Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

в грудні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що працюючи в період часу з 01.02.1994р. по 23.12.1997р. - на посаді підземного прохідника ш. Гігант» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Криворізький залізорудний комбінат», близько 80% робочого часу підпадав під шкідливу дію на організм виробничого шуму, рівень якого складав від 112 дБ до 131 дБ при гранично допустимому рівні - 80 дБ. Також, працюючи на підприємства Відповідача, на цій же посаді, в період часу з 01.02.1994р. по 06.11.1996р., виконував комплекс важких робіт з переміщення тяжкості ручним підійманням на відстань від 2-Зм до 100 м., та роботи, які характеризувалися шкідливим впливом на організм людини - виробничої вібрації, рівень якої перевищував гранично допустимий. 10-15 % трудової зайнятості в шахті виконувались в умовах обводненості та 50-60% робочого часу були у вимушеному робочому положенні, що призводило до намокання одягу та переохолодження організму. Відповідно до даних з акту від 29.11.1995 року та Повідомлення про хронічне професійне захворювання від 04.11.1995 року, 02.11.1995 року Криворізьким НДІ гігієни праці та професійних захворювань встановлено, що професійне захворювання виникло у Позивача, внаслідок праці на підприємстві Відповідача у професії підземного прохідника 1 рік 10 місяців, та встановлено діагноз: Двобічний кохлеарний неврит с легким ступенем зниження слуху (туговухість - і ст.). Відповідно до даних з акту від 29.11.1995 року, причиною виникнення професійного захворювання у Позивача є: Тривалий стаж роботи в умовах впливу на організм людини виробничого шуму високих параметрів; Недосконалість гірничої техніки та устаткування, шумова характеристика яких, при експлуатації, перевищувала гранично допустимий рівень. У зв`язку із заподіянням шкоди, Позивач 28.11.1995 року, вперше, пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 10% по туговухості, визначено необхідність в оздоровленні в профілакторії, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача. Також, згідно даних з акту від 06.11.1996 року та Повідомлення про хронічне професійне захворювання від 25.10.1996 року, 24.10.1996 року Українським НДІ промислової медицини встановлено, що професійне захворювання виникло у Позивача, внаслідок праці на підприємстві Відповідача у професії підземного прохідника протягом 2 років 9 місяців, та встановлено наступний діагноз: Основний діагноз: Вібраційна хвороба І-ІІ ст. з синдромом полірадикулопатії, деформуючим артрозом колінних суглобів, ПФС - І ст. та вираженими акроангіоспазмами верхніх кінцівок; Супутній діагноз: Двобічний кохлеарний неврит с легким ступенем зниження слуху (туговухість - і ст.) . Відповідно до даних з акту від 06.11.1996 року, причиною виникнення професійного захворювання у Позивача є: тривалий стаж роботи в підземних умовах на прохідницькому устаткуванні, рівень локальної вібрації при експлуатуванні якого перевищував гранично допустимий від 15 дБ до 25 дБ; висока питома вага ручної праці, яка характеризувалася підйомом і переміщенням вантажів на відстань до 60 м., що призводило до намокання спецодягу, до переохолодження організму і вимушеної робочої пози. 02.12.1997 року позивач пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40% по вібраційній хворобі та туговухості, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у податкових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача. При подальших переоглядах відсоток втрати професійної працездатності не змінювався. 26.11.2001 року позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35%, з яких 25% - по вібраційній хворобі та 10% - по туговухості з 01.12.2001 року безстроково, визначено необхідність в оздоровленні у профілакторії, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача. В позовній заяві [PERSON] зазначив, що в результаті втрати здоров`я стан якого погіршується щороку він зазнає фізичних та моральних страждань. Через професійне захворювання позивач постійно відчуває стійкій біль та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією у нижні кінцівки, скутість в них, порушено ходу, біль в суглобах верхніх кінцівок та колінних суглобах, їх мерзлякуватість, оніміння та побіління кінцівок при охолодженні, що приводить до суттєвого утруднення ходи. Змушений постійно приймати медикаментозне лікування, обмежуватись у фізичних навантаженнях. Загалом через стан здоров`я змінився його життєвий уклад, що вимагає додаткових зусиль для організації життя. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк для подачі відповіді на відзив, не скористався своїм правом та не направив на адресу суду відповідь на відзив. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] з 01.02.1994р. по 23.12.1997р. - на посаді підземного прохідника ш. «Гігант» ВО «Кривбасруда», та 23.12.1997 був звільнений за п.1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку з ліквідацією структурної одиниці ш."Гігант", що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] .. Відповідно до Акту від 29.11.1995 року та Повідомлення про хронічне професійне захворювання від 04.11.1995 року, 02.11.1995 року Криворізьким НДІ гігієни праці та професійних захворювань встановлено, що професійне захворювання виникло у Позивача, внаслідок праці на підприємстві Відповідача у професії підземного прохідника 1 рік 10 місяців, раніше ш. "Саксагань", прохідник з 1978р. по 1994р. - стаж роботи 17 років та встановлено діагноз: Двобічний кохлеарний неврит с легким ступенем зниження слуху (туговухість - і ст.). Відповідно до даних з акту від 29.11.1995 року, причиною виникнення професійного захворювання у Позивача є: Тривалий стаж роботи в умовах впливу на організм людини виробничого шуму високих параметрів; Недосконалість гірничої техніки та устаткування, шумова характеристика яких, при експлуатації, перевищувала гранично допустимий рівень. Згідно вказаного Акту причиною виникнення професійного захворювання стало, близько 80% робочого часу підпадав під шкідливу дію на організм виробничого шуму, рівень якого складав від 112 дБ до 131 дБ при гранично допустимому рівні - 80 дБ. 28.11.1995 року, позивач вперше, пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 10% по туговухості, визначено необхідність в оздоровленні в профілакторії, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача. Також, згідно акту від 06.11.1996 року та Повідомлення про хронічне професійне захворювання від 25.10.1996 року, 24.10.1996 року Українським НДІ промислової медицини встановлено, що професійне захворювання виникло у Позивача, внаслідок праці на підприємстві Відповідача у професії підземного прохідника протягом 2 років 9 місяців, та встановлено наступний діагноз: Основний діагноз: Вібраційна хвороба І-ІІ ст. з синдромом полірадикулопатії, деформуючим артрозом колінних суглобів, ПФС - І ст. та вираженими акроангіоспазмами верхніх кінцівок; Супутній діагноз: Двобічний кохлеарний неврит с легким ступенем зниження слуху (туговухість - і ст.) . Відповідно до даних з акту від 06.11.1996 року, причиною виникнення професійного захворювання у Позивача є: тривалий