Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

в позові вказано, що з 01/08/2000 р. по 07/09/2015 р. позивачка працювала у відповідача та її звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до довідки про доходи від 21/10/2015 р. за період з 01/04/2015 р. по 07/09/2015 р. нараховано заробітну плату в сумі 7540,31 гривень та компенсацію за 74 календарні дні невикористаної відпустки в сумі 3153,88 гривень. При звільненні відповідач не провів розрахунок з позивачкою. 25/11/2015 р. позивачка направила відповідачу вимогу про сплату грошових коштів. Тому позивачка просила стягнути з відповідача 7540,31 гривень заборгованості із заробітної плати, компенсацію за невикористану відпустку, середній заробіток, моральну шкоду. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява N 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatismutandis, рішення у справі "[PERSON] проти України" (AleksandrShevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Сторони належним чином повідомлені судом про час і місце розгляду спору за їх участі, отже вони реалізували своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у сторін було достатньо часу для подання суду доказів, заяв і клопотань, обґрунтування, заперечення правових позицій інших сторін. Тому задля забезпечення реалізації принципу юридичної визначеності спір підлягає судовому розгляду. Відповідно до ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до довідки відповідача від 21/10/2015 р. позивачці нараховано 7540,31 гривень заробітної плати, 3153,88 гривень компенсації. 27/11/2015 р. позивачка надіслала вимогу відповідачу. 10/12/2015 р. відповідач повідомив позивача про те, що заборгованість із заробітної плати та компенсації буде виплачено після відшукання грошових коштів для цієї мети. Відповідно до розрахунку позивачки заборгованість відповідача щодо виплати середнього заробітку з 08/08/2015 р. по 13/04/2016 р. складає 12760,44 гривень. Згідно ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У відповідності з вимогами ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Питання проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати регулюється ст.34 Закону України ,,Про оплату праці, Законом України ,,Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та Порядком роведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 ,,Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовувалася у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Відповідно до цих нормативних актів підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата). Строки виплати заробітної плати, регулюються, зокрема ст.115 КЗпП України. Системний аналіз ст.34 Закону України ,,Про оплату праці, положень Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ ,,Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, ст.115 КЗпП України та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 ,,Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальної виплати, страхових виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ч.1 ст.60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів погашення вказаної заборгованості суду протягом розгляду справи не надано. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду ,,Про судове рішення у цивільній справі №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Таким чином, позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В ст. 237-1 КЗпП України вказано, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до змісту позову невиплата заробітної плати була причиною моральних страждань позивача, порушила звичайну організації її життєдіяльності, порушила процес забезпечення засобами до проживання позивачки та членів її сім`ї, що на думку позивачки може бути компенсовано стягненням з відповідача 5000 гривень моральної шкоди. Отже позивачем доведено правові підстави для моральної шкоди та вказано на власний розрахунок її компенсації. Відповідач не надав суду жодного доказу чи розрахунку на спростування підстав та предмету позову. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved