Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Лікар-психіатр 3-Б відділення Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання госпіталізації недієздатного [PERSON] до психіатричного закладу та його стаціонарного лікування за згодою опікуна доцільними. Заява обґрунтована тим, що 05 лютого 2018 року о 23 год. 00 хв. за направленням лікаря ШМД Рєпіна та заявою опікуна недієздатного [PERSON] в психіатричну лікарню поступив хворий [PERSON], [INFO], недієздатний, інвалід ІІ групи довічно, з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром, стан загострення. Враховуючи наявність тяжкого психічного розладу, психічний стан на момент огляду, значні порушення поведінки, патологічну імпульсивність, специфічні розлади в сфері мислення, сприйняття, в емоційно-вольовій сфері, недієздатність хворого, агресивну поведінку, неспроможність на даний час самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечують життєдіяльність, письмову заяву опікуна, лікар просив суд винести рішення про визнання госпіталізації недієздатного [PERSON] до психіатричного закладу та його стаціонарного лікування за згодою опікуна доцільними. В судовому засіданні лікар [PERSON] заяву підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в заяві. Просив її задовольнити. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримав, проти її задоволення не заперечує. Хворий [PERSON], повідомив, що проти лікування не заперечує, але не згоден з кількістю призначених ліків. Опікун [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення лікаря, хворого, думку прокурора, вивчивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 17 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 29 жовтня 2013 року, [PERSON] визнаний недієздатним, його опікуном призначено його батька [PERSON] (а.с.8). Як встановлено судом, хворий [PERSON] з діагнозом: шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром, стан загострення поступив в психіатричну лікарню 05 лютого 2018 року о 23 год. 00 хв. за направленням лікаря ШМД Рєпіна та заявою опікуна [PERSON] Як вбачається з матеріалів заяви лікаря, [PERSON] психічно хворіє з 1999 року. Неодноразово лікувався в ПОКПЛ. Є інвалідом II групи безтерміново. Захворювання дебютувало галюцинаторно-маячною симптоматикою. Остання госпіталізація в ПОКІІЛ з 01 жовтня по 29 листопада 2017 року. Після виписки підтримуюче лікування приймав не регулярно, останнім часом відмовився від ліків. Стан хворого погіршився останні 10 днів, коли перестав спати вночі, став метушливий, роздратований, перестав приймати їжу, почав виказувати маячні ідеї відношення на адресу батьків, агресивний до них. Протягом останніх двох днів став вкрай роздратованим, непосидючим, весь час в русі, почав бити кулаками в стіну, був агресивний. Батьки хворого викликали швидку медичну допомогу яка доставила хворого на приймальне відділення ПОКПЛ де пацієнт був госпіталізований у стаціонар за згодою та заявою опікуна. 06 лютого 2018 року [PERSON] оглянутий комісією лікарів-психіатрів, якою йому встановлено діагноз: шизофренія, параноїдна форма, афективно-параноїдний синдром, стан загострення (а.с.3). Враховуючи наявність тяжкого психічного розладу, психічний стан на момент огляду, значні порушення поведінки, патологічну імпульсивність, специфічні розлади в сфері мислення, сприйняття, в емоційно-вольовій сфері, недієздатність хворого, агресивну поведінку, неспроможність на даний час самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечують життєдіяльність,письмову заяву опікуна, комісією зроблений висновок про доцільність госпіталізації [PERSON] Крім пояснень осіб, які беруть участь в судовому засіданні, зазначене підтверджується письмовими доказами висновком комісії лікарів-психіатрів, заявою опікуна хворого [PERSON], рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 17 жовтня 2013 року. Відповідно до ст.13 Закону України Про психіатричну допомогу особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Рішенням Конституційного суду України від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" (справа про судовий контроль за госпіталізацією недієздатних осіб до психіатричного закладу) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозвязку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Оскільки [PERSON] хворіє на тяжкий психічний розлад, враховуючи його психічний стан на момент огляду, значні порушення поведінки, патологічну імпульсивність, специфічні розлади в сфері мислення, сприйняття, в емоційно-вольовій сфері, недієздатність хворого, агресивну поведінку, неспроможність на даний час самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечують життєдіяльність, враховуючи висновок комісії лікарів-психіатрів, заяву опікуна, суд вважає за необхідне поміщення [PERSON] до психіатричного стаціонару визнати доцільним. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява лікаря-психіатра підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved