Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Лікар-психіатр 2-А відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання госпіталізації недієздатного [PERSON] до психіатричного закладу за згодою опікуна доцільною. Заява обґрунтована тим, що 02 травня 1987 року за направленням лікаря швидкої медичної допомоги в психіатричну лікарню поступив хворий [PERSON], [INFO], з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, безперервний тип перебігу. Враховуючи тяжкого психічного розладу, психічний стан хворого, значні порушення поведінки, імпульсивність, специфічні розлади в сфері мислення, в емоційно-вольовій сфері, недієздатність хворого, агресивну поведінку, неспроможність на даний час самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні що забезпечує життєдіяльність, лікар просив суд винести рішення про визнання госпіталізації недієздатного [PERSON] до психіатричного закладу за згодою опікуна доцільною. В судовому засіданні представник лікарні [PERSON] заяву підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини,викладені в заяві. Просила її задовольнити. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримав, проти її задоволення не заперечує. Суд, заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, вивчивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 23 лютого 1998 року, яке набрало законної сили 05 березня 1998 року, [PERSON] визнаний недієздатним (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м.Полтаві ради від 17 березня 1998 року №91 опікуном [PERSON] призначено [PERSON] (а.с.8). Як встановлено судом, хворий [PERSON] з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, безперервний тип перебігу поступив в психіатричну лікарню 02 травня 1987 року за направленням лікаря швидкої медичної допомоги. Опікун хворого [PERSON] [PERSON] звернулась до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева з заявою, в якій просила госпіталізувати та продовжити лікування у стаціонарі її брата [PERSON] (а.с.6). Як вбачається з матеріалів заяви лікаря, [PERSON] психічно хворіє з 1976 року, коли через деякий час після демобілізації виникла неадекватна поведінка, галюцинаторна симптоматика. Вперше лікувався в ПОКПЛ з 01.06.1977 по 05.10.1977 з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма». В подальшому неодноразово лікувався в ПОКПЛ (всього 8 разів). Остання виписка 05.10.1977 року з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром». Хворий перебуває на стаціонарному лікуванні з 02.05.1987 року. В 1976 році вперше був оглянутий МСЕК, встановлено II групу інвалідності, захворювання повязане з проходженням військової служби. 01.12.1977 року повторно оглянутий МСЕК, встановлено II групу інвалідності, захворювання отримано при виконанні обовязків військової служби. 08.01.1979 року встановлено І групу інвалідності. З 25.05.1985 року є інвалідом І групи безтерміново. 10.01.2012 року встановлена 1-А група інвалідності Незважаючи на проведені заходи медико-соціальної реабілітації хворий потребує постійного стороннього догляду, нагляду, допомоги. Хворий постійно знаходиться в умовах обмежувального режиму у звязку з патологічною імпульсивністю, схильністю до агресивних і аутоагресивних дій. Хвороба має безперервний тип перебігу. Періодично стає цинічним, брутальним, агресивним по відношенню до оточуючих. Часто неохайний в ліжку випорожненнями. Хворий потребує постійного нагляду з боку медперсоналу. Критика до хвороби відсутня. 08 вересня 2016 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, якою йому встановлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром, безперервний тип перебігу з вираженою прогредієнтністю з глибоким дефектом по змішаному типу (а.с.4-5). Враховуючи наявність тяжкого психічного розладу, психічний стан, значні порушення поведінки, імпульсивність, специфічні розлади в сфері мислення, в емоційно-вольовій сфері, недієздатність хворого, агресивну поведінку, неспроможність на даний час самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, письмову заяву опікуна, комісією зроблений висновок про доцільність госпіталізації [PERSON] Крім пояснень осіб, які беруть участь в судовому засіданні, зазначене підтверджується письмовими доказами висновком комісії лікарів-психіатрів, заявою опікуна хворого [PERSON], рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 23 лютого 1998 року, рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м.Полтаві ради від 17 березня 1998 року №91. Відповідно до ст.13 Закону України Про психіатричну допомогу особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Рішенням Конституційного суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Зважаючи на наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, психічний стан, значні порушення поведінки, імпульсивність, специфічні розлади в сфері мислення, в емоційно-вольовій сфері, недієздатність хворого, агресивну поведінку, неспроможність на даний час самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність, письмову заяву опікуна зі згодою на госпіталізацію та стаціонарне лікування [PERSON], враховуючи висновок комісії лікарів-психіатрів, заяву опікуна, суд вважає за необхідне поміщення [PERSON] до психіатричного стаціонару визнати доцільним. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved