Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

В жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини - свого сина [PERSON] , [INFO] , з батьком, тобто з ним, мотивуючи свої вимоги з урахуванням свідчень в судовому засіданні наступним. Так, позивач зазначив, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 2005 року, який було розірвано рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2012. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу син, якому на той момент було 4 роки, залишився проживати із матір`ю, яка, в свою чергу, почала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. Саме тому він звернувся до суду, який визнав цей факт та встановив часи спілкування батька із сином. З березня-квітня 2013 року син проживає з батьком за адресою реєстрації останнього. Відповідач могла забирати сина на канікули, на відпочинок, але постійно він проживав із позивачем. З огляду на те, що дитина постійно проживає з батьком, який повною мірою займається її вихованням та розвитком, створює належні умови життя та розвитку, позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього сина з ним, оскільки, за його переконанням, в такий спосіб буде забезпечено особисті права та інтереси дитини (а.с.4-8). Ухвалою суду від 23.10..2019 у справі відкрито загальне позовне провадження. Відповідач направила суду відзив, в якому категорично заперечувала проти задоволення позовних вимог. Зазначила, що позивач ухиляється від матеріального забезпечення сина, у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання сина. Запевнила, що вона має більший дохід, ніж позивач, що той не здатен матеріально забезпечити сина Також додала, що взагалі після розірвання шлюбу саме судом вже було визначено місце проживання спільного сина з нею. Вважала, що таке визначення місця проживання дитини визначається судом раз і назавжди. Переконувала суд в тому, що наявність відповідного судового рішення є безумовною підставою для відмови в задоволенні даного позову. Також відповідач акцентувала увагу суду у відзиві на те, що насправді відповідач не інтересами сина переймається, зокрема, того, з ким він бути жити, а виключно бажанням припинити стягнення з нього аліментів. Взагалі впевнена, що позивач налаштовує дитину проти неї (а.с.55-64). Під час розгляду справи відповідач також доповнила, що вона є матеріально забезпеченою особо, що вона здатна матеріально забезпечувати свого сина, на відміну від позивача. Хоча визнала, що останні 1,5-2 роки син в основному проживає з батьком. Також не заперечувала, що сам син висловив таке бажання, але запевнювала суд в тому, що це лише тому, що батько все сину дозволяє. Позивач відповів, що питання про припинення стягнення аліментів наразі взагалі не стоїть, оскільки не є для нього першочерговим. Додав, що він має вже давно іншу родину, цивільну дружину, яка 7 місяців тому народила йому дитину. Пояснив, що вони разом проживають , що мають чудові стосунки. Що син [PERSON] , [INFO] , і цивільна дружина теж мають добрі стосунки. Зауважив, що ніхто не забороняє сину спілкування з біологічною матір`ю, проте, таке спілкування відмінне від постійного проживання, догляду за дитиною. Акцентував увагу на тому, що він хоча і не має офіційної постійної зайнятості, проте виконує роботи, оплата за які дозволяє утримувати свою родину. І перш за все керується бажаннями і інтересами сина, який висловлює бажання постійно проживати з ним. Представник органу опіки та піклування пояснила, що є висновок про доцільність визначення місця проживання дитини саме з батьком. Наголосила, що неодноразово відповідача орган опіки повідомляв про необхідність прибути і вирішити в передбаченому законом порядку питання проживання дитини, проте відповідач такі виклики проігнорувала. Зауважила, що ними були обстежені умови проживання батька, вони є задовільними, у дитини [PERSON] , [INFO] , є окрема кімната. Також пояснила, що безпосередньо спілкувалася із дитиною, яка висловлює бажання постійно проживати саме з батьком, але не проти і спілкування з матір`ю. Пояснила, що дитина вже в такому віці чітко усвідомлює, що таке "проживання", а що таке "спілкування". Також в судовому засіданні були допитаня свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, які кожна окремо поснили суду, що син проживає разом з батьком та його родиною вже тривалий час, що вони по-сусідські бачать, що всередині цієї родини нормальні стосунки. Дитина поважає і батька з новою дружиною батька., і свою матір. Опитана виключно в присутності представника органу опіки та піклування дитина [PERSON] , [INFO] , пояснив суду, що протягом останніх років проживає з батьком, своїм братом і дружиною батька. Що має нормальні стосунки з ними, а також зі своєю матір`ю. Пояснював, що мати неодноразово запрошувала його на канікулах у подорожі, батько не заперечував, вони їздили. Проте, жити він хоче з батьком. Заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - ХІІ визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 02.10.2012 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30.12.2005 у Відділі РАЦС Солом`янського РУЮ у м. Києві (а.