Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в лютому 2020 звернувся у суд з позовом до Державної установи «Роменська виправна колонія (№ 56)», про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції від суду. \~\~\~\~\~\~ Позовні вимоги мотивував тим, що він є засудженим до довічного позбавлення волі та відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія № 56» з 04.05.2005 року. 14.02.2017 відповідач вручив йому лист Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10.02.2017 року № 585/4894/16-ц/3037/2017 про направлення йому копії повного тексту рішення суду від 07.02.2017. Даний лист суду відповідач зареєстрував у Журналі обліку вхідної кореспонденції Роменської ВК-56 14.02.2017 за № 493 у відкритому вигляді, про що свідчить штемпель колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі. Лист був адресований на його ім`я. Судового рішення на перегляд його кореспонденції відповідач не має. Пояснити, чому ця кореспонденція суду не зареєстрована в Журналі в закритому вигляді з приміткою «Закритий конверт» та вручена йому у відкритому вигляді, тобто без конверта, відповідач відмовився. З огляду на зазначене, відповідач не виконав приписів ч. 4 ст.\~113\~КВК України та п. 4 розділу ІІ Інструкції № 1304/5, чим порушив його права на таємницю кореспонденції з суду, передбачені ч. 2 ст. 7 КВК України, ст. 31 Конституції України, ст.\~306\~ЦК України та параграфом 1 ст. 8 Конвенції. Позивач зазначає, що протиправність поведінки відповідача полягає у невиконанні юридичного обов`язку, встановленому нормами права. Позивач в обґрунтування позову посилається на практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Сергій [PERSON] проти України» від 12.003.2009, « [PERSON] та Дігтяр проти України» від 16.02.2012, «Вітман проти України» від 23.10.2014, якими було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно перегляду кореспонденції осіб, що тримаються під вартою. Вищеописаними протиправними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, яку він оцінює в 1000 грн. та яка полягала у нервових потрясіннях позивача та тривалій нервовій напрузі через виниклий між сторонами конфлікт. Крім того, позивач зазначає, що він знаходиться у вразливому стані по тій причині, що в разі перегляду пенітенціарною службою його кореспонденції, остання може йому помститися. Відповідач не забезпечив позивачу його тримання під вартою в умовах, які відповідають принципу поваги до людської гідності, що лягло психологічним тягарем на позивача. Дані обставини призвели до душевних страждань [PERSON] , зважаючи на те, що він має проблеми зі здоров`ям та йому в установі поставлений діагноз «Гіпертонічна нейроциркуляторна дистонія». Тож з метою захисту своїх прав позивач звернувся до суду з даним позовом. \~ \~ \~ \~20 лютого 2020 р. суд відкрив провадження по справі за правилами загального позовного провадження з призначенням справи до підготовчого судового засідання на 10.03.2020. 10.03.2020 підготовче провадження закрито та справа призначена до судового розгляду по суті на 02.04.2020. \~\~\~\~\~\~ У відзиві на позов від 26.02.2020 відповідач позов не визнає та зазначає, що 14.02.2017 року представником державної установи в канцелярії суду була отримана на руки у відкритому вигляді кореспонденція з Роменського міськрайонного суду Сумської області, що засвідчено розпискою, яку повернуто до суду. Довіреність на отримання кореспонденції при цьому не вимагалася. Серед отриманої вхідної кореспонденції було повідомлення за №585/4894/16-ц/2037/2017 від 10.02.2017 про направлення копії рішення суду від 07.02.2017 року. Повідомлення адресувалось як [PERSON] , так і начальнику Роменської ВК №56. Таким чином, воно було зареєстроване в Журналі вхідної кореспонденції Роменської виправної колонія (№56) за 2017 рік за вхідним номером 493. Вищеназване повідомлення було вручене позивачу під розпис 14.02.2017 року, згідно витягу з Журналу обліку вхідної кореспонденції за 2017 рік.Так як установа була відповідачем по справі № 585/4894/16-ц (копію рішення по якому направлялось) та володіла інформацією про перебіг даної справи , зміст рішення по справі, отже поняття таємниці, про яку стверджує позивач, не має місця. В діях державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» протиправності діяння, вини в заподіянні шкоди не вбачається. Також відповідач вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивач не надав належних доказів про спричинення йому діями відповідача моральної шкоди, За отриманням медичної та психологічної допомоги позивач не звертався. Вимагаючи відшкодування моральної шкоди, в даному випадку, позивач хоче отримати вигоду внаслідок компенсації такої шкоди, а не відновити ніби то порушені права. У судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив обставини, викладені в ньому. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позову з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] засуджений до довічного позбавлення волі і відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія № 56». Також сторони визнали, що зазначена у позові кореспонденція була вручена позивачу у відкритому вигляді. З супровідного листа від 10.02.2017 року, вих. № 585/4894/16-ц/3037/2017, наданого позивачем, вбачається, що лист суду адресований [PERSON] (с. Перехрестівка, Роменська [ADDRESS] 56 ) та начальнику Роменської ВК 56, яким надіслано копію рішення суду (повного тексту) від 07 лютого 2017 р. На зазначеному супровідному листі стоїть підпис представника колонії [PERSON] з датою 14.02.2017, а також на листі наявний штамп «Державна установа «Роменська виправна колонія» (№56) Вх. № 493, 14.02.2017» (а.с. 5). З матеріалів справи № 585/4894/16-ц за позовом [PERSON] до Роменської виправної колонії (№ 56) про відшкодування моральної шкоди, досліджених судом, встановлено наступне. 07 лютого 2017 року по вищевказаній цивільній справі було прийняте рішення, повний текст якого складений 10.02.2017. \~ \~ \~ \~Того ж дня зазначене рішення було адресоване сторонам по справі за супровідним листом з вихідними номерами 585/4894/16-ц/3036/2017 та 585/4894/16-ц/3037/2017. \~ \~ \~ \~З розписки [PERSON] про отримання повного тексту даного рішення встановлено, що він отримав рішення 15.02.2017 та на розписці мається відмітка «розписку повернути суду». Дана розписка була повернута суду за супровідним листом ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» 16.02.2017, зі змісту якої вбачається, що суду направляється розписка про вручення засудженому [PERSON] копії рішення суду від 07.02.2017 по справі № 585/4894/16-ц. Відповідно до копії сторінок з Журналу № 1262 обліку вхідної кореспонденції, який мається в матеріалах справи, що розглядається, 15.02.2017 в РВК був зареєстрований лист суду № 4894/16/3037 від 10.07.2017 за змістом запису «Для вручення [PERSON] » (а.с. 23,24). Отже, з досліджених письмових доказів встановлено, що кореспонденція від суду, а саме, судове рішення від 07.02.2017 було вручене позивачу 15.02.2017 у відкритому вигляді. Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача вказує на те, що вини ДУ «Роменської ВК -56» в зазначеному немає, оскільки вищевказане рішення суду від 07.02.2017 по справі № 585/4894/16-ц представник колонії отримав на руки безпосередньо в канцелярії суду у відкритому вигляді та з супровідного листа до адресованих документів було видно, що дані документи направляються як позивачу засудженому [PERSON] , так і колонії, як відповідачу по справі, тобто обом сторонам. Судом був досліджений Опис (реєстр) рекомендованих бандеролей (листів) Роменського міськрайонного суду Сумської області за 2017 рік за номенклатурою справ 02-30, з якого встановлено, що з 10.02.2017 по 14.02.2017 поштового відправлення листа, адресованого [PERSON] до Роменської ВК-56 не здійснювалося. \~\~\~\~\~\~ Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення права засудженого на таємницю кореспонденції. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами ст.\~31\~Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятками можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст.\~270\~ЦК України зазначено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя,\~\~право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Цим Кодексом та іншим законом можуть бути передбачені й інші особисті немайнові права фізичної особи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Частинами 3, 4 ст.\~113\~Кримінально-виконавчого\~кодексу України (з змінами та доповненнями внесеними законом від 08.04.2014 року) визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду. Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінально-виконавчого кодексу України щодо адаптації правового статусу засудженого до європейських стандартів», прийнятого 8.04.2014 року, яким було унесені зміни до ч.4 ст.113\~КВК України було передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і доручено Кабінету Міністрів України у тримісячний строк після набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність з цим Законом та забезпечити перегляд і скасування центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону. Вищезазначений Закону України набрав чинності з 07.05.2014 року. \~\~\~\~\~\~ Згідно п.4 Наказу Міністерства\~юстиції України\~«Про затвердження\~Інструкції з\~організації перегляду\~кореспонденції (листування)\~осіб,\~які тримаються\~в установах\~виконання покарань\~та слідчих\~ізоляторах» від\~02.07.2013\~року №\~1304/5 відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про попереднє ув`язнення» і статей 8,113\~Кримінально-виконавчого\~кодексу України скарги, заяви, клопотання і листи (кореспонденція) осіб, узятих під варту, та засуджених, які відбувають покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягають перегляду, за винятком випадків, передбачених абзацом другим цього пункту. Кореспонденція, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені та особи, взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 1 ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст.\~23\~ч.2\~п.2\~ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. На підставі положення\~\~п. 5 постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. \~\~Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадах. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, в порушення вимог закону позивачем не надано доказів, що відповідач здійснив відкриття конверта, адресованого позивачу, чим порушив його право на таємницю кореспонденції. В той же час [PERSON] не надає суду конверта на підтвердження своїх доводів щодо його відкриття відповідачем, що дає суду підстави вважати, що пояснення представника відповідача про отримання зазначеної кореспонденції у відкритому вигляді у канцелярії суду не є безпідставними. Крім того, суд приймає до уваги те, що кореспонденція від суду (рішення суду від 07.02.2017) згідно супровідного листа, наданого позивачем як доказ порушення відповідачем прав на таємницю кореспонденції, адресована як йому - [PERSON] , так і відповідачу - начальнику Роменської ВК 56, як сторонам по справі, що розглядалася. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів спричинення йому моральної шкоди, яка знаходиться у причинному зв`язку з діями відповідача щодо вручення йому листа від 10.02.2017. Довідка про стан здоров`я, надана останнім, ніяким чином не доводить зазначених обставин. Таким чином, враховуючи відсутність беззаперечних підстав вважати, що відповідач порушив право позивача на таємницю кореспонденції, а будь-який висновок суду щодо цього, буде припущенням, яке не ґрунтується на досліджених судом доказах, в той же час позивач не надав суду належних і допустимих доказів, щодо зазначених у позові обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] . Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, витрати зі сплати судового збору в даній справі необхідно віднести на рахунок держави. На підставі положень ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214-215, 218 ЦПК України, ст.. 31 Конституції України, ст. 23, ст. 1167 ЦК України, ст.113 ч.4 КВК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд, -

Outcome: dismissed