Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за лютий - серпень 2016 року, лютий- липень 2017 року в загальній сумі 32096,97 грн. Обґрунтовує свої вимоги тим, що вона 17.07.2017 року була звільнена з ПАТ «Українська залізниця» згідно п.1 ст. 40 КЗпП України, де вона працювала сторожем у регіональній філії роботодавця. З лютого 2016 року заробітна плата їй не виплачувалась. На даний момент залишається нарахованою, але не виплаченою заборгованість: -за лютий 2016 року- 2270,18 грн.; -за березень 2016- 2421,50 грн.; -за квітень 2016 року- 2115,90 грн.; -за травень 2016 року- 1969,95 грн.; -за червень 2016 року- 2199,03 грн.; -за липень 2016 року - 2100,15 грн.; - за серпень 2016 року- 2119,67 грн.; - за лютий 2017 року- 3096,65 грн.; - за березень 2017 року- 2371,28 грн.; - за квітень 2017 року- 1794,92 грн.; -за травень 2017 року- 1794,92 грн.; -за червень 2017 року- 993,41 грн.; -за липень 2017 року - 8965,31 грн. Ухвалою суду від 18.03.2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження. Призначено підготовче засідання (а.с. 17-20). Ухвалою суду від 30.04.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.35). В судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.27). Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без його участі. З відзиву, наданого представником відповідача вбачається, що останній не погоджується з позовною заявою, посилаючись на таке. З 16.03.2017 року, у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності і структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, відповідно Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, нарахування заробітної плати було припинено. Наслідком вказаного рішення є відсутність зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. У зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема у м. Донецьк, у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 12017050420000286 за ознаками ст.341 КК України. Отже, відповідач відсутній за фактичним місцем ведення діяльності та розташування офісу, зокрема у м. Донецьк, місцем роботи позивача по справі, і цей факт зумовлений поважними причинами. У відповідача існують сумніви у достовірності наданих позивачем документів. Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Через втручання невідомих осіб в діяльність підприємства відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Згідно відомості на виплату грошей № 4 позивачем 24.07.2017 року було отримано заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 930,57 грн. Суд прийняв рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки позивач з 24.01.2013 року у виробничому підрозділі «Ясинуватське управління механізації» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» займала посаду сторожа, тобто перебувала у трудових відносинах з відповідачем (а.с.7). 17.07.2017 року, на підставі наказу № 9651ДН-ОС від 20.07.2017 року, [PERSON] звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.7). Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25 червня 2014 року № 200, прийнятої у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі, на базі Державного підприємства «Донецька залізниця», згідно додатку № 1. 21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця». «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та є регіональною філією даного товариства. Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в її трудовій книжці. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблено відповідачем. Таким чином, суд вважає, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі. Відповідач не зеперечує щодо перебування у трудових відносинах з позивачем. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно зі ст.ст. 94, 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган мають виплачувати заробітну плату за виконану роботу та не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективними договорами. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці, відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору, а згідно зі ст. 22 цього Закону, суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», позивач перебувала з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримала всі належні їй платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України. Як вбачається з роз`яснень викладених у п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23.12.2011 року, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. На підтвердження нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду розрахункові листки в яких: за лютий 2016 року всього нараховано - 2270,18 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за лютий 2016 року - 838,85 грн., за березень 2016 року всього нараховано - 2421,50 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за березень 2016 року -1961,41 грн., за квітень 2016 року всього нараховано - 2115,90 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за квітень 2016 року -1713,88 грн., за травень 2016 року всього нараховано - 1969,95 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за травень 2016 року - 1595,66 грн., за червень 2016 року всього нараховано - 2199,03 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за червень 2016 року - 1781,21 грн. , за липень 2016 року всього нараховано - 2100,15 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за липень 2016 року - 1701,12 грн., за серпень 2016 року всього нараховано - 2119,67 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за серпень 2016 року - 1716,93 грн., за лютий 2017 року всього нараховано - 3096,65 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за лютий 2017 року -1362,40 грн., за березень 2017 року всього нараховано - 2371,28 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за березень 2017 року - 1885,58 грн., за квітень 2017 року всього нараховано - 1794,92 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за квітень 2017 року - 1427,29 грн., за травень 2017 року всього нараховано - 1794,92 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за травень 2017 року - 1444,91 грн., за червень 2017 року всього нараховано - 993,41 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за червень 2017 року -789,95 грн., за липень 2017 року всього нараховано - 8965,31 грн., зазначено суму до виплати (з урахуванням проведених утримань податків та внесків): за липень 2017 року -7166,06 грн. (а.с.8-11). Крім того, відповідно до індивідуальних відомостей за формою ОК-5 по застрахованій особі, позивачу за лютий 2017 нараховано 3096,65 грн., за березень 2017 року нараховано 2371,27 грн., що узгоджується із відповідним розрахунковими листами за лютий та березень 2017 року (а.с.23-24). З наданої відповідачем довідки про доходи, вбачається, що за лютий 2017 року позивачеві нараховано заробітну плату 3096,65 грн., до видачі- 2462,40 грн., за березень 2017 року позивачеві нараховано заробітну плату 1170,25 грн., до видачі- 930,57 грн. З наданої відповідачем відомості на виплату грошей № 4 вбачається, що 24.07.2017 року [PERSON] отримала заробітну плату за березень 2017 року в сумі 930,57 грн. З огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що докази надані позивачем стосовно наявної заборгованості по заробітній платі за лютий- серпень 2016 року, за березень-липень 2017 року є належними, допустими, достовірними та достатніми і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності зі ст.ст.76-81 ЦПК України, не спростував відомості, наведені у письмових доказах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них є недостовірними. Враховуючи зазначене, суми нарахованої та отриманої заробітної плати позивачем за березень 2017 року, то такою, що не виплачена позивачу заробітна плата за березень 2017 року слід вважати суму 1201,03 грн. (2371,28 грн.- 1170,25 грн.), яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (частина перша статті 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до листа Мінсоцполітики від 20.10.2017 року № 262/0/101-17 чіткої форми (виду) повідомлення про розмір заробітної плати нормативно-правовими актами не встановлено. Як правило, на підприємстві працівнику при виплаті заробітної плати надається розрахунковий лист про дані щодо сум, які належать до виплати працівнику, та відрахувань з них. Тому суд вважає належними та допустимим доказами надані позивачем розрахункові листки, (які не містять номерів та дат) як повідомлення про розмір заробітної плати, що містять відомості про нараховану заробітну плату. У зв`язку з вищевикладеним сума заборгованості по заробітній платі становить із розрахунку: за лютий 2016 року: 2270,18 грн.+ за березень 2016 року: 2421,50 грн.+ за квітень 2016 року: 2115,90 грн.+ за травень 2016 року: 1969,95 грн. + за червень 2016 року: 2199,03 грн. + за липень 2016 року: 2100,15 грн.+ за серпень 2016 року: 2119,67 грн.+ за лютий 2017 року: 3096,65 грн,+ за березень 2017 року: 2371,28 грн.(всього нараховано за даними позивача без урахування податків та внесків) - 1170,25 грн. (всього нараховано позивачу за даними відповідача без урахування податків та внесків, які виплачені позивачу)= 1201,03 грн. + за квітень 2017 року: 1794,92 грн. + за травень 2017 року: 1794,92 грн. + за червень 2017 року: 993,41 грн. + за липень 2017 року: 8965,31 грн. = 32096,97 грн. без урахування проведених утримань податків та внесків. Суд вважає, що загальна сума заборгованості в сумі 32096,97 грн. підлягає стягненню з відповідача. Доводи відповідача про відсутність документації з первинного обліку праці суд не приймає з наведених вище підстав, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі. Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28.03.2018 року у справі №243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Закон України від 02.09.2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст.47, ст.116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст.116 КЗпП України. Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Проте заробітна плата не є відповідальністю за порушення строків виплати заробітної плати і жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини. Із листа № 880 від 27.05.2020 року, доданого до відзиву, вбачається, що сума заробітної плати, яка була передана до Дирекції з непідконтрольній Україні території за період роботи в ДП «Донецька залізниця» складає 11081,11 грн. Станом на 21.02.2017 року сума у розмірі 3914,48 грн була перерахована на особовий рахунок [PERSON] № [NUMBER] у ТВБВ 10004/0149 філія - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» України. Заборгованість складає 7166,63грн Заробітна плата з вже здійсненим утриманням податків та зборів за період з 01 січня 2017р. по 28 лютого 2017р. у розмірі 5142,83 грн. була перерахована на особовий рахунок [PERSON] № [NUMBER] у ТВБВ 10004/0149 філія - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» України. Проте, згідно виписки по рахунку [PERSON] [NUMBER] ( [NUMBER] ), наданого АТ «Державний щадний банк України» зазначені надходження в сумі 3914,48 грн. та 5142,83 грн. відсутні. Тобто, відповідачем не підтверджено часткова сплата заборгованості по заробітній сплаті в сумі 3914,48 грн. та 5142,83 грн., і відповідно, на спростовані доводи позивача, щодо наявної заборгованості по заробітній платі в загальній сумі 32096,97 грн. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивач підтвердив наявність заборгованості відповідача з виплати заробітної плати за період з лютий- серпень 2016 року, березень- липень 2017 року в сумі 32096,97 грн., що підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з АТ «Українська залізниця» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved