Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS], мотивуючи позов тим, що вона як спадкоємець за заповітом після [PERSON], яка померла [INFO]., звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, проте отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса вона не може в зв'язку з відсутністю в спадкодавця правовстановлюючого документа на житловий будинок. У ході розгляду справи позивач уточнила позов та зазначила, що спадкодавець була власником будинку по [ADDRESS], який заповіла їй, та будинку [ADDRESS], який заповіла іншим спадкоємцям, в тому числі відповідачці [PERSON] Спадкоємці за законом після смерті [PERSON] спадщини не прийняли, а її дочка [PERSON], як повнолітня непрацездатна дочка покійної, має право на обов'язкову частку у спадщині, не зверталась до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину. При визначенні обов'язкової частки у спадковому майні береться до уваги весь склад спадщини, а враховуючи, що до складу спадщини, в тому за ще один заповітом, входить два житлових будинки, банківські вклади та речі домашньої обстановки та вжитку, то відповідачці припадає частка майна, яка є більшою ніж її обов'язкова частка у спадковому майні матері, тому просить не застосовувати вимоги ст.1241 ЦК та, з урахуванням наведеного, просить визнати за нею право власності на весь будинок по вул.Садовій 6, що знаходиться в с. Солов'ї. Відповідач [PERSON] подав зустрічний позов в інтересах недієздатної [PERSON] про визнання за нею в порядку спадкування права власності на ? частину житлового будинку що знаходиться в [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що [PERSON] як інвалід І групи з дитинства має право на обов'язкову частку у вказаному будинку незалежно від наявності заповіту. У ході розгляду справи [PERSON] уточнив зустрічний позов, в якому зазначає, що житловий будинок по [ADDRESS] був майном колгоспного двору, на момент набрання чинності Законом України «Про власність» членами колгоспного двору були [PERSON] (спадкодавець), її дочка [PERSON] та чоловік [PERSON], які мали право на 1/3 частку цього будинковолодіння. Оскільки після смерті [PERSON] його частку успадкувала дружина - [PERSON], то вона на момент смерті була власником 2/3 частин будинку, і саме на цю частку відкрилась спадщина після її смерті. Її дочка [PERSON] як інвалід дитинства І групи має право на обов'язкову частку у спадковому майні, яка становить ? частки майна, що належало [PERSON], а тому позивачка [PERSON] має право успадкувати лише 1/3 житлового будинку, а за [PERSON] просить визнати право власності на 2/3 будинку - 1/3 в порядку спадкування після матері [PERSON] та на 1/3 як власник частки в майні колгоспного двору. Позивач [PERSON], будучи допитаною в судовому засіданні як свідок, дала пояснення аналогічні наведеним в позові, уточнений первісний позов просить задовольнити, в уточненому зустрічному позові відмовити. Представник позивача підтримав уточнений первісний позов, в уточненому зустрічному позові просить відмовити, також із тих підстав, що нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в той час як слід було відмовити в видачі свідоцтва про право на обов'язкову частку в спадщині, у зв'язку із чим [PERSON] не прийняла спадщину і не реалізувала своє право на спадкування в органах нотаріату. Відповідач у судовому засіданні уточнений зустрічний позов просить задовольнити, зазначив, що звернувся від імені [PERSON] до нотаріуса, яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, вважає, що первісний позов підлягає лише частковому задоволенню. Дослідивши заслухавши позивача, представника позивача та відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити частково, зустрічний позов [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] - мачуха позивачки та мати відповідачки померла [INFO]. /а.с.18/. Відповідно до складеного нею заповіту житловий будинок по [ADDRESS] (що є предметом спору між сторонами) вона заповіла позивачці [PERSON] /а.с.11/. Згідно з даними оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг будинок по [ADDRESS] належав до суспільної групи господарств - колгоспний двір, членами якого станом на 1991 р. були [PERSON] - голова двору, її чоловік [PERSON] та дочка - [PERSON] /а.с.112-121/. Суд при розгляді спорів щодо майна колгоспного двору повинен перевірити правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір (правова позиція, висловлена Верховним Судом України 15.01.2014 р. в справі № 6-145цс13). Сторони визнають, що [PERSON] була членом колгоспу. В запису акта про її шлюб з [PERSON] /а.с.14/ зазначено, що [PERSON] працює в колгоспі «Прогрес», колгоспник; крім того, з оглянутої у судовому засіданні пенсійної справи [PERSON] /а.с.131-134/ встановлено, що йому було призначено вид пенсії - колгоспні пенсії, за поданням колгоспу «Прогрес». Також встановлено, що [PERSON] як інвалід дитинства і непрацездатна особа була членом колгоспного двору. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок правомірно віднесено до групи господарств - колгоспний двір, Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Наведеним вище спростовуються доводи представника позивача про те, що [PERSON] і [PERSON] на момент набрання чинності Законом «Про власність» були пенсіонерами, в зв'язку з чим будинок втратив статус колгоспного двору. Доводи представника позивача про те, що земельна ділянка виділялась покійній не колгоспом, а сільською радою, не спростовують висновків суду про правильність віднесення даного двору до суспільної групи колгоспних дворів. У зв'язку із прийняттям Закону України «Про власність» виключено норми ЦК УРСР, що регулювали діяльність колгоспних дворів. [PERSON] і [PERSON] не втратили право власності на майно, що майном колгоспного двору після припинення його існування. Враховуючи викладене, право власності на майно колгоспного двору, що збереглось, мають [PERSON], [PERSON], [PERSON] і їх частки є рівними - по 1/3. [PERSON] помер [INFO] /а.с.19/, після нього спадщину прийняла його дружина [PERSON], яка, таким чином, стала власником 2/3 спірного будинку. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК). Особа має право скласти заповіт, в якому призначити спадкоємців. Заповідач може охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту а також ті, що будуть належати в майбутньому (ст. ст. 1233 - 1236 ЦК). Повнолітні непрацездатні діти спадкодавця спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) відповідно до ст. 1241 ЦК. За життя [PERSON] могла розпорядитись лише 2/3 частинами спірного будинку, її повнолітня дочка [PERSON] є інвалідом дитинства І групи, визнана судом недієздатною /а.с.23, 40/, і має право відповідно до ст.1241 ЦК на обов'язкову частку в майні матері, і як єдиний спадкоємець за законом першої черги, має право спадкувати половину частки матері, що становить 1/3 спірного житлового будинку. З урахуванням викладеного в порядку спадкування після [PERSON] відповідач має право на спадкування 1/3 частини житлового будинку (обов'язкова частка), а позивач на 1/3 частину житлового будинку як спадкоємець за заповітом. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Недієздатна особа вважається такою, що прийняла спадщину, якщо не відмовилась від спадщини (ч. 4 ст. 1268 ЦК). З матеріалів оглянутої спадкової справи встановлено, що позивач [PERSON] звернулась із заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на вказаний житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ /а.с.12, 63-зворот/. [PERSON] прийняла спадщину. Нотаріусом також відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і відповідачу [PERSON] у зв'язку з: - відсутністю на вказаний будинок правовстановлюючого документа, право власності на вказаний будинок не зареєстроване; - на вказаний будинок заповідано іншій особі - [PERSON] /а.с.87/. Незважаючи на те, що постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії в частині відмови [PERSON] у зв'язку з тим, що вказаний будинок заповідано іншій особі - [PERSON], є необґрунтованою, проте однією з підстав такої відмови є все ж таки відсутність правовстановлюючого документа в спадкодавця, і з цієї ж підстави відмовлено у видачі свідоцтва також позивачці [PERSON] Тому суд приходить до висновку, що [PERSON] не має підстав для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а тому її позов підлягає судовому розгляду. З огляду на наведене, доводи представника позивача [PERSON] про те, що [PERSON] не прийняла спадщину належним чином, оскільки їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а не у видачі свідоцтва про право на обов'язкову частку в спадщині є безпідставними, в цій частині постанови відмова нотаріуса є обґрунтованою. Відповідно до ст.1268 ЦК [PERSON] є такою, що прийняла спадщину, має право на обов'язкову частку в спадщині, на вказаний будинок відсутні правовстановлюючі документи, умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину немає ні в позивача, ні у відповідача, і реалізувати свої спадкові права щодо даного будинку відповідач та позивач можуть лише шляхом звернення до суду. Позивач та представник позивача посилаються на те, що при визначенні розміру обов'язкової частки слід брати до уваги весь склад спадщини, а відповідач [PERSON] за іншим заповітом успадкувала після матері й інше майно, зокрема інший будинок (по вул.Новій в с.Солов'ї), речі домашнього вжитку, вклади, і це майно за вартістю та обсягом значно перевищує вартість обов'язкової частки як непрацездатної особи, зокрема і вартість будинку по [ADDRESS], тому просять не застосовувати вимоги ст.1241 ЦК. Наведені доводи суд не може взяти до уваги, оскільки обов'язкова частка може визначатись із майна не охопленого заповітом за згодою особи, що має право на обов'язкову частку (п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. №7). В разі незгоди ця частка визначається із усього складу спадщини. Такої згоди від [PERSON] та її опікуна немає. Підстав для зменшення розміру обов'язкової частки немає. Разом з тим, суду не надано жодних доказів того, яке саме майно успадкувала [PERSON] та яка його вартість в порівнянні з спірним житловим будинком, що знаходиться по [ADDRESS]. Відповідно до представленого позивачем технічного паспорту та довідки сільської ради, вказаний житловий будинок та господарські споруди збудовані в 1957 році та зареєстровані у погосподарській книзі по с. Солов'ї, а тому є підстави вважати, що вони прийняті в експлуатацію і не є самовільним будівництвом та були у власності спадкодавця. Крім того, згідно з рішенням Солов'ївської сільської ради від 09.11.2009 р. № 30/2-22 [PERSON] виділялась земельна ділянка у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку /а.с.136,137/, що підтверджує правомірність володіння будинком [PERSON] Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. За вимогами ст.ст.328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність прав власності не випливатиме із закону. Згідно з п.п. 5 п. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. правовстановлювальним документом, на підставі якого провадиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна. Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно з вимогами ст.16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Таким чином, встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] правовстановлюючих документів на житловий будинок не мала, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набула право власності на житловий будинок неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивача та відповідача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи. Враховуючи наявність постанов нотаріуса про відмову в вчиненні нотаріальної дії, захистити свої права позивач та відповідач можуть лише в судовому порядку. З урахуванням викладеного первісний позов слід задовольнити частково, за позивачкою слід визнати право власності на 1/3 будинку а за відповідачкою на 1/3 в порядку спадкування. Крім того, [PERSON] як член колгоспного двору маж право на 1/3 частину будинку. З урахуванням успадкованої частки її частка в цьому будинку становитиме 2/3. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК, враховуючи, що [PERSON] звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід залишити за сторонами.

Outcome: partial