Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

В лютому 2012 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 січня 2014 року до нього додому з метою рекламування своєї продукції прийшов фізична особа-підприємець [PERSON], який пропонував купити міжкімнатні двері. В той же день [PERSON].разом з консультантом знову прийшли до позивача з роздрукованими договорами, які позивач підписав та був впевнений, що підписує договір купівлі-продажу дверей, хоча насправді, під впливом [PERSON] та консультанта, підписав кредитний договір на отримання кредиту в «ОТП Банк», про що дізнався тільки 19 січня 2014 року, коли разом з батьками ознайомився з умовами договору. Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09 квітня 2014 року від 09 квітня 2014 року відмовлено повністю в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ "ОТП Банк" про визнання договору недійсним, судові витрати у вигляді судового збору віднесено за рахунок держави. В апеляційній скарзі [PERSON] просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №2007704878 від 13.01.2014 року, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають істотне значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного і необґрунтованого судового рішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що всупереч ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні оскаржуваного договору [PERSON] не отримав необхідну, доступну та своєчасну інформацію про послуги, що мала забезпечити можливість свідомого і правильного вибору. Апелянт наполягає, що його зацікавила продукція, однак він не зміг реально оцінити ситуацію, в результаті чого підписав договір на явно невигідних для нього умовах, які банк сформулював в односторонньому порядку, тим самим створивши істотний дисбаланс між правами і обов'язками сторін за договором на свою користь. На думку апелянта, згідно ч.1 ст.215 ЦК України оскаржуваний договір не відповідає чинному законодавству України, внутрішній волі позивача, вводить його в оману та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені умовами договору. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та представлені відповідачем банківські документи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків. Перевіряючи згідно ст.303 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційним судом встановлені наступні обставини справи. Відмовляючи в задоволення позовних вимог [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними та не ґрунтуються на законі, оскільки договір про надання споживчого кредиту №2007704878 від 13.01.2014 року укладений згідно вимог чинного законодавства, сторони дійшли згоди стосовно всіх його істотних умов, права позивача порушено не було. Однак, з таким висновком суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд, з огляду на таке. Як встановлено апеляційним судом, 13 січня 2014 року укладений договір про надання споживчого кредиту №2007704878 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], за умовами якого банк зобов»язався надати позичальнику споживчий кредит строком на 12 місяців за відсоткової ставкою 0,01% річних на загальну суму кредиту 3068,00 грн., з яких згідно п.1.1, п.1.2.2. кредитного договору банком мало бути спрямовано на придбання дверей у продавця 1 - у ФОП [PERSON] - 2600,00 грн., та 468,00 грн. - на оплату послуг із страхування у ПАТ «Страхова компанія «СК УНІКА Життя» (а.с.6-7). Апеляційним судом встановлено, що одночасно, 13 січня 2014 року укладений договір добровільного страхування держателя кредитної картки 06/08/2007704878 між ПАТ «Страхова компанія «Кардіф» та застрахованою особою - [PERSON] та вигодонабувачем - АТ «ОПТ БАНК», за умовами якого застраховано майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані із життям, здоров'ям та працездатністю застрахованої особи або невиконанням застрахованою особою своїх фінансових зобов'язань за кредитним договором внаслідок втрати доходу від трудової діяльності з причин вимушеного безробіття (а.с.8-9). Проте, як встановлено апеляційним судом, кредитної картки ПАТ «ОТП Банк» позивачеві не видавав і отримувати її позивач не мав наміру і не отримував, і ці обставини представник відповідача в апеляційному суді не спростовував і не заперечував. Відтак, підстави для укладання договору добровільного страхування держателя кредитної картки між ПАТ «Страхова компанія «Кардіф», банком та [PERSON] були відсутні. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до положень ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. За своєю правовою природою договір про надання споживчого кредиту є багатостороннім правочином, який не передбачає укладання договору купівлі-продажу дверей, так як дані правовідносини регулюються між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Проте, як встановлено апеляційним судом, кредитних коштів ні готівкою, ні у безготівковій формі позивач від ПАТ «ОТП Банк» не отримував, і в апеляційному суді ПАТ «ОТП Банк» не представлено ніяких належних і допустимих доказів, які б підтвердили факт виконання банком умов кредитного договору та надання позивачеві кредиту готівкою чи у безготівковій формі. Сукупність встановлених апеляційним судом обставин справи та досліджених доказів, приводить апеляційний суд до переконання, що заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що оскаржуваний договір не відповідав його внутрішній волі, виходячи з наступного. Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Як вбачається з матеріалів справи, 27 січня 2014 року [PERSON] звернувся до банку із заявою про відкликання своєї згоди на укладення оскаржуваного договору. 30.01.2014 року ПАТ «ОТП Банк» на письмове звернення позивача повідомив, що з метою реалізації прав [PERSON] як споживача під час придбання продукції в кредит, одночасно з відкликанням згоди, позивач повинен повернути банку грошові кошти, отримані згідно договору про надання споживчого кредиту №2007704878 в повному обсязі та сплатити проценти за користування кредитними коштами за період з дати укладання кредитного договору до дати їх фактичного повернення (а.с.13, 18). За таких обставин, твердження апелянта про те, що оскаржуваний договір не відповідав його волі підтверджується зібраними по справі доказами, оскільки [PERSON] на підставі ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» відкликав свою згоду на укладення кредитного договору. Згідно ст.ст. 10,11,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом. На виконання вимог ст. 303 ЦПК України, ухвалами апеляційного суду від 07 травня 2014 року, 21 травня 2014 року, 29 травня 2014 року було зобов'язано ПАТ «ОТП Банк» надати суду оригінал кредитної справи та документів за підписами [PERSON] які є невід'ємною частиною оскаржуваного договору. 10.06.2014 року на адресу апеляційного суду від ПАТ «ОТП Банк» надійшли наступні копії документів: договір про надання споживчого кредиту №2007704878 від 13.01.2014 року, додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту, інформаційний листок умов кредитування продукції «Вигідний+», договір добровільного страхування життя №04/01/01/2007704878 від 13.01.2014 року, договір добровільного страхування держателя кредитної картки 06/08/2007704878 від 13 січня 2014 року (а.с.103-117). В ході апеляційного розгляду справи [PERSON] не заперечував, що підписав договір про надання споживчого кредиту власноручно та інші додатки, які є невід'ємною частиною оскаржуваного договору і примірник документів залишився у позивача. Проте, як встановлено апеляційним судом з наданого відповідачем пакету кредитних документів, оригіналу кредитної справи як такої у банку не існує. Наявні лише виготовлені невідомим способом копії документів з копіями печаток та реквізитами банку, з копіями назви посади та з копіями прізвища та ініціалів і копіями підписів працівників банку, які, начебто, укладали з позивачем кредитний договір. Повноваження зазначених у цих документах працівників банку на укладання кредитного договору та оформлення і видачу кредита позивачеві або перерахування коштів ФОП [PERSON] апеляційному суду не підтверджені належними і допустимими доказами, а натомість надані лише копії довіреностей, оригінали яких банком суду не надані у зв»язку з їх відсутністю. Відтак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що представники банку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] при укладанні договору про надання споживчого кредиту №2007704878 від 13.01.2014 року мали повноваження на вчинення таких дій. При цьому, апеляційному суду банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що згідно до вимог п. 3.19 кредитного договору підписання його зі сторони банку відбулось шляхом нанесення на нього типографськими засобами відбитків печаток та підписів уповноважених осіб банку, а на припущеннях доказування грунтуватись не може. Зазначений пакет документів, досліджених апеляційним судом, не містить ніяких платіжних банківських документів, які б підтвердили перерахування банком за умовами кредитного договору кредитних коштів ФОП [PERSON] та отримання останнім цих коштів і не доведено суду, що [PERSON] кредит отримав готівкою чи у безготівковій формі. Надані суду виготовлені невідомим способом копія «Реєстру взаиморасчетов (оплата за товар)» та специфікація до кредитного договору (а.