Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

В лютому 2020 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 листопада 2011 року між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № R52120148681В, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 245000,00 гривень зі строком повернення кредитних коштів до 18 листопада 2011 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18,00 % річних. Надання кредитних коштів відповідачу підтверджується меморіальним ордером № 33402 від 18 листопада 2011 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань з приводу повернення кредитних коштів відповідачем було укладено договір застави, згідно якого надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки - Hyunday, модель Santa Fe, тип легковий універсал, 2011 р.в., колір - чорний, номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕР № 1 м. Донецьк УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 17.11.2011 та відповідно до Договору застави транспортного засобу № R52120148681В від 18.11.2011, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Тупицькою Ю.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1232. Відповідно до п. 5.4 Договору застави заставодержатель реєструє обтяження предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, на підставі чого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено реєстраційний запис 11868329, контрольна сума 6Б9397А28Е про обтяження автомобіля марки Hyunday, модель Santa Fe, тип легковий універсал, 2011 р.в., колір - чорний, номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , за яким Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» виступало обтяжувачем, а відповідач - боржником. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 5.2.4 Кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов?язань за цим договором банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов?язань позичальника за цим договором, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за договорами забезпечення у будь-який спосіб та/або одержати відшкодування з майна позичальника, та/або звернутися до поручителів/майнових поручителів/гарантів та/або звернутися до колекторського агенства, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договорів забезпечення. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави № 220615зн, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до відповідача за договором застави № R52120148681В від 18 листопада 2011 року на предмет застави. На підставі вищезазначених договорів до реєстраційного запису № 11868326 Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено зміни, згідно яких вилучено обтяжувача ПАТ «ВТБ Банк» і додано обтяжувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». В подальшому, 29 січня 2019 року, між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс») було укладено договір факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № R R52120148681В від 18 листопада 2011 року. 14 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами застави до договору факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, за яким ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права вимоги до відповідача за договором застави № R52120148681В від 18 листопада 2011 року на предмет застави. Таким чином, на даний час усі права кредитора за кредитним договором № від 18 червня 2012 року та договором застави № R52120148681В від 18 листопада 2011 належать ТОВ «ФК «Прайм Альянс». В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 227\~283,62 гривень, а саме: загальної заборгованості за кредитом, яка складає 178730,90 гривень, а також урахування індексу інфляції та 3% річних у відповідності дост. 625 ЦК України, що станом на 01 лютого 2021 року становить 48\~552,72 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади, не повідомив про причини неявки, відзиву не подав. З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та позиції позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. 18 листопада 2011 року між ПАТ "ВТБ Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № R52120148681В, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 245000,00 гривень зі строком повернення кредитних коштів до 18 листопада 2018 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 18,00 % річних. Надання кредитних коштів відповідачу підтверджується меморіальним ордером № 33402 від 18 листопада 2018 року. В якості забезпечення виконання зобов`язань з приводу повернення кредитних коштів відповідачем було укладено договір застави, згідно якого надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки - Hyunday, модель Santa Fe, тип легковий універсал, 2011 р.в., колір - чорний, номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ВРЕР № 1 м. Донецьк УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 17.11.2011 та відповідно до Договору застави транспортного засобу № R52120148681В від 18.11.2011, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Тупицькою Ю.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1232. Відповідно до п. 5.4 Договору застави заставодержатель реєструє обтяження предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, на підставі чого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено реєстраційний запис 11868329, контрольна сума 6Б9397А28Е про обтяження автомобіля марки Hyunday, модель Santa Fe, тип легковий універсал, 2011 р.в., колір - чорний, номер шасі (кузова, рами) VIN- [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , за яким Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» виступало обтяжувачем, а відповідач - боржником. \~ \~ \~ \~Згідно з п. 5.2.4 Кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов?язань за цим договором банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов?язань позичальника за цим договором, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за договорами забезпечення у будь-який спосіб та/або одержати відшкодування з майна позичальника, та/або звернутися до поручителів/майнових поручителів/гарантів та/або звернутися до колекторського агенства, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договорів забезпечення. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави № 220615зн, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до відповідача за договором застави № R52120148681В від 18 листопада 2011 року на предмет застави. На підставі вищезазначених договорів до реєстраційного запису № 11868326 Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено зміни, згідно яких вилучено обтяжувача ПАТ «ВТБ Банк» і додано обтяжувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». В подальшому, 29 січня 2019 року, між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс») було укладено договір факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № R R52120148681В від 18 листопада 2011 року. 14 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено договір про відступлення прав вимоги за договорами застави до договору факторингу № 29/01/19-1 від 29 січня 2019 року, за яким ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло права вимоги до відповідача за договором застави № R52120148681В від 18 листопада 2011 року на предмет застави. Таким чином, на даний час усі права кредитора за кредитним договором № від 18 червня 2012 року та договором застави № R52120148681В від 18 листопада 2011 належать ТОВ «ФК «Прайм Альянс». В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість. Відповідно дост. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Частиною 1статті 546 ЦК Українипередбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з ч. 1ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1ст. 530 ЦК Українипередбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1049 ЦК Українипередбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК Українипередбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно дост. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. (ст. 611 ЦК України). Згідност. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч. 1 ст.\~589\~ЦК України разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до п. 5.3 договору застави № R52120148681В від 18 листопада 2011 року, предмет застави є власністю заставодавця, не знаходиться в заставі (в т.ч. податковій), не є предметом судового спору, не знаходиться в оренді/лізингу у інших осіб, взагалі не обтяжений будь-якими зобов?язаннями; на нього може бути звернено стягнення на підставах, передбачених законодавством України, не існує доручень на розпорядження предметом застави, не існує інших співвласників та осіб, які мають рівні права із заставодавцем на розпорядження предметом застави, за виключенням дружини [PERSON] , яка надала заяву про згоду на заставу автомобіля, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тупицькою Ю.Ю. від 18 листопада 2011 року за реєстровим № 1231. Згідно із п. 10 договору застави, звернення стягнення та реалізація предмету застави відбувається у порядку, визначеному заставодержателем, в т.ч. але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або в позасудовому порядку згідно чинного законодавства України. З аналізу вищенаведеного вбачається, що звернення стягнення на предмет застави, що належить відповідачу [PERSON] шляхом продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження з укладенням договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання є позасудовим способом звернення стягнення на заставне майно, який здійснюється без звернення до суду. Наведене узгоджується з правовими висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року в справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19), у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №233/1455/15-ц (провадження 61-13436св18); від 25 березня 2020 року у справі № 522/16933/17 (провадження 61-13433св19). Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Окрім того, відповідно статті 1\~Закону України\~«Про заставу» та статті 572\~ЦК України застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно статті 27\~Закону України\~«Про заставу» застава зберігає силу, якщо однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої вимоги іншій особі або переведення боргу, який виник із забезпеченої застави. Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. За змістом статті 12\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Відповідно до ч. 1 ст.\~25\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» обтяжувач,\~який звертається\~до суду\~з вимогою\~звернути стягнення\~на предмет\~забезпечувального обтяження,\~зобов`язаний\~до моменту\~подання відповідного\~позову до\~суду письмово\~повідомити всіх\~обтяжувачів,\~на користь\~яких встановлено\~зареєстроване обтяження\~цього ж\~рухомого майна,\~про початок\~судового провадження\~у справі\~про звернення\~стягнення на\~предмет забезпечувального\~обтяження.\~Якщо інше\~не передбачено\~рішенням суду,\~реалізація предмета\~забезпечувального обтяження\~проводиться шляхом\~його продажу\~на публічних\~торгах у\~порядку,\~встановленому законом. Боржник вправі до дня продажу предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах повністю виконати забезпечену обтяженням вимогу обтяжувача разом з відшкодуванням витрат, понесених обтяжувачем у зв`язку з пред`явленням вимоги і підготовкою до проведення публічних торгів. Таке виконання є підставою для припинення реалізації предмета забезпечувального обтяження на публічних торгах. Згідно ст.\~27\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Відповідно до ст.\~28\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов`язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18) зроблено висновок, що обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. Ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями. Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов?язання. Окрім того, статтями 23, 24\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Аналіз наведених вище положень закону вказує на те, що право на звернення стягнення на предмет обтяження виникає у заставодержателя у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою. При зверненні до суду позивачем наведено доводи того, що боржником зобов`язання за кредитним договором невиконане, заборгованість не погашена, проте, доказів, які б підтверджували вказані доводи не надано. Матеріали справи не містять повного розрахунку заборгованості, що позбавляє суд можливості перевірити суму заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Виходячи із вищевикладеного, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності суд доходить висновку, що позивачем не надано суду належних доказів щодо суми заборгованості боржника [PERSON] , направлення йому листа-вимоги, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що в задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судовий збір сплачений позивачем не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed