умовами кредитного договору є: предмет договору, сума кредиту, строк повернення, проценти за користування. З дослідженого вище кредитного договору вбачається, що сторонами узгоджено предмет договору: кредит без конкретної споживчої мети (п. 1.1.), сума кредиту: 7750 грн. 00 коп., (п. 1.1.), строк повернення: на 30 днів (п. 1.2.), проценти за користування кредитом: фіксована процентна, дисконтна процентна ставка в розмірі 0,85% в день від суми кредиту (п.1.3.) та базова процентна ставка в розмірі 1,70% в день від суми кредиту (п.1.4.). Щодо твердження позивача про порушення відповідачем ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в частині повідомлення клієнта у письмовій формі про надання інформації про умови та порядок діяльності фінансової установи, суд вважає їх необґрунтованими так як відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів, яка містить лише одну статтю, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. П.4.16. Договору зазначено про те, що Позичальник підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України ( у тому числі інформацію, надання якої передбачено ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За таких обставин, на думку суду, позивачем не доведено факт порушення відповідачем норм встановлених ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.9 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» - якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно з положенням п.4.7 Договору, укладеного між Товариством та Позичальником, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Привал та Закону України «про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з вимогами ч.3 ст.207 ЦК України - використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Оспорюваний договір вчинений у письмовій формі, як це передбачено ч.1 ст.1055 ЦК України. Даний договір був підписаний позивачем електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора, що відповідно до п.9.6 Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов Договору, та в свою чергу свідчить про її згоду з умовами договору. Таким чином, сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, тобто кредитний договір є укладений. Щодо твердження позивача щодо порушення відповідачем норм, встановлених п.8,9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» суд вважає їх необґрунтованими так як п.1.2 Договору вказано, що кредит надається (договір укладається) строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання кредиту Позичальником. Строк дії, відповідно до п.4.2 продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права та виконують свої обов`язки за цим Договором, та визначається як період від дати отримання Позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або Базовою процентною ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов Договору (пені) та інших нарахувань, передбачених Договором. Розділом 3 Договору, укладеного між сторонами передбачено відповідальність сторін, зокрема п.3.1 Договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно з чинним законодавством України. П.3.6 Договору встановлено, що закінчення строку надання кредиту не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов Договору. Розділом 2 Договору передбачено права та обов`язки сторін, зокрема п.2.1.2.1-2.1.2.3. передбачено обов`язки Товариства, з чого можна зробити висновок, що за їх невиконання у Товариства наступає відповідальність. За таких обставин твердження позивача щодо порушення відповідачем норм, встановлених п.8, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не знайшло свого підтвердження. Таким чином, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Подібна правова позиція висловлена в Постанові Касаційного цивільного Суду в складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 583/3343/19.

Outcome: dismissed