Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог позивача та зустрічних вимог відповідача. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна, придбаного в період шлюбу. В обґрунтування позовним вимог позивач посилається на те, що з 22 листопада 2014 року вона з відповідачем уклали шлюб між собою, який був зареєстрований 22 листопада 2014 року та 31 січня 2019 року шлюб розірвано. За час шлюбу в травні 2018 року був придбаний автомобіль Хонда-Акорд державний номер [NUMBER] за 8 600 доларів США та додатково за спільні кошти на нього було встановлено газобалонне обладнання, вартістю 500 доларів США. Вартість своєї частки автомобіля оцінює в розмірі 116 936 грн., тобто 50 % від вартості автомобіля при його купівлі та 50 % витрачених грошових коштів на встановлення газобалонного обладнання на автомобіль. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] - автомобіль Хонда-Акорд 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] ; визначити частини автомобіля рівними по ? частини за [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 116 936 грн. як компенсацію за належну їй частку автомобіля Хонда-Акорд державний номер [NUMBER] ; стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1169,36 грн. Відповідач [PERSON] надав суду відзив, у якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач весь час їх спільного проживання не працювала, тільки він отримував матеріальну допомогу від своєї матері. Його матір`ю [PERSON] йому було передано деяке майно в дар. Автомобіль був придбаний за позичені ним грошові кошти у їх родичів в загальній сумі 224 966 грн. Позика 50 000 грн. та позика 600 Євро повернуті позичальникам після розірвання шлюбу. Відповідач також звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому зазначив, що 22 листопада 2014 року із позивачем він уклав шлюб та в листопаді 2018 року припинені шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство. 31 січня 2019 року шлюб було розірвано. Позивач разом із дитиною залишились проживати в будинку [ADDRESS] . У період перебування у шлюбі, було проведено значні будівельні роботи по добудові житлового будинку в розмірі більше 50 000 грн. Також було придбано та встановлено у зазначеному будинку побутове обладнання на суму 25 200 грн.: автогорілка вартістю 11 200 грн., котел для твердого палива 6 500 грн., електричний котел 4 000 грн., бойлер підігріву води 3 500 грн. та побутову техніку на загальну суму 27 000 грн., а саме комп`ютер 6000 грн., телевізор 3д - 14 000 грн.; холодильник 7000 грн., усього придбано за спільні кошти мана на загальну суму 52 200 грн., яке після розірвання шлюбу залишилось в користуванні у відповідачки. Вказане майно вважає, що належить сторонами на праві спільної сумісної власності, тому має намір поділити його шляхом визначення за ним 1/2 частки загальної вартості майна. В період шлюбу його матір`ю [PERSON] йому особисто було подароване майно: ліжко «Миленіум 2» вартістю 2 320 грн., шафу «Міленіум 2» вартістю 4130 грн., кухонний комплект «Паума» колір «клен» в наборі вартістю 23 950 грн., плоскопанельний телевізор Samsung - вартістю 10 590 грн., м`який куток в кімнату «Meny» 18 240 грн., на загальну суму 59 230 грн. Вказане майно знаходиться у відповідача [PERSON] . Також під час шлюбу 26 травня 2018 року за договором купівлі-продажу транспортного засобу сторонами придбано автомобіль Хонда-Акорд, 2006 року випуску, який був придбаний в інтересах сім`ї за рахунок коштів, отриманих особисто позивачем [PERSON] за борговими розписками від 20 квітня 2018 року із згоди відповідачки в присутності свідків, вартістю загальну суму 224 966 грн. в еквіваленті 8 600 доларів США. Кошти отримані позивачем за зустрічним позовом в присутності свідків за борговими розписками від 20 квітня 2018 року від фізичної особи [PERSON] - 50 000 грн. та 600 Євро; від фізичної особи [PERSON] 4 000 доларів США; від [PERSON] 2000 доларів США. На підтвердження договорів позики маються розписки. На час розірвання шлюбу 31 січня 2019 року борг по розпискам складає 224 966 грн. Позика у розмірі 50 000 грн. та 600 Євро повернуті [PERSON] 16 червня 2019 року та 15 жовтня 2019 року з особистих коштів позивача, тому як на час повернення сторони разом не проживали. У зв`язку із зазначеним та з урахуванням уточнень до позову просить суд визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] майно: автогорілку AVTOZAPUSK вартістю 11 200 грн., котел для твердого палива «Житомир 25В» 6 500 грн., електричний котел «Tenko» Уконом 3D вартістю 4 000 грн., електричний бойлер підігріву води «Gorenie» 3 500 грн., системний блок ПК вартістю 6000 грн., телевізор 3д «Samsung» - 14 000 грн.; холодильник «Elenderg» 7000 грн.; визнати за [PERSON] право власності на майно: автогорілку AVTOZAPUSK вартістю 11 200 грн., котел для твердого палива «Житомир 25В» 6 500 грн., електричний котел «Tenko» Уконом 3D вартістю 4 000 грн., електричний бойлер підігріву води «Gorenie» 3 500 грн.; у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] право власності на майно: системний блок ПК вартістю 6000 грн., телевізор 3д «Samsung» - 14 000 грн.; холодильник «Elenderg» 7000 грн.; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на майно, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування: ліжко «Міленіум 2» вартістю 2 320 грн., шафу «Міленіум 2» вартістю 4130 грн., кухонний комплект «Паума» колір «клен» в наборі вартістю 23 950 грн., плоскопанельний телевізор Samsung - вартістю 10 590 грн., м`який куток в кімнату «Meny» 18 240 грн.; визнати борг в сумі 224 966 грн., що становить 9 484 доларів США, що мався на час припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, який виник за трьома борговими розписками від 20 квітня 2018 року, спільним майном [PERSON] та [PERSON] , стягнувши зі [PERSON] на користь [PERSON] 112 483 грн., що становить 4 742 доларів США як ? частини спільного боргу подружжя; стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати 5 987,14 грн., судовий збір 1987,14 грн., за отримання правової допомоги 4 000 грн. Відповідач за зустрічним позовом наданий відзив на позову, у якому просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки [PERSON] достатніх доходів не мав, щомісячно його дохід складав 4 173 грн. відповідно до його довідки про доходи. Окрім цього, зазначила, що грошові кошти отримані [PERSON] в борг не витрачались на автомобіль, вона взагалі не знала про їх отримання. Заяви, клопотання позивача, відповідача. 11 грудня 2019 року відповідачем [PERSON] наданий відзив на позов. 16 грудня 2019 року відповідачем надано клопотання витребування доказів та заява про виклик свідків. 16 грудня 2019 року відповідачем надана зустрічна позовна заява. 27 лютого 2020 року відповідачем за зустрічним позовом наданий відзив. 12 березня 2020 року відповідачем за зустрічним позовом надана заява про зміну предмета позову та заява про виклик свідків, клопотання про призначення експертизи, клопотання про витребування доказів по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, посилались на обставини викладені в позов, в задоволенні зустрічного позову просили суд відмовити. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали зустрічні позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, посилались на обставини викладені в позов, в задоволенні первісного позову просили суд відмовити. Процесуальні дії по справі. 21 жовтня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 12 лютого 2020 року ухвалою суду прийнятий зустрічний позов. 17 вересня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справа призначена до розгляду. Вислухавши думку сторін та їх представників, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи та надані суду докази, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.9, 52), що відповідно до свідоцтва про народження, актовий запис № 633. Як встановлено судом шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 січня 2019 року (а.с.11-12, 53-54). В судовому засіданні встановлено, що сторонами під час шлюбу 26 травня 2018 року придбано автомобіль Хонда-Акорд, 2006 року випуску, який на даний час за [PERSON] не зареєстрований, значився зареєстрованим в період з 26 травня 2018 року по 03 травня 2019 року (а.с.13, 60). Відповідно до висновку експертного дослідження з оцінки КТЗ для визначення ринкової вартості від 09 грудня 2019 року складеного ФОП [PERSON] ринкова вартість автомобіля HONDA ACCORD, номер [NUMBER] становить 190 873 грн. Як вбачається з наданих суду розписок, відповідачем [PERSON] 20 квітня 20018 року отримані від [PERSON] грошові кошти в розмірі 50 000 грн. та 600 Євро (а.с.57), 20 квітня 2018 року ним отримані грошові кошти від [PERSON] в розмірі 4 000 доларів США (а.с.58); від [PERSON] отримані грошові кошти в розмірі 2 000 доларів США (а.с.59). Як вбачається з договору купівлі-продажу 8046/2018/959452 транспортного засобу [PERSON] 26 травня 2018 року придбаний автомобіль HONDA ACCORD, 2006 року випуску, вартість за договором становить 49 000 грн. (а.с.60). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем та відповідачем обрані способи захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного кодексу України. Застосовані норми права. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ч.2 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Поділ майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, відповідно до вказаної постанови Пленуму ВСУ, а саме пункту 22, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена уст. 12 ЦПК України. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що спірне майно, а саме: автомобіль HONDA ACCORD, 2006 рік випуску, державний номер [NUMBER] придбаний сторонами в період шлюбу, а тому придбане майно є спільною сумісною власністю. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При поділі майна суд виходить із того, що діючий кодекс передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні. Судом встановлено, що автомобіль марки перебуває в користуванні третьої особи, вказаний об`єкт рухомого майна є неподільним а тому із останньої доцільно стягнути на користь [PERSON] частину його вартості в рахунок компенсації права на належну їй частку, яка на день оцінки складає 95 436,50 грн., загальна вартість автомобіля становить 190 873 грн. Що стосується вимог сторін про розподіл майна подружжя, визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] майно: автогорілку AVTOZAPUSK вартістю 11 200 грн., котел для твердого палива «Житомир 25В» 6 500 грн., електричний котел «Tenko» Уконом 3D вартістю 4 000 грн., електричний бойлер підігріву води «Gorenie» 3 500 грн., системний блок ПК вартістю 6000 грн., телевізор 3д «Samsung» - 14 000 грн.; холодильник «Elenderg» 7000 грн.; визнати за [PERSON] право власності на майно: автогорілку AVTOZAPUSK вартістю 11 200 грн., котел для твердого палива «Житомир 25В» 6 500 грн., електричний котел «Tenko» Уконом 3D вартістю 4 000 грн., електричний бойлер підігріву води «Gorenie» 3 500 грн.; у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за [PERSON] право власності на майно: системний блок ПК вартістю 6000 грн., телевізор 3д «Samsung» - 14 000 грн.; холодильник «Elenderg» 7000 грн.; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на майно, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування: ліжко «Міленіум 2» вартістю 2 320 грн., шафу «Міленіум 2» вартістю 4130 грн., кухонний комплект «Паума» колір «клен» в наборі вартістю 23 950 грн., плоскопанельний телевізор Samsung - вартістю 10 590 грн., м`який куток в кімнату «Meny» 18 240 грн., то в цій частині позовних вимог слід відмовити, як в недоведених в судовому засіданні, не надано суду жодного доказу на підтвердження факту наявності у [PERSON] вказаних рухомих речей та у зв`язку з відсутністю його індивідуальних ознак, внаслідок чого суд позбавлений можливості надати вказаним фактам, доказам належну оцінку. Також суд вважає, що не підлягає задоволенню і позовні вимоги [PERSON] в частині визнання боргу в сумі 224 966 грн., що становить 9 484 доларів США, що мався на час припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу, який виник за трьома борговими розписками від 20 квітня 2018 року, спільним майном [PERSON] та [PERSON] , стягнувши зі [PERSON] на користь [PERSON] 112 483 грн., що становить 4 742 доларів США як ? частини спільного боргу подружжя, оскільки, в судовому засіданні не підтверджено, що дійсно вартість автомобіля марки HONDA ACCORD, 2006 рік випуску, державний номер [NUMBER] , склала саме 224 966 грн. та те, що отримані відповідачем [PERSON] кошти були витрачені на потреби сім`ї чи купівлю автомобіля, що також спростовується договором купівлі-продажу автомобіля 8046/2018/959452, у якому вартість за договором становить 49 000 грн. За вищенаведених обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню та вимоги зустрічного позову [PERSON] не підлягають задоволенню . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на підставі ч.3 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір з урахуванням суми компенсації у розмірі 954,50 грн. з відповідача, що документально підтверджено. Окрім цього, у зв`язку із відмовою відповідачу в позові не підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5 987,14 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial