Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначав, що\~відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву від 08.09.2008. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань\~\~за кредитним договором за відповідачем утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2020 становить 18214,64 грн., та складається із: 231,19 грн. заборгованості кредитом; 13867,98 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 4115,47 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, з посиланням на Умови та правила надання банківських послуг, Тарифами, положення ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 629, 634, 638, 1054, 1050 ЦК України. 13 жовтня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України, за клопотанням позивача, постановлено проводити її розгляд у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи. \~ \~ \~ \~У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовом не подав, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 08.09.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, шляхом підписання відповідачем Заяви, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 річних за користування кредитними коштами. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується Заявою від 08.09.2008. Згідно ст. 1054 ЦК України „за кредитним договором банк ... зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором № б/н від 08.09.2008 року станом на 31.08.2020 року складає у сумі 18214,64 грн., та складається із: 231,19 грн. заборгованості кредитом; 13867,98 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 4115,47 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 4-8). Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 231,19 грн підлягають задоволенню. Що стосується заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 13867,98 грн, то в цій частині суд зауважує наступне. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] , старт карткового рахунку визначено з 08.09.2008 року, також зазначено, що з 08.09.2008 року кредитний ліміт складає 500 грн., з 17.04.2009 року зміна кредитного ліміту до 470 грн., з 21.10.2009 року зміна кредитного ліміту - 240 грн., з 01.11.2019 року зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн. (а.с. 9). Згідно укладеного договору [PERSON] отримала картку [NUMBER] , яка має термін дії до останнього дня місяця 12/11 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.10). Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано заборгованість 13867,98 грн - %, нараховані за період з 08.09.2008 року по 31.08.2020 року (а.с.4-8). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, термін дії якого відповідає строку дії картки - до 31 грудня 2011 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 31 грудня 2011 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 01 січня 2011 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Згідно ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У рішенні Європейського суду з прав людини у справах «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України» Суд нагадує, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. Таким чином, з усталеної практики Європейського суду з прав та людини випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. За таких обставин суд вважає, що стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, необхідно здійснити по строк дії кредитної картки, а саме до останнього дня місяця - 30.12.2011 року в розмірі 180,09 грн. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] 4115,47 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, то суд бере до уваги те, що у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин, вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення зі [PERSON] вказаних пені та штрафів не підлягають задоволенню за необґрунтованістю. З огляду на викладене, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в сумі 411,28 грн, яка складається з 231,19 грн. заборгованість за кредитом та 180,09 грн. загального залишку заборгованості за відсотками. Суд, з огляду на часткове задоволення позову, врахувавши вимоги ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладає на відповідача пропорційно до задоволених вимог. При подачі позову банком було сплачено 2102,00 грн. судового збору. Оскільки даним рішенням позов задовольняється частково та визначено до стягнення з відповідача суму заборгованості у загальному розмірі 411,28 грн., то вимоги банку задоволено на 23 % (411,28*100/18214,64). Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 483,46 грн. (2102*23%/100). На підставі викладеного та

Outcome: partial