Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі Сарненського відділення №1 ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просив стягнути з відповідача на його користь борг за договорами вкладу в розмірі 200000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, вказав що 12.09.2011 року між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» укладено договір №SAMDN25000719603016 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 20000.00 грн. на строк 12 місяців по 12.09.2012 року включно. Процентна ставка за користування вкладом складає 13% річних. Вищевказані грошові кошти були внесені на відкритий банком для позивача рахунок №26351610377347, що підтверджується банківською випискою від 11.11.2014. 23.12.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір № SAMDN01000722396585 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 100000.00 грн. (далі - вклад) на строк 3 місяці по 23.03.2012р. включно. Процентна ставка за користування вкладом складає 12.5% річних. Грошові кошти в розмірі 100000,00 були внесені на відкритий банком для позивача рахунок №26306609800739, що підтверджується довідкою №2206215 від 14.05.2015р. 04.01.2012 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» укладено договір №SAMDN01000722617382 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 60000,00 грн. на строк 6 місяців по 04.07.2012 року включно. Процентна ставка за користування вкладом складає 14.5% річних. Вищевказані грошові кошти були внесені на відкритий банком для позивача рахунок №26307609877341, що підтверджується банківськими виписками від 11.11.2014 року. 30.01.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір №SAMDN01000723236738 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 20000,00 грн. на строк 6 місяців по 30.07.2012 року включно. Процентна ставка за користування вкладом складає 14.5% річних. Вищевказані грошові кошти були внесені на відкритий банком для позивача рахунок [NUMBER], що підтверджується банківською випискою від 11.11.2014 року. 04.11.2015 року позивач надіслав на адресу відповідача лист-вимогу з метою повернення йому, в тому числі грошових коштів (вкладів), що є предметом позову. Однак ПАТ КБ «Приватбанк» не повернув позивачу його вклад по вказаному рахунку, посилаючись на те, що вони вже були зняті з даних рахунків, хоча [PERSON] цих грошей не отримував і про розірвання договору вкладу його ніхто не повідомляв. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, подав відзив відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позивачем не надано оригіналів документів підтверджуючих укладення договору саме банківського вкладу та внесення на них коштів. Також матеріали справи не містять доказів звернення до банку з вимогою про повернення будь яких коштів з будь яких рахунків в банку Крім того вказує, що позивачем кошти були отримані спочатку на картрахунок, а потім через введення коректного ПІН коду. Просив застосувати до вказаних відносин строк позовної давності. Згідно відповіді на відзив представник позивача зазначає, що надані позивачем копії банківських виписок по договорах та довідки є поданими відповідно до чинного законодавства; лист-вимога від 04.11.2015 року також міститься в матеріалах справи. Факт неповернення коштів позивачу є доведеним вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області №572/2700/15-к, яким встановлено, що сумами із депозитних рахунків позивача заволодів шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем колишній працівник Сарненського відділення №1 ПАТ КБ «Приватбанк» працівник [PERSON] Твердження відповідача щодо застосування строків позовної давності є необґрунтованим, оскільки позивач дізнався про можливе порушення свого права разом із заявленою вимогою про повернення грошових коштів - 04 листопада 2015 року. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.09.2011 року. між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» укладено договір №SAMDN25000719603016 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 20000,00 грн. на строк 12 місяців по 12.09.2012 року включно із процентною ставкою за користування вкладом 13%; 23.12.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір № SAMDN01000722396585 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 100000,00 грн. (далі - вклад) на строк 3 місяці по 23.03.2012р. включно із процентною ставкою за користування вкладом 12,5%.; 04.01.2012 року між [PERSON] та Приватним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» укладено договір №SAMDN01000722617382 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 60000,00 грн. на строк 6 місяців по 04.07.2012 року включно із процентною ставкою за користування вкладом 14,5 %.; 30.01.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір №SAMDN01000723236738 «Стандарт», відповідно до якого Банк приймає грошові кошти в сумі 20000,00 грн. на строк 6 місяців по 30.07.2012 року включно із процентною ставкою за користування вкладом 14,5%. Пунктом 6 договорів передбачено, що у разі, якщо по закінченню мінімального терміну вкладу, зазначеного у п.1 даного договору клієнт не заявив банку про бажання отримати вклад, мінімальний термін вкладу автоматично вважається продовженим ще на один мінімальний термін. 04 листопада 2015 року позивач висунув банкові письмову вимогу про повернення йому грошових коштів, що знаходяться на рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», в тому числі, за умовами договорів №SAMDN25000719603016 «Стандарт» від 12.09.2011 року, № SAMDN01000722396585 «Стандарт» від 23.12.2011 року, №SAMDN01000722617382 «Стандарт» від 04.01.2012 року та №SAMDN01000723236738 «Стандарт» від 30.01.2012 року. Згідно вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області №572/2700/15-к обставинами справи встановлено, що [PERSON] працюючи на посаді керівника відділення - головного спеціаліста по продажу послуг клієнтам, менеджера-начальника відділення Сарненського відділення №1 ПАТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570), будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими функціями, діючи з єдиним умислом на заволодіння коштами [PERSON], з корисливих мотивів, перебуваючи в приміщенні ПАТ КБ «Приватбанк», що по вул.Суворова в м.Сарни Рівненської області, всупереч волі [PERSON] та не будучи уповноваженим останнім, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом перерахування грошових коштів на належні обвинуваченому банківські картки касира, зняв з банківських рахунків [PERSON] грошові кошти, які в подальшому обернув на свою користь, чим заподіяв потерпілому майнової шкоди на загальну суму 114471, 79 грн. Частиною 1 статті 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.2, ч.3ст.1060 ЦК України - за договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Пунктами 4,5 Договорів передбачена можливість як дострокового розірвання договору за ініціативою клієнта із поверненням вкладу, так і можливість запиту клієнтом частини вкладу, в зв'язку з чим вклад має бути повернутий клієнту. Відповідно дост.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В п.3.3 Постанови Правління Національного Банку України №516 від 03.12.2003 року «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» (далі - постанова) зазначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину та нараховані проценти на першу вимогу вкладника. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, та до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово- кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Твердження позивач про застосування строку позовної давності не заслуговує на увагу, оскільки позивач дізнався про порушення його прав в листопаді 2015 року. З огляду на це строк позовної давності не є пропущеним. Отже за змістом наведених норм, зобов'язання банку полягає у виплаті володільцеві рахунку грошових коштів на умовах та в порядку, встановлених договором. Відмова банку у поверненні грошових коштів із вкладного рахунку позивача суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст.41 Конституції України, статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та умовам укладеного між сторонами договору. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд вказав, що «особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи». Відмовляючись у повному обсязі повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». З огляду на вищевикладене, позовні вимоги позивача про захист прав споживачів та стягнення боргу за договором вкладу підлягають задоволенню повністю, а саме необхідно стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в особі Сарненського відділення № 1 ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь [PERSON] 200000 гривень 00 копійок боргу за договорами вкладу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 3000 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 1058, 1060 ЦК України,

Outcome: approved