Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та Вовковинецької селищної ради Деражнянського району Хмельницької області про визнання дійсним державного акту на право постійного користування землею, посилаючись на те, що відповідно до Статуту, зареєстрованого Деражнянською райдержадміністрацією Хмельницької області 18 травня 2000 року № 378, він є засновником та головою селянського (фермерського) господарства «Наталі», що знаходиться за адресою: с.Радівці Деражнянського району Хмельницької області. На підставі рішення сесії районної ради у 2000 році за замовленням [PERSON] Хмельницькою філією інституту землеустрою було проведено інвентаризацію земель під час здійснення землеустрою на території Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. За результатами вказаної інвентаризації виготовлено технічну документацію по встановленню в натурі меж земельної ділянки та виготовлено і видано на ім`я позивача 03 квітня 2001 року державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ-ХМ № 001006 для ведення селянського (фермерського) господарства, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 96, відповідно до якого передано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 39,91 га, із земель сільськогосподарського призначення, що розташована на території Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області (за межами населених пунктів), яку він використовує та обробляє з дати видачі державного акту та по теперішній час за цільовим призначенням. Разом з тим, на даний час позивач не має можливості зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право постійного користування земельними ділянками загальною площею 39,91 га, розташованими на території Радовецької сільської ради у зв`язку з втратою у відділі у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Книги реєстрації державних актів на право постійного користування землею. З огляду на обставини справи, позивач просить визнати дійсним виданий йому 03 квітня 2001 року на підставі рішенням сесії Деражнянської районної ради народних депутатів Хмельницької області від 16.02.2000 року № 6 державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ-ХМ № 001006 для ведення селянського (фермерського) господарства, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 96, про надання йому у постійне користування земельної ділянки загальною площею 39,91 га із земель сільськогосподарського призначення, що розташована на території району Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області (за межами населених пунктів). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити із викладених в ньому підстав. Крім того, у своїй письмовій відповіді на відзив від 20.02.2019 року представник позивача зазначив, що на його думку Книга реєстрації державних актів на право постійного користування землею, в якій здійснювалася реєстрації державних актів на передану фермерським господарствам району в користування землю у 1990-2000 роках умисно була знищена відповідальними працівниками з метою вчинення незаконних оборудок із землею, яку обробляли фермерські господарства, що є перешкодою для реєстрації відповідного акта позивача, порушує його права та стало підставою для даного судового спору. Представники відповідачів, будучи повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не прибули, подавши до суду письмові відзиви на позов, в якому заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] з підстав відсутності обов`язкової державної реєстрації спірного державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, яка здійснюється шляхом внесення записів реєстрації до відповідної Книги реєстрації. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та письмові заяви учасників справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом об`єктивно встановлено, що відповідно до Статуту, зареєстрованого Деражнянською райдержадміністрацією Хмельницької області 18 травня 2000 року № 378, [PERSON] являється засновником та головою селянського (фермерського) господарства «Наталі», що знаходиться за адресою: с.Радівці Деражнянського району Хмельницької області. Державна реєстрація СФГ «Наталі» підтверджується виданим [PERSON] [INFO] року Деражнянською райдержадміністрацією свідоцтвом серії [NUMBER] про державну реєстрацію юридичної особи. Пунктами 3.1, 6.1, 7.1 Статуту СФГ «Наталі» передбачено, що предметом діяльності Господарства є організація та здійснення виробництва товарної сільськогосподарської продукції і сировини та їх реалізація. До земель Господарства належать землі, передані Господарству у приватну власність, у користування, що посвідчено відповідно Державними актами на право приватної власності на землю та постійного користування землею, виданими на ім`я голови Господарства. Господарство зобов`язане забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та відповідно до умов її надання; ефективно використовувати землю, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, не допускати погіршення екологічної обстановки на території в результаті своєї господарської діяльності; своєчасно сплачувати земельний податок; не порушувати права власників інших земельних ділянок і землекористувачів, в тому числі орендарів; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Згідно статті 6 Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 22 червня 1993 року № 3312-ХІІ, який діяв на час видачі [PERSON] державного акту на право постійного користування землею, було передбачено, що для ведення селянського (фермерського) господарства можуть передаватися у приватну власність або надаватися у користування земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 50 гектарів ріллі і 100 гектарів земель, у місцевостях з трудонедостатніми населеними пунктами, визначеними Кабінетом Міністрів України, - 100 гектарів ріллі. Конкретні розміри земельних ділянок громадян, які ведуть селянське (фермерське) господарство, у межах норм, передбачених частиною першою цієї статті, визначають районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні, яких є район, Ради народних депутатів диференційовано з урахуванням регіональних особливостей, спеціалізації та можливостей ефективного використання наданих земель. Оскільки для здійснення діяльності Господарства по виробництву сільськогосподарської продукції і сировини та їх реалізації необхідною умовою було наявність в господарстві землі, 03 квітня 2001 року за поданою [PERSON] заявою рішенням сесії Деражнянської районної ради народних депутатів Хмельницької області від 16.02.2000 року № 6 йому було надано земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства із земель запасу Радовецької сільської ради розміром 44,0 га в постійне користування. На підставі рішення сесії районної ради у 2000 році за замовленням позивача Хмельницькою філією інституту землеустрою було проведено інвентаризацію земель під час здійснення землеустрою на території Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області. За результатами вказаної інвентаризації виготовлено технічну документацію по встановленню в натурі меж земельної ділянки та виготовлено і видано на ім`я [PERSON] 03 квітня 2001 року державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ-ХМ № 001006 для ведення селянського (фермерського) господарства, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 96, відповідно до якого передано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 39,91 га, із земель сільськогосподарського призначення, що розташована на території Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області (за межами населених пунктів), яку він використовує та обробляє з дати видачі державного акту та по теперішній час за цільовим призначенням. Відповідно п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність чи у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. З метою внесення виданого позивачеві у законний спосіб та зареєстрованого належним чином у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею державного акта на право постійного користування землею для ведення селянського (фермерського) господарства та земельної ділянки, яку він використовує за призначенням, [PERSON] звернувся до відділу у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області та надав відповідні документи для вчинення державної реєстрації належного мені права постійного користування землею відповідно до виданого мені державного акту. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відділ у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області згідно повідомлень від 20.04.2018 року № 29-22-0.23-531/107-18, від 03.10.2018 року № 29-22-0.23-617/107-18 відмовив у наданні відомостей про реєстрацію переданої [PERSON] у постійне користування земельної ділянки площею 39,91 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що знаходиться на території Радовецької сільської ради, з підстав відсутності кадастрового номера на земельну ділянку та відсутності у відділі відомостей про реєстрацію у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею виданого на ім`я позивача державного акту серії ІІІ-ХМ № 001006. Разом з тим, у відповіді було зазначено, що виданого на ім`я [PERSON] державного акту серії ХМ № 001006 на земельну ділянку, площею 39,91 га, з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, що знаходиться на території Радовецької сільської ради, в наявній (до 2003 року) у відділі Книзі реєстрації державних актів на право постійного користування землею (підприємства, установи, організації) відомостей про реєстрацію державного акту на право постійного користування землею в «Книзі записів державних актів на право постійного користування землею» не виявлено. З огляду на викладене, суд вважає, що відсутність можливості зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права постійного користування земельними ділянками загальною площею 39,91 га, розташованими на території Радовецької сільської ради викликана втратою працівниками відділу у Деражнянському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Книги реєстрації державних актів на право постійного користування землею. Так, суд бере до уваги, що Державний акт - це правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на конкретну земельну ділянку з чітко визначеними межами. Цей документ вказує на точне місцезнаходження та розмір ділянки, тому переконаний, в тому, що державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ-ХМ № 001006 дійсно видавався на ім`я позивача, оскільки це підтверджується наявним у нього самим державним актом та технічною документацією із землеустрою відповідно до якої було складено та видано вказаний державний акт, а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами. В свою чергу, правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначено ч.1 ст.116 ЗК України, якими є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, передбачених цим Кодексом або результати аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Як роз`яснено п.2.3 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" від 17.05.2011 року №6 державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. Разом з тим, Наказом № 43 Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року, затверджено «Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрацію і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею ( в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», яка передбачає у п. 3.5, що державні акти, які посвідчують право приватної власності на землю, право колективної власності на землю або право постійного користування землею реєструються у «Книзі реєстрації державних актів на право постійного користування землею» за формою згідно з додатком 5 вказаної інструкції. Відповідно до ст. 7 Земельного кодексу України 1991 року, чинного на час виникнення зазначених правовідносин, у постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності: громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства. Статтею 22 ЗК України (у редакції 1991 року), передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Статтею 23 Земельного кодексу України, 1991 року передбачено, що право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Згідно зі ст. 92 ЗК України (який набрав чинності з 01.01.2002 року), право постійного користування земельними ділянками можуть набувати лише державні та комунальні юридичні особи. Пунктом 6 розділу X «Перехідних положень» чинного Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Однак, суд також враховує, що Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 визнано ці положення неконституційними і тому норма п. 6 Перехідних положень ЗК України втратила юридичну силу, а право постійного користування земельною ділянкою залишилося у фізичних осіб, незважаючи на вичерпний перелік, закріплений у ст. 92 Кодексу. Цим же рішенням Конституційного Суду України визначено, що використання терміну «набувають», що означає, «ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь» після набрання чинності статтею 92 ЗК України свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування ділянками, набуте громадянами, в установлених законодавством випадках, станом на 01 січня 2002 року. Крім того, відповідно до п. 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, передбачена можливість державної реєстрації речових прав на земельну ділянку, у зв`язку з втратою, пошкодженням чи зіпсуванням відповідного державного акта на право постійного користування земельною ділянкою, а отже, передбачається збереження права користування земельними ділянками, які на час введення в дію Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи мали у постійному користуванні. Сукупністю зазначених вище доказів та правових підстав підтверджується, що позивач дійсно набув право постійного користування земельними ділянками площею 39,91 га, розташованими на території Радовецької сільської ради, однак, не можу в повній мірі реалізувати своє право на вказані земельні ділянки через втрату відповідачем документів, якими підтверджується реєстрації державного акту. Верховним Судом України в постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15 висловлено правову позицію про те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу. Принцип «пропорційності» передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), повязаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. У постанові Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року за № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2) зазначено, що Виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 151, 153-158, 161, 210, 212 Земельного кодексу України, ст. 24 Цивільного процесуального кодексу України, судам підвідомчі справи за заявами, зокрема: з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсним державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Земельні спори громадян з органами державної влади та органами місцевого самоврядування з питань надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства у випадках, передбачених законодавством, а також спори з майнових питань, повязаних із земельними відносинами, за участю громадян, що є членами фермерського господарства, їхніх спадкоємців тощо розглядаються за правилами цивільного судочинства. Крім того, згідно із ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладне, суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] до вказаних відповідачів та визнати дійсним виданий йому, 03 квітня 2001 року на підставі рішенням сесії Деражнянської районної ради народних депутатів Хмельницької області від 16.02.2000 року № 6 та відповідно до виготовленої Хмельницьким філіалом Інституту землеустрою технічної документації по встановленню в натурі меж земельної ділянки державний акт на право постійного користування землею серії ІІІ-ХМ № 001006 для ведення селянського (фермерського) господарства, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 96, про надання йому у постійне користування земельної ділянки загальною площею 39,91 га із земель сільськогосподарського призначення, що розташована на території району Радовецької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області (за межами населених пунктів). На підставі викладеного та

Outcome: approved