Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд здійснити поділ спільної однокімнатної квартири шляхом визнання часток подружжя, без її реального поділу, визнати за ним право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS], визнати право власності [PERSON] на 1/2 частину зазначеної квартири, стягнути з відповідача на його користь судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 2005 року, з жовтня 2012 року вони фактично припинили подружні відносини та спільне проживання, і в Дніпровському районному суді м. Дніпродзержинська перебуває цивільна справа за позовом відповідача до нього, позивача, про розірвання шлюбу. В період шлюбу до фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин за їх спільні кошти подружжя, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 24 грудня 2005 року, була придбана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] за 17106 грн. Вважає, що ця квартира є спільною сумісною власністю його та відповідача, як подружжя, не зважаючи на те, що договір купівлі-продажу квартири укладався від імені відповідача [PERSON], як покупця, а отже він має право на 1/2 частину цієї квартири. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги по суті та за обставинами справи, просить позов задовольнити, пояснив, суду, що до реєстрації шлюбу із відповідачем в нього були грошові заощадження, і на ці заощадження та за рахунок коштів, що були надані його матірью [PERSON], вони з відповідачем [PERSON] купили квартиру по [ADDRESS]. В теперішній час в цій квартирі ніхто не проживає, оплату комунальних послуг по квартирі здійснювала його, позивача, мати, зараз вона за квартиру не платить. Він пропонував відповідачу вирішити питання мирним шляхом, але вона не погодилася. Наполягає, що йому належить 1/2 частка квартири, і не згодний на визнання за ним права власності на 1/3 частини спірної квартири. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов по суті та за обставинами справи фактично визнала частково, згодна на визнання за нею та за її неповнолітньою дитиною права власності на 1/3 частину квартири за кожним, і на визнання за відповідачем права власності також на 1/3 частину квартири. На покупку квартири вона, відповідач, також вкладала свої грошові кошти, і давала гроші мати позивача. Вона не може потрапити до спірної квартири, в неї на утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, з якими вона проживає у квартирі по [ADDRESS]. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матірью [PERSON], син одружився із відповідачем у 2005 році, [PERSON] завагітніла, і вона, свідок, разом із своїм чоловіком та сином вирішили придбати для позивача та відповідача квартиру. В неї, свідка, був депозит, а син взяв кредит, і за ці гроші вони купили квартиру по [ADDRESS], відповідач вже потім після придбання квартири, надала 3000 грн., які отримала при народженні дитини. У спірній квартирі зараз ніхто не проживає, і вона, свідок, сплачує комунальні послуги. Судом досліджені письмові докази по справі шляхом їх оголошення в судовому засіданні:: - дублікат нотаріально посвідченого договору квартири, виданий 07 лютого 2006 року ( а.с. 8), яким підтверджується факт укладення 24 грудня 2005 року договору купівлі продажу квартири між [PERSON], [PERSON], [PERSON], як продавцями, та [PERSON], як покупцем, розташованої у [ADDRESS], загальною площею 33,5 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м. та факт реєстрації права власності за відповідачем на квартиру в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно; - свідоцтво про шлюб (а.с. 9), яким підтверджується факт реєстрації шлюбу між сторонами у справі 22 квітня 2005 року, актовий запис № 198; - копія паспорту позивача (а.с. 10), якою підтверджується його особа громадянина України; - висновок за матеріалами ЖЄОЗПВКП № 9414 від 06 грудня 2014 року (а.с. 24), яким підтверджується факт звернення [PERSON] із заявою про прийняття мір до його дружини [PERSON], яка змінила замок на вхідних дверях спільної квартири по [ADDRESS]; - кредитний договір від 15 листопада 2005 року, договори поруки від 15 листопада 2005 року (а.с. 36, 37, 38), якими підтверджується факт укладення між Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" кредитного договору із позивачем та договорів поруки із відповідачем та [PERSON]. Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 22 квітня 2005 року зареєстрували шлюб, і дружині було присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції, актовий запис № 198 ( а.с. 9), Також судом встановлено, що в період подружнього життя, а саме 24 грудня 2005 року, сторони у справі за спільні кошти подружжя за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу придбали квартиру, загальною площею 33,5 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір укладався від імені відповідача [PERSON], як покупця квартири, і право власності не нерухоме майно у електронному реєстрі речових прав було зареєстроване за відповідачем, що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу квартири, виданим 07 лютого 2006 року [PERSON], приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі № 406 ( а.с. 8). Згідно пояснень сторін у справі та свідка [PERSON], на підставі досліджених судом кредитного договору та договорів поруки, суд дійшов до висновку, що спірна квартира дійсно була придбана за спільні сумісні кошти подружжя сторін у справі і в період їх подружнього життя, що свідчить про належність нерухомого майна до спільної сумісної власності подружжя, а отже кожен із подружжя має право на 1/2 частку зазначеної квартири. Що стосується заперечень відповідача щодо розміру частки квартири, яку вона вважає за необхідне виділити позивачу, залишивши їй та її дитині по 1/3 частини квартири, кожному, то суд не враховує ці заперечення відповідача, оскільки нею не зазначені обставини та не надані докази щодо ухилення відповідача від надання коштів на утримання дитини або розмір коштів, що надаються позивачем, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Відповідно до ч.1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною 3 вищевказаної статті за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч.1, 2 ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. У разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] придбали спірну квартиру за рахунок спільних коштів подружжя в період зареєстрованого шлюбу, а отже придбана квартира їх є спільною сумісною власністю і, зважаючи на відсутність між ними домовленості щодо часток квартири при її придбанні, нерухоме майно підлягає розподілу між сторонами у рівних частках. Належить стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним та документально підтверджений судовий збір в сумі 243,60 грн., так як відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 60, 65, 69, 70 СК України, ст. 372 ЦК України

Outcome: approved