с.126) платіжними банківськими документами не являється і не підтверджують отримання кредиту позивачем (а.с. 6-12, 119-135). Разом з тим, з дослідженої апеляційним судом цієї копії витягу з реєстру взаєморозрахунків (оплата за товар) вбачається, що на підставі оскаржуваного договору банк перерахував на рахунок продавця 3068,00 грн., що суперечить вимогам п.1.1. договору, оскільки продавцю 1 - ФОП [PERSON] банк зобов'язаний перерахувати 2600,00 грн., а продавцю 2 - ПАТ «Страхова компанія «СК УНІКА Життя» 468,00 грн. Ніяких платіжних документів, які б достовірно підтвердили факт перерахування [PERSON] грошей у сумі 2600 грн. на оплату придбання дверей для [PERSON] банком апеляційному суду не представлено, а доказування не може грунтуватись на припущеннях. Як встановлено апеляційним судом, відповідно до п.1.2.3. кредитного договору підставою для перерахування банком коштів продавцям є оригінал цього договору. Банк перераховує кошти продавцю протягом трьох робочих днів з дати отримання банком оригіналу свого примірника даного договору. Згідно п. 1.3.1 кредитного договору датою надання кредиту позичальнику є 13 січня 2014 р. Проте, зважаючи, що оригінал кредитного договору апеляційному суду банком не наданий, як не надані і платіжні документи на перерахування чи отримання кредитних коштів як позивачем, так і продавцями, апеляційний суд вважає, що відповідачем не доведено виконання умов кредитного договору стосовно надання кредитних коштів позичальнику або перерахування кредитних коштів продавцеві № 1 на оплату покупки міжкімнатних дверей для [PERSON] Окрім того, відповідно до ч.1,2 ст.640 ЦК України договір є укладений з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладання договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За умовами договору про надання споживчого кредиту №2007704878 від 13.01.2014 року ПАТ «ОТП Банк» мав надати позичальнику споживчий кредит в розмірі 3068,00 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок продавця 1 - ФОП [PERSON] в рахунок оплати товару. В матеріалах справи на а.с.15 наявна копія товарного чеку № 0011 від 13 січня 2014 року, за яким ФОП [PERSON] продав вхідні двері вартістю 2600,00 грн. Проте, зазначений документ не є доказом отримання дверей позивачем, оскільки не містить ніякої інформації про те, що двері продані саме [PERSON]. і ним отримані. Враховуючи, що банк є стороною договору, яка за умовами кредитного договору зобов'язана контролювати цільове використання кредиту, що передбачено п.1.2.2 оскаржуваного договору, то банком не надано та матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували отримання [PERSON] товару за договором - міжкімнатних дверей, які він мав намір придбати, укладаючи оспорюваний договір. Разом з тим, в порушення п.2.2.2 договору про надання споживчого кредиту [PERSON]. не було відкрито картковий рахунок, за яким позичальник приймає кредит і зобов'язується повернути суму отриманого кредиту на умовах, в строки та в порядку, що передбачені угодою. Факт неотримання позичальником кредитної картки підтверджується поясненнями в судовому засіданні як позивача, так і представника ПАТ «ОТП Банк». Встановлені апеляційним судом вищевказані обставини, які є суттєвими для даної справи, не були з'ясовані і не досліджувались судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити позов та відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №2007704878 від 13 січня 2014 року, укладений між ПАТ "ОТП Банк" та [PERSON] Оскільки [PERSON] при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то в порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 365 грн. 40 коп. (243,60 грн. за розгляду справи в суді першої інстанції та 121,80 грн. за апеляційний розгляд справи).

Outcome: approved