с.11). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони у справі (а.с.10). За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося відповідачем, сторони мешкають окремо, їх малолітній син проживає разом з позивачем. Зокрема, згідно із актом про фактичне проживання осіб у житловому приміщенні від 03.10.2019, який складений в присутності трьох свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у квартирі позивач [ADDRESS] проживає родина із 4-х осіб, а саме [PERSON] , [INFO] (батько), [PERSON] , [INFO] (мати) та двоє синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.21). З представлених суду доказів обох сторін вбачається, що і батько, і мати приймають участь у матеріальному забезпеченні сина кожний добровільно (а.с.23-25, 92-99), зазначену обставину не заперечувала і сама дитина. У суда немає підстав сумніватися в поясненнях дитини в цій частині, оскільки вони надавались суду сміливо та послідовно хлопчиком з певною мірою засмучення через перебування з незнайомими людьми в судовій установі. Відповідно до ч.4, 5 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації , враховуючи отримані органом матеріли, поспілкувавшись з родиною, орган прийшов до висновку, що в першу чергу виходячи з інтересів дитини, рекомендовано визначити місце проживання малолітнього разом із батьком (а.с.119-121). Зокрема, встановлено, що після розірвання шлюбу батьків дитина періодично виявляла бажання проживати з батьком, а з 01.09.2019 [PERSON] проживає разом з батьком постійно та перебуває повністю на його утриманні і надалі бажає проживати з ним. Батько займається вихованням, лікуванням дитини та оздоровленням, сплачує кошти за айкідо. Між тим, жодного разу батько не забороняв сину спілкуватися з матір`ю та не проти того, щоб дитини в разі запрошення матері проводила з нею канукули чи інші вихідні дні. Відповідно до інформації від 08.10.2019, 12.11.2019, наданою середньою загальноосвітньою школою №26 м. Києва [PERSON] навчається у закладі з 21.08.2018. За час навчання батько відвідував батьківські збори, цікавився успішністю та поведінкою сина, приймав активну участь у житті класу. Мати дитини двічі у минулому році спілкувалася із класним керівником, з початку 2019-2020 навчального року школу не відвідувала, з класним керівником не спілкувалась. Відповідно до висновку психолога від 13.12.2019, наданого Міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради вбачається, що місце проживання батька дитина сприймає як свій дім. Батько є найближчою людиною в житті дитини, [PERSON] емоційно прив`язаний до батька, орієнтується на нього у своїй поведінці, сприймає його як приклад для наслідування. Батько задовольняє потребу дитини у визнанні та підтримці. Дитина налаштована вороже до матері, ображений на матір через погрози з її боку на батька та недотриманні нею обіцянки. [PERSON] відмовилась від консультації психолога, спільна зустріч матері з дитиною не відбулася (а.с.120). 12.11.2019 під час бесіди з працівниками служби малолітній [PERSON] повідомив, що проживає у батька давно, іноді може пожити до місяця з мамою, а іноді проводить з нею час на вихідних. Останнім часом мама стала пропонувати йому подарунки, щоб він сказав суду, що хоче жити з нею. Мати веде з ним переписку у вайбері, пропонує на канікули поїздку до Карпат, але потім обманює і відвозить до бабусі у село, де йому не цікаво. Батько не забороняє спілкуватися з мамою, дає йому право вибору з ким проживати. [PERSON] висловив бажання жити з батьком тому, що він не кричить на нього, допомгає вчити уроки, водить його на айкідо, тато спілкується з тренером , цікавиться його успіхами. Мама обіцяла його водити до басейну , вони взяли довідку у лікаря, але мама так і не водить його до басейну. Ображається на маму, говорить, що чекає поки суд прийме рішення щодо проживання його з батьком (а.с.121). Аналізуючи вищевикладене, враховуючи те, що на даний час дитина проживає разом з батьком, за місцем проживання дитини створені всі умови для її проживання, навчання, фізичного та духовного розвитку, беручи до уваги висновок Служби у справах дітей та сім`ї ,

Outcome: approved