Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 18.12.2017 року позивач [PERSON] уклав з відповідачем ТОВ «Велес Авто» у письмовій формі попередній договір купівлі - продажу транспортного засобу № 0227/17, з метою придбати транспортний засіб «Skoda Rapid», 2014 року випуску, вартістю 600 000,00 грн. (а.с. 8-10) З матеріалів справи також вбачається, що зазначений вище транспортний засіб продавець зобов'язався придбати у третіх осіб для відчуження покупцеві. На підтвердження дійсних намірів сторін на укладення Основного договору в момент укладення цього Попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн., а продавець своїм підписом під цим Попереднім договором підтверджує отримання таких коштів, (п.2.1 Договору). На підставі п. 2.1 договору 18.12.2017 року позивачем [PERSON] на рахунок відповідача було внесено грошові кошти в розмірі 60 000,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. (а.с. 12) Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за Основним договором, а при оформленні повного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, буде зменшена на суму, сплачену за цим Попереднім договором. Також згідно квитанції № П14695К від 18.12.2017 року позивачем було сплачено комісійну винагороду банку у розмірі 360 грн. (а.с. 12) Відповідно до п. 1.5 договору, сторони зобов'язалися укласти основний договір 25.12.2017 року, за умови виконання п. 2.1 цього попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчуження Покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобов'язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31.12.2019 року. Станом на час розгляду справи транспортний засіб позивачем отриманий не був. Пунктом 1.6. Попереднього договору встановлено, що істотною умовою Основного договору є те, що продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності 600 000 грн. Право власності на майно переходить покупцю з моменту сплати повної вартості майна на підставі Основного договору. Майно передається продавцю з моменту сплати повної вартості майна, зазначеної в цьому Попередньому договору, після укладення Основного договору, якщо сторони не домовляться про інше при укладенні Основного договору. Відповідно до п. 1.8. Попереднього договору, він вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та діє до моменту кладення Основного договору. Судом встановлено, що Попередній договір укладався між позивачем та відповідачем у м. Павлоград Дніпропетровської області, де позивачем також проведено оплату авансу за умовами п.п.2.1., 2.2. Попереднього договору, не дивлячись на те, що місцем його укладення зазначено м. Харків, оскільки позивач [PERSON] не міг одночасно перебувати у м. Харків і укладати договір, та у м. Павлоград здійснювати оплату авансу за Попереднім договором. Таким чином, судом встановлено, що Попередній договір між позивачем та відповідачем укладено поза місцезнаходженням відповідача, яке зареєстровано у м. Києві, при цьому, відповідач не має зареєстрованих відокремлених підрозділів чи філій у м. Павлоград чи в інших населених пунктах України, що підтверджується Детальною інформацією про юридичну особу (а.с.16-18). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір, що укладений сторонами і містить всі необхідні для даного типу договорів істотні умови, підписаний уповноваженими особами є чинним. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України, якою встановлена свобода договору, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. За змістом ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Оцінка порушення умов договору, як істотне, повинна здійснюватись судом відповідно до критерію, що встановлений абзацом другим ч. 2 ст. 651 ЦК України, а саме: істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що сталися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Обґрунтування істотності (значної міри) порушення умов договору відповідачем і підлягає дослідженню і оцінці в межах цієї справи. Таким чином, положеннями абзацу 2 частини 2 статті 651 Цивільного Кодексу України законодавець визначає істотним порушенням стороною договору порушення, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності. Частинами 3, 4 ст. 12 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно пунктом 1.6. попереднього договору істотною умовою Основного договору є те, що продавець зобов'язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності 600 000 грн. Право власності на майно переходить покупцю з моменту сплати повної вартості майна на підставі Основного договору. Майно передається продавцю з моменту сплати повної вартості майна, зазначеної в цьому Попередньому договору, після укладення Основного договору, якщо сторони не домовляться про інше при укладенні Основного договору. Станом на час розгляду справи позивач сплатив відповідачу оплату авансу за умовами п.п.2.1., 2.2. Попереднього договору у розмірі 60 000 грн., транспортний засіб позивачем отриманий не був, основний договір між сторонами не укладений. Судом встановлено, що предмет договору транспортний засіб «Skoda Rapid», 2014 року випуску, до цього часу не було передано позивачу [PERSON] Матеріалами справи підтверджується факт істотного порушення відповідачем умов договору, що свідчить про наявність передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України підстав для розірвання договору. Згідно з положенням статті 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Як уже зазначалося Позивач сплатив відповідачеві авансовий внесок в сумі 60 000 гривень за купівлю транспортного засобу «Skoda Rapid», 2014 року випуску, - вартістю 600 000 гривень, який до цього часу йому не було передано, отже зазначена сума являє собою матеріальні збитки, спричинені розірванням цього договору, які підлягають стягненню на користь Позивача з Відповідача. Матеріали справи свідчать про те, що укладання основного договору між сторонами в майбутньому неможливо, оскільки позивач втратив довіру до відповідача, наполягає на поверненні сплачених ним коштів. За таких обставин користування відповідачем коштами, які сплатив позивач, як аванс, є безпідставними. Сплачені позивачем кошти в сумі 60 000 грн. та комісійна винагорода банку у розмірі 360 грн. підлягають поверненню. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених поданими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Велес Авто» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору за цим позовом. Частиною ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що [PERSON] при подачі даного позову був звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір 768,40 грн. за розгляд позовної вимоги майнового характеру та 768,40 грн. позовної вимоги немайнового характеру, що разом становить суму 1536,80 гривні, слід стягнути з ТОВ "Велес Авто". На підставі викладеного,

Outcome: approved