Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

З позову вбачається, що позивач [PERSON] має на праві власності, житловий будинок [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є дружиною сина позивача [PERSON], шлюб між якими зареєстровано 10.08.1994 року. Сімейне життя у [PERSON] та [PERSON] не склалося, відповідач з 2013 року за місцем реєстрації не проживає, а проживає у [ADDRESS]. В зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] більше шести місяців в вищезазначеному житловому будинку не проживає, витрат пов'язаних із утриманням будинку та прибудинкової території не несе, добровільно не знімається з реєстрації, внаслідок чого позивач не може одержати субсидію, у зв'язку з цим [PERSON] звернулася з позовом до суду в якому просила суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 06.11.2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання ( а.с.18). Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 04.12.2018 року призначено по справі судовий розгляд ( а.с.30). В судове засідання учасники справи не з'явились, від позивача [PERSON] та її представника адвоката [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали в повному обсязі, відповідач [PERSON] в судові засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, третя особа представник Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області у судові засідання не з'явився, але від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заперечував стосовно задоволення позову. Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України. Суд, суд прийнявши до уваги заяви та клопотання учасників справи, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа Тарасівська сільська рада Зіньківського району Полтавської області про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження та користування житловим будинком, що належить громадянину на праві приватної власності підлягають до задоволення з наступних підстав. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.6). З довідки Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 12.10.2018 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON]- невістка, [PERSON]- син (а.с.7). З довідки Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 12.10.2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], але фактично не проживає (а.с.8). З акту - обстеження умов проживання від 12.10.2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], але з 2013 року фактично не проживає ( а.с.10). З адресної довідки вбачається, що [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою [ADDRESS].( а.с.17). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з місця реєстрації не знялася, більше шести місяців за місцем реєстрації не проживає і з того часу остання не несе витрат по утриманню будинку, оплаті комунальних платежів, які оплачує позивач [PERSON] В статті 1, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону; 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції" закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.3, ч.6 ст.3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Норми ст.6 цього Закону зобов'язують особу протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно п.п.2,3 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003р. №35 (далі-Тимчасовий порядок реєстрації), реєстрація фізичної особи за місцем проживання грунтується на принципі вільного обрання місця проживання, яким є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку, за договором його наймання або на інших підставах, передбачених законодавством України. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрована в будинку позивача, порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні будинком, або що з цього питання вони зверталися до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутня за місцем реєстрації з поважних причин. Суд, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позивачем доведено факт відсутності та не проживання відповідача [PERSON] за місцем реєстрації в [ADDRESS], більще шести останніх місяців не проживає у вищезазначеному будинку та не знялася з місця реєстрації, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження та користування житловим будинком, що належить громадянину на праві приватної власності підлягають до задоволення. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає з указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що вищевказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15) та згідно ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.( а.с.1). Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved