Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 11.12.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , громадянина України, батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 20.12.2019 року провадження по справі відкрито. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 25.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 25.02.2020 року представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Представник третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування до судового засідання не з`явилась. Матеріали справи містять заяву представника [PERSON] про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, в якій вказано, що у вирішенні заяв, клопотань тощо учасників процесу третя особа покладається на розсуд суду, наданий суду висновок органу опіки та піклування підтримує. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] є його батьком. Зі слів матері позивач знає, що через місяць після його народження відповідач ударив матір, в зв`язку з чим вона разом з дитиною пішла жити до своїх батьків та з того часу подружні стосунки батьків були припинені, а 17.11.2005 року шлюб батьків позивача був розірваний. Позивач зазначає, що з червня 2002 року його батько не піклується про нього, не займається його вихованням, не надає матеріальної допомоги, не бажає спілкуватися і взагалі не цікавиться долею сина. Рішення суду від 02.09.2011 року про стягнення аліментів на утримання позивача [PERSON] відповідачем [PERSON] не виконується, наявна заборгованість по аліментам. В зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] протягом 17 років ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, позивач [PERSON] просить суд позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, правом на подання відзиву або будь-якої іншої заяви щодо розгляду справи по суті не скористався. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ [PERSON] , [INFO] , про що 22.05.2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси було зроблено відповідний актовий запис №643, що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.5/. Батьками вказані: [PERSON] та [PERSON] . Шлюб між батьками позивача [PERSON] було розірвано 17.11.2005 року, про що суду надано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 15.12.2007 Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси /а.с.6/. З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні в Другому Київському відділі державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавчий лист №2-5725/11, який видав Київський районний суд м. Одеси 26.01.2012 року, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини, сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів доходу щомісячно, починаючи з 11.08.2011 р. до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Судом досліджено Довідку про неотримання аліментів №45524 від 28.10.2019 року, видану [PERSON] в тому, що в матеріалах виконавчого провадження (АСВП 44276794) відсутні відомості про отримання аліментів від [PERSON] у період з 01.04.2019 року по 01.10.2019 року згідно з виконавчим листом №2-5725/11, який видав Київський районний суд м. Одеси 26.01.2012 року /а.с.12/. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 28.10.2019 року заборгованість боржника [PERSON] за період стягнення з 11.08.2011 року до 23.04.2020 року становить 57268,41 грн. /а.с.11/. Київською районною адміністрацією Одеської міської ради 21.12.2019 року, №2432/01-11 видано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] /а.с.33-35/. Зокрема у висновку зазначається, що враховуючи, що батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток тощо, всі зазначені вищі фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як винну поведінку батька та свідоме нехтування ним своїх обов`язків. Також у вказаному висновку зазначено, що батько дитини - [PERSON] , [INFO] , у присутності головного спеціаліста служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, надав письмове пояснення, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . При цьому неповнолітній [PERSON] , [INFO] , у присутності в.о.спеціалістів територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі написав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав в зв`язку з тим, що бачив його декілька разів у житті, а останній раз - у третьому класі. Служба у справах дітей Одеської міської ради, відповідно до проекту висновку від 28.11.2019 р. за №05/11403 вважає позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , доцільним. Таким чином, у відповідності зі ст. 164 СК України, відповідно до «Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради №1934-VII від 26.04.2017 р., протоколу засідання комісії з питань захисту прав дітей Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 05.12.2019 р. №27, та діючи в інтересах дитини, Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , у відношенні неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ При прийнятті рішення по справі судом береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ Таким чином, в ході судового розгляду справи достеменно встановлено, що батько [PERSON] дитиною не опікується та не переймається життям сина, не виконує рішення суду щодо стягнення аліментів на утримання дитини, тобто ухиляється від виховання дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин, враховуючи перш за все інтереси дитини [PERSON] , суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved