Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який в ході розгляду справи неодноразово ним уточнювався, та просив суд стягнути із Публічного акціонерного товариства «ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. АРТЕМА» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 15 787 грн. 76 коп., суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 104 700 грн. 75 коп., суму спричиненої моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 06.10.1981 року він перебував у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. АРТЕМА» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. АРТЕМА»). З 01.06.2007 року, згідно до наказу № 435/к від 04.06.2007 року, був призначений на посаду старшого металурга вищезгаданого підприємства. Наказом № 169/к від 11.05.2012 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України). На день звільнення у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 15 787 грн. 76 коп. Оскільки до даного часу заборгованість по заробітній платі відповідачем не погашена, він був вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив суд позов задовольнити. В подальшому відповідно до заяви просив суд розглядати справу в його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача на судовому засіданні, яке відбувалося 15 квітня 2015 року з'явився, та вказав, що наразі порушена процедура банкрутства підприємства, та зобов'язався надати суду докази по справі, однак в наступні судові засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялися згідно правил ч. 1 ст. 76 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомили. Тому суд приходить до висновку про розгляд справи за наявними доказами, оскільки представником відповідача навмисно затягується розгляд справи. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] наказом Публічного акціонерного товариства «ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. АРТЕМА» № 435/к від 04.06.2007 року було прийнято на посаду старшого металурга зазначеного підприємства. Наказом № 169/к від 11.05.2012 року [PERSON] був звільнений з 11.05.2012 року із займаної посади за власним бажанням (а. с. 16) Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства «ДНІПРОВАЖПАПІРМАШ ім. АРТЕМА» заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] за період: вересень 2010 року, жовтень 2010 року, з червня 2011 року по грудень 2011 року, з березня 2012 року по травень 2012 року, складає 15 887 грн. 76 коп. (а. с. 24). У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Оскільки відповідач порушив строки виплати заробітної плати, передбачені ст. 116 КЗпП України, ст. ст. 21, 24, 25 Закону України "Про оплату праці", суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач зазначив, що період затримки виплати заробітної плати складає 1029 днів ( за період з 11 травня 2012 року по 10.03.2015 року) та середній заробіток за час затримки складає 104700 грн. 75 коп., однак позивачем помилково враховані календарні дні, тоді як при виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку враховуються тільки робочі дні. Тобто, заявлений позивачем період затримки з 11.05.2012 року по 03.06.2015 року включно (день ухвалення рішення по справі) становить 768 робочих днів (2012 рік -164 робочі дні; 2013 рік -251 робочий день; 2014 рік -251 робочий день; 2015 рік - 102 робочих дня). В свою чергу, середній заробіток за час затримки складає 78 144 грн. 00 коп. (101,75 грн. середньоденний заробіток х на 768 робочих днів = 78 144 грн. 00 коп.). Виходячи із вищевикладеного позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку законні та підлягають задоволенню частково в розмірі 78 144 грн. 00 коп. Позивачем заявлені вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. 00 коп. у зв'язку з невиплатою в день звільнення кінцевого розрахунку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного ( міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. В разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 суд може поновити ці строки. Згідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9 встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести в рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди, роз'яснено, що до вимог про відшкодування такої шкоди у випадках передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк на звернення до суду за вирішенням спору ( ст.233 КЗпП України) Як встановлено в судовому засіданні, 11 травня 2012 року був останній робочий день, в день звільнення з [PERSON] кінцевий розрахунок проведено не було і лише в листопаді 2014 року він звернувся до суду з позовом, де однією з позовних вимог є відшкодування моральної шкоди в зв'язку з не проведенням кінцевого розрахунку. Оскільки [PERSON] не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, заяви щодо поновлення строку звернення до суду ним не подано, то суд відмовляє в задоволені позову в частині стягнення моральної шкоди за спливом строку на звернення до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 940 грн. 32 коп. виходячи від розміру задоволених позовних вимог . Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: partial