Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 26 819 грн. 02 коп. та судового збору в розмірі 2102,00 грн. Мотивуючи свою заяву тим, що відповідно до Заяви б/н від 26.07.2005 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 2000 гривень, який в подальшому було збільшено до 9 700 гривень. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим станом на 15.11.2020 року має заборгованість в розмірі 26 819, 02 гривень, що складається з: заборгованості за тілом кредита - 23 401 грн. 39 коп., заборгованість за нарахованими відсотками - 3 417, 63 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідачки в судовому порядку, а також відшкодувати судові витрати по справі. Ухвалою суду від 16 січня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином. Надала через канцелярію суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнала у сумі 8 924, 28 грн.. Інші вимоги банку вважала необґрунтованими, оскільки позивачем здійснений розрахунок не відповідає дійсності і є підтвердженням надуманості розміру заборгованості. Зазначила, що правила користування кредитом нею особисто не підписані та не можуть розповсюджуватися на неї. Просила стягнути на свою користь з АТ "ПРИВАТБАНК" компенсацію витрат на отримання консультацій спеціаліста в розмірі 2200 гривень. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Звертаючись до суду з даним позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н від 26.07.2005 року [PERSON] було відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт в розмірі 2 000 грн. Базова процентна ставка 3% на місяць із рахунку 360 днів. Строк дії кредиту відповідає строку дії картки (а.с. 19). На підтвердження умов договору банк надав суду копію заяви б/н від 26.07.2005 року від 26.07.2005 року. Обґрунтовуючи наявність між сторонами кредитних правовідносин, АТ КБ «ПриватБанк» посилалось також на виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку та довідку про видані картки. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 10561 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства), та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1049 ЦК України). Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками, на обґрунтування яких, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26.07.2005 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву від 26.07.2005 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості. За відсутності підтверджень щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правила банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", надані банком Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися ПАТ КБ «ПриватБанк». Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 26 липня 2005 року шляхом підписання анкети-заяви. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19). Оскільки обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом, тоді якпідписана відповідачеманкета-заява не визначає порядку нарахування процентів, а також не конкретизує сум кредиту, до яких вони застосовуються, суд не вбачає правових підстав для стягнення на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за простроченими відсотками. В анкеті-заяві позичальника від 03 серпня 2005 року не визначено строк повернення кредиту, а тому відповідно до положення частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час. Отже, у розрахунку заборгованості банк незаконно використав річні процентні ставки 42 %, 43,2%, 86,40%, який у довідці про умови кредитування не передбачений. Із наданої банком довідки про зміну умов кредитування вбачається, що [PERSON] 23.08.2021 року на картковий рахунок № [NUMBER] був встановлений кредитний ліміт у 2 000 грн., який в подальшому збільшувався та зменшувався, останій раз збільшення відбулось 31 січня 2017 року до 9700 грн., після чого 01 липня 2020 року кредитний ліміт зменшено до 0 (а.с. 17). Доказів про збільшення кредитного ліміту на картці відповідача понад вказану суму матеріали справи не містять. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі заявленої банком суми. Щодо посилання відповідачки на розмір заборгованості у сумі 8924,28 грн. то вказана сума не є обґрунтованою та не підтверджується будь-якими доказами чи розрахунками у відповідності до норм чинного цивільно - процесуального законодавства України. З урахуванням наведених у позовній заяві обставин, часткове визнання відповідачем позову (у сумі 8924,28 грн.), суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з позичальника заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9700 гривень. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить (2102,00 грн. (судовий збір сплачений за подання позовної заяви) х 36,17 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 550, 09 грн.). Крім того, відповідачкою було заявлено вимогу про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на її користь 2 200 гривень 00 копійок, що полягають у консультації спеціаліста. За правилами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судові витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За таких обставин вимога відповідачки [PERSON] про відшкодування судових витрат задоволенню не підлягає.

Outcome: partial