стаж роботи в підземних умовах на прохідницькому устаткуванні, рівень локальної вібрації при експлуатуванні якого перевищував гранично допустимий від 15 дБ до 25 дБ; висока питома вага ручної праці, яка характеризувалася підйомом і переміщенням вантажів на відстань до 60 м., що призводило до намокання спецодягу, до переохолодження організму і вимушеної робочої пози. 02.12.1997 року позивач пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40% по вібраційній хворобі та туговухості, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у податкових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача. 15.12.1998 року, Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому 5уло визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40% по вібраційній хворобі та туговухості, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в оздоровленні у профілакторії, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача. 15.12.1999 року, Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому 5уло визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40% по вібраційній хворобі та туговухості, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в оздоровленні у профілакторії, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача. 16.01.2001 року, Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому 5уло визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40% по вібраційній хворобі та туговухості, встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в оздоровленні у профілакторії, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача. 26.11.2001 року позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 35%, з яких 25% - по вібраційній хворобі та 10% - по туговухості з 01.12.2001 року безстроково, визначено необхідність в оздоровленні у профілакторії, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності первинно 10% і безстроково у розмірі 35%, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він постійно відчуває стійкій біль та обмеження рухів у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією у нижні кінцівки, скутість в них, порушено ходу, біль в суглобах верхніх кінцівок та колінних суглобах, їх мерзлякуватість, оніміння та побіління кінцівок при охолодженні, що приводить до суттєвого утруднення ходи. Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено наявність у позивача професійного захворювання та втрати ним професійної працездатності, що об`єктивно призводить до моральних страждань та зменшення благ, які позивач мав до моменту втрати працездатності. Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. До такого висновку суд приходить з урахування доведеного факту роботи позивача в шкідливих умовах на шахтах «Родіна», «Октябрська», «Гвардійська», «Гігант», на яких саме відповідача зобов`язаний був створити безпечні та нешкідливі умови праці, однак не виконав даного обов`язку. Суд також відхиляє доводи представника відповідача, що відповідач не є правонаступником шахти «Гігант», на якій працював позивач в шкідливих умовах прохідником з 01.02.1994р. по 23.12.1997р., з огляду на наступне. У частині першій статті 37 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття, поділу або приєднання). Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» від 27 березня 1991 року, що був чинним на час перейменування виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємних зобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34 Закону України «Про підприємства в Україні», ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за роздільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права і обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5, було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства із складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Розподільчий баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц. На підставі викладеного, вбачається, що професійне захворювання виникло у позивача також в час перебування його у трудових відносинах з виробничим об`єднанням по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці. Виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», перетворене на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром» та у подальшому перетворене у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат». Структурні одиниці виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда», новостворені з 20 січня 1998 року, у тому числі шахта «Гигант-Дренажна» не мали статусу юридичних осіб. Створення на базі окремих структурних підрозділів виробничого об`єднання «Кривбасруда» - шахт «Першторавнева-Дренажна» та «Гигант-Дренажна» - державного підприємства «Кривбасгідрозахист» відбулось вже після припинення трудових відносин позивача з виробничим об`єднанням «Кривбасруда», а розподільчим балансом від 01 липня 1998 року не було прямо передбачено переходу до ДП «Кривбасгідрозахист» обов`язку з відшкодування шкоди, завданої працівнику ушкодженням здоров`я під час перебування у трудових відносинах з ВО «Кривбасруда». Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що позивач не перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Кривбасзалізрудком», а працював у структурних підрозділах ВО «Кривбасруда», які ліквідовані без правонаступника, з огляду на наступне. Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений після визволення міста від окупації в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу, який підпорядковувався Наркомату гірничодобувної промисловості УРСР та з 1951 року трест «Кривбасруда» був розділений на два трести «Дзержинськруда» та «Ленінруда». Криворізький трест «Дзержинськруда» з 1951 року підпорядковувся Міністерству металургійної промисловості СРСР та у 1973 році реорганізований в промислове об`єднання видобутку руд підземним способом «Кривбасруда». З 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Гігант». Згідно п. 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 07 жовтня 1997 року № 120 шахта «Гігант», як структурна одиниця була ліквідована. Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було перейменовано на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром». У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства. Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». На підставі викладеного, суд вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурній одиниці якого на шахті «Гігант» працював позивач є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Оскільки шахта «Гігант», як структурна одиниця не була виділена зі складу ДВО «Кривбасруда» у нову юридичну особу, а була ліквідована, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда» повинен нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО «Кривбасруда», відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду. Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верхового Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2020 року у справі №212/6988/17-ц. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу встановлено 35% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 70 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial