Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання недійсними державних актів на право власності на землю та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку. У позовній заяві позивач [PERSON] просив визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані 2 березня 2011 року Малівською сільською радою Демидівського району Рівненської області на площу 0,2499 га серії ЯЛ № 152191 (кадастровий номер 5621484012:01:000:0061) та серії ЯЛ № 152196 на площу 0,18 га (кадастровий номер 5621484012:01:000:0062). Крім того, позивач [PERSON] просив зобов`язати відповідача [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,03 га та відновити межові знаки, а також стягнути з відповідача на користь позивача сплачений на час подання до суду позовної заяви судовий збір в розмірі 1552,17 гривень та витрати на проїзд. В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає про те, що на підставі рішення Малівської сільської ради Демидівського району Рівненської області № 49 від 22 березня 1997 року його матері [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства площею 0,57 га, що розташована в [ADDRESS] . Його мати [PERSON] померла [INFO] . Він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Однак, свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку отримати не міг, оскільки своє право власності на земельну ділянку його мати за життя не зареєструвала. Відповідач [PERSON] є суміжним землевласником, його земельна ділянка розташована в [ADDRESS] . [PERSON] є власником суміжної земельної ділянки на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки, що видані 2 березня 2011 року Малівською сільською радою Демидівського району Рівненської області на площу 0,2499 га серії ЯЛ № 152191 (кадастровий номер 5621484012:01:000:0061) та серії ЯЛ № 152196 на площу 0,18 га (кадастровий номер 5621484012:01:000:0062). Під час виготовлення технічної документації для отримання державних актів на землю [PERSON] не погодив таку технічну документацію з суміжними землекористувачами, а навпаки самовільно зайняв земельну ділянку орієнтовною площею 0,03 га, що мала б належати йому, [PERSON] , та знищив межі земельної ділянки, що склалися історично, та межові знаки. Підпис на технічній документації, виготовленій на замовлення [PERSON] , не належить йому, оскільки він таку документацію не підписував. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначає, що неодноразово звертався до Боремельської сільської ради з проханням створити комісію, яка могла б зафіксувати та встановити факт знищення межових знаків та самовільне захоплення частини його земельної ділянки. Під час виготовлення технічної документації відповідачем [PERSON] було складено акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, що міститься у такій технічній документації, однак межові знаки відповідачем знищені. З вказаних підстав позивач [PERSON] просив позовні вимоги задоволити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Панчина П.Є. позовні вимоги підтримали, з підстав викладених у позовні заяві. Позивач [PERSON] додатково пояснив, що відповідач [PERSON] змістив межі та самовільно зайняв частину його земельної ділянки, а саме: висаджені ще його матір`ю понад межею дерева. Тепер висаджені його матір`ю дерева знаходяться на території господарства [PERSON] Представник третьої особи Боремельської сільської ради [PERSON] П [PERSON] . позовні вимоги позивача вважав необгрунтованими, оскільки не доведено факту самовільного захоплення відповідачем [PERSON] земельної ділянки позивача [PERSON] Виготовлена на замовлення позивача технічна документація із землеустрою не підтверджує факту накладення площі земельної ділянки відповідача (згідно каталогу координат зовнішніх меж земельної ділянки) на земельну ділянку, що перебувала у власності матері позивача, а також неможливості погодження такої технічної документації. Також пояснив, що в межах будинковолодіння, яке успадкував позивач [PERSON] після смерті матері [PERSON] , достатньо земель для передачі позивачеві у власність земельної ділянки площею 0,57 га. Можливо передати земельну ділянку і більшої площі. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області Кондратюк К.І. під час розгляду справи позовні вимоги позивача вважала необґрунтованими, оскільки доказів того, що відповідач [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку [PERSON] надано не було. Земельні ділянки [PERSON] зареєстровані у Державному земельному кадастрі. Також не встановлено, щоб земельна ділянка [PERSON] накладалась на земельну ділянку, яку бажає отримати у власність [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лейковський А.М. позовні вимоги позивача заперечив, вважав позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, посилаючись на те, що право власності на земельні ділянки, про скасування державних актів на які просить [PERSON] , виникло у [PERSON] відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Ст.ст. 140, 153 Земельного кодексу України визначений вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку та гарантії права власності на земельну ділянку. Вважає, що позивачем не наведено обґрунтувань та належних доказів, що підтверджували б самовільне захоплення відповідачем земельної ділянки позивача. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, представників третіх осіб, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. В ході розгляду справи судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. \~ \~ \~ \~Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Із дослідженої копії рішення № 49 Малівської сільської ради Демидівського району Рівненської області від 22 березня 1997 року «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» (що міститься в матеріалах технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості (а.с. 13)) [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,57 га для ведення особистого підсобного господарства в межах села [PERSON] . Відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області Котюбіна І.Ф. № 02-14/74 від 1 листопада 2018 року (а.с. 17), на звернення [PERSON] до нотаріальної контори для оформлення спадщини на земельну ділянку площею 0,57 га, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі рішення № 49 Малівської сільської ради Демидівського району Рівненської області, роз`яснено, що у зв`язку з відсутністю кадастрових номерів на земельні ділянки спадкоємцю необхідно виготовити технічну документацію для визначення меж земельних ділянок і присвоїти їм кадастрові номери. Пунктом 1 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі ЗК України) установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету Кабінету Міністрів України\~від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до\~Закону України\~"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Як встановлено згідно рішення сьомої сесії сьомого скликання Малівської сільської ради Демидівського району Рівненської області № 84 від 21 жовтня 2016 року (а.с. 12), [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,57 га, в тому числі 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та 0,47 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в межах с. Пашева, за рахунок земель, що були у користуванні його покійної матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Під час розгляду справи, встановлено, що позивачеві [PERSON] , як спадкоємцеві за законом, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,57 га, що перебувала у власності його матері [PERSON] . На замовлення [PERSON] було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,57 га в с. Пашева Демидівського району Рівненської області (а.с. 8-25). В судовому засідання позивач [PERSON] , обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на те, що відповідач [PERSON] , як суміжний землекористувач, не погодив йому технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,57 га. Крім того, позивач [PERSON] зазначав, що затвердження такої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,57 га, є неможливим, оскільки земельна ділянка відповідача [PERSON] накладається на його земельну ділянку. Наведені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, в судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив, що для погодження замовленої ним технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,57 га, до відповідача не звертався, оскільки вважає, що відповідач [PERSON] самовільно зайняв його земельну ділянку, а саме, ділянку де є насадження фруктових дерев. Також в судовому засіданні, як сам позивач [PERSON] , так і представник третьої особи Боремельської сільської ради [PERSON] . підтвердили те, що фактична площа земельної ділянки, що розташована в межах господарства, що належало матері позивача [PERSON] , та перебувала у її користуванні, є достатньою для виділення позивачеві земельної ділянки площею 0,57 га, і навіть, земельної ділянки більшою площею. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджували б надання відповідачеві [PERSON] , як суміжному землевласникові, для погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,57 га. Також позивачем [PERSON] не надано доказів про те, що Боремельська сільська рада відмовила йому у затвердженні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,57 га в с. Пашева Демидівського району Рівненської області. Статтею 2\~ЦПК України встановлено, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, інтереси держави. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що відмова суміжного землевласника від погодження меж земельної ділянки, не обмежує право позивача та не позбавляє його можливості вчинити дії спрямовані на отримання земельної ділянки у власність, і не є перешкодою у прийнятті органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, відповідних рішень. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 152196 встановлено, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,18 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована в межах с. Пашева, Демидівського району Рівненської області (а.с. 91, 92). Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 152191 підтверджує, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,2499 га, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та розташована в межах с. Пашева, Демидівського району Рівненської області (а.с. 93, 94). Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗК України право власності на землю гарантується. В судовому засіданні позивач [PERSON] , підтримуючи свої позовні вимоги, просив скасувати державний акт на права власності на земельну ділянку ЯЛ № 152191 та державний акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 152196, власником яких є [PERSON] , посилаючись на ту обставину, що площі належних [PERSON] земельних ділянок згідно каталогу координат накладаються на земельні ділянки, що належали його матері [PERSON] Дослідженою в судовому засіданні технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] загальною площею 0,57 га (а.с. 7-25) та технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства [PERSON] в межах с. Пашева, Демидівського району Рівненської області (а.с. 26-40), не підтверджено те, що існує накладення площ земельних ділянок згідно каталогу координат. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Обов`язок доказування і подання доказів, крім того, визначений ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено свої позовні вимоги належними та допустимими доказами. Так, не знайшли підтвердження в судовому засіданні посилання позивача на те, що земельна ділянка, власником якої є відповідач, накладається на земельну ділянку, яка належала матері позивача. Позивачем також не доведено, належними та допустимими доказами те, що відповідач самовільно зайняв земельну дялінку, що належала матері позивача [PERSON] , орієнтовною площею 0,03 га, а також те, що підпис, виконаний від імені [PERSON] у технічній документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства [PERSON] в межах с. Пашева, Демидівського району Рівненської області, виконаний не ним (а.с. 26-40). Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В судовому засіданні судом роз`яснено позивачеві його право доводити свої позовні вимоги, в тому числі, і шляхом поданням до суду висновків експертів, з питань, що потребують спеціальних знань, клопотань про проведення експертизи, тощо. Однак, таких клопотань чи документів позивач до суду не подавав. Суд не бере до уваги посилання позивача, як на підставу своїх позовних вимог, на ту обставину, що відповідач умисно знищив межові знаки своєї земельної ділянки, оскільки незбереження власником межових знаків не може бути підставою для скасування державного акта на право власності на земельну ділянку. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено свої позовні вимоги належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. Відмовляючи у задоволенні позову, суд з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, встановлює відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті позивачем судового збору (а.с. 1) та витрат на проїзд до суду. Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України, ст.ст. 258, 259, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: dismissed