Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 22 липня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Бобовецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис № 03. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей син [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO]. Спільне життя з чоловіком не склалося, шлюб носить формальний характер та не відповідає своєму призначенню, сторони не живуть подружнім життям.. Дані обставини призвели до втрати позивачем будь-яких почуттів до чоловіка. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам і просила шлюб розірвати. Стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше чим 1/2 частина прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць. Необхідність стягнення аліментів обґрунтовано тим, що відповідач у добровільному порядку кошти на утримання дітей не надає. Ухвалою Сторожинецького районного суду Чернівецької області провадження у справі було відкрито 31.07.2018 року з призначенням підготовчого судового засідання на 17.10.2018 р. В судове засідання позивач [PERSON] направила письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд шлюб розірвати та стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в сумі зазначеній в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання направив письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав. Не заперечував проти розлучення. В частині стягнення аліментів позов визнав частково в сумі 1200 (одна тисяча двісті) гривень на двох дітей. Розглянувши даний спір, встановивши фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на наступне. В судовому засіданні було встановлено, що сторони уклали шлюб 22 липня 2010 рокуу, який зареєстрований виконавчим комітетом Бобовецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області, актовий запис № 03 (а.с.5). Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи даний спір про розірвання шлюбу суд враховує, що відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На думку суду, дана сім`я, в результаті різних поглядів на шлюб та сім'ю, відсутності порозуміння між ними та не проживання подружжя спільно і не ведення спільного господарства протягом тривалого періоду часу, розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача. Судом також встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні (а.с.8). Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач зобов'язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матір'ю. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік" встановлено прожитковий мінімум з 1 липня 2018 року для дітей віком до 6 років в сумі 1559 гривень, а для дітей віком від 6 років в сумі 1944 гривень. Діти відповідача перебувають саме в такому віці, а відповідно мають право на матеріальне забезпечення в законодавчо закріпленому розмірі, яке їм зобов'язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, їхні батьки. При цьому суд враховує відсутність доказів щодо необхідності і достатності запрошеної позивачем суми аліментів на кожну дитину, а тому вимоги позову слід задоволити частково в розмірі який відповідав би половині прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього суд враховує також і те що відповідач ніде не працює, але доказів свого матеріального становища суду не надав. Разом з тим на обліку в центрі зайнятості, з його слів не перебуває, інших дітей чи осіб на утриманні не має. Визначений розмір аліментів на утримання дітей, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 16 липня 2018 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв'язку з тим, що діти сторін проживають з матір'ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітніх дітей, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов'язки у відповідача відсутні.

Outcome: partial