Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

До Дергачівського районного суду Харківської області звернулася [PERSON] з позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) ) про зняття арешту з майна та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтуванні позову [PERSON] посилається на те, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М., зареєстрованого в реєстрі за №3982, її син - [PERSON] , придбав жилий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 вересня 2019 року. Згідно з довідкою №1083 від 29 жовтня 2019 року, виданою Прудянською селищною радою [PERSON] , який помер [INFO] , на момент смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після смерті сина відкрилась спадщина, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №57686489 від 25 вересня 2019 року. [PERSON] було подано заяву до Дергачівської нотаріальної контори, що означає факт прийняття спадщини після смерті сина, однак вона не має можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину через існування арешту, накладеного відповідачем. Постановою про\~відмову у\~вчиненні нотаріальних\~дій від\~18.08.2020\~року, позивачці відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті сина, поряд з іншим зазначено, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, через наявність арешту накладеного на житловий будинок, оскільки згідно довідки Слатинського комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №25 від 12.06.2020 року, було встановлено, що в інвентаризаційній справі знаходиться копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 березня 2005 року серія АА №177156, виданої відділом виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції. [PERSON] звернулась до відповідача з проханням зняти арешт зі спадкового майна, однак згідно з відповіді Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №43903 від 29.09.2020 року та №43904 від 29.09.2020 року їй стало відомо, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, внесене обтяження арешт нерухомого майна, наявна заборона (обтяження), реєстраційний номер обтяження: 2030031, який зареєстровано 31.05.2005 р. Дергачівською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови № 2744 від 25.03.2005, виданою: Дергачівським ВДВС, про обтяження на об`єкт: будинок, адреса: [ADDRESS] , яке належить: [PERSON] . Тобто житловий будинок, що є спадковим майном знаходиться під забороною відчуження, що слугуватиме підставою для відмови в оформленні спадкових прав. Також,\~відповідачем повідомлено, що в ході перевірки реєстраційного журналу вхідної кореспонденції, журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцеві, автоматизованої системи виконавчих проваджень було встановлено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження, в яких боржником є [PERSON] , [INFO] . Станом на\~теперішній час,\~надати будь-яку\~інформацію стосовно\~арешту майна\~та оголошення\~заборони на\~його відчуження\~(реєстраційний\~номер обтяження:\~2030031,\~який зареєстровано\~31.05.2005\~р.\~Дергачівською державною\~нотаріальною конторою,\~на підставі\~постанови №\~2744\~від 25.03.2005,\~Дергачівського ВДВС\~на об`єкт\~обтяження:\~будинок,\~адреса:\~ [ADDRESS] ,\~який належить:\~ [PERSON] ), відповідач не має можливості, у зв`язку з тим, що матеріали виконавчих проваджень зберігаються в архіві 3 роки, а архів за 2004-2005 роки на даний час знищено, тому і зняти арешт не вбачається можливості. Таким чином, на даний час [PERSON] позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно через наявність накладеного Відповідачем арешту, тому виникла необхідність звернутись з цим позовом до суду. В судове засідання представник позивача [PERSON] [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позову наполягають. Представник відповідача Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Суд розглядає справу відповідно до ст.247 ч.2 КПК України без фіксації судового процесу. \~ \~ \~ \~Суд дослідивши матеріали справи прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Коробець О.М., зареєстрованого в реєстрі за №3982, [PERSON] , придбав жилий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 вересня 2019 року. Згідно з довідкою №1083 від 29 жовтня 2019 року, виданою Прудянською селищною радою [PERSON] , який помер [INFO] , на момент смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після смерті сина відкрилась спадщина, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №57686489 від 25 вересня 2019 року. [PERSON] було подано заяву до Дергачівської нотаріальної контори, що означає факт прийняття спадщини після смерті сина, однак вона не має можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину через існування арешту, накладеного відповідачем. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.08.2020 року, позивачці відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті сина, поряд з іншим зазначено, що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину, через наявність арешту накладеного на житловий будинок, оскільки згідно довідки Слатинського комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвентаризатор» №25 від 12.06.2020 року, було встановлено, що в інвентаризаційній справі знаходиться копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25 березня 2005 року серія АА №177156, виданої відділом виконавчої служби Дергачівського районного управління юстиції (колишнє найменування Відповідача). [PERSON] звернулась до відповідача з проханням зняти арешт зі спадкового майна, однак згідно з відповіді Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №43903 від 29.09.2020 року та №43904 від 29.09.2020 року їй стало відомо, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, внесене обтяження арешт нерухомого майна, наявна заборона (обтяження), реєстраційний номер обтяження: 2030031, який зареєстровано 31.05.2005 р. Дергачівською державною нотаріальною конторою на підставі Постанови № 2744 від 25.03.2005, виданою: Дергачівським ВДВС, про обтяження на об`єкт: будинок, адреса: [ADDRESS] , яке належить: [PERSON] . Тобто житловий будинок, що є спадковим майном знаходиться під забороною відчуження, що слугуватиме підставою для відмови в оформленні спадкових прав. Також, відповідачем повідомлено, що в ході перевірки реєстраційного журналу вхідної кореспонденції, журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцеві, автоматизованої системи виконавчих проваджень було встановлено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження, в яких боржником є [PERSON] , [INFO] . Станом на теперішній час, надати будь-яку інформацію стосовно арешту майна та оголошення заборони на його відчуження (реєстраційний номер обтяження: 2030031, який зареєстровано 31.05.2005 р. Дергачівською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови № 2744 від 25.03.2005, Дергачівського ВДВС на об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] , який належить: [PERSON] ), відповідач не має можливості, у зв`язку з тим, що матеріали виконавчих проваджень зберігаються в архіві 3 роки, а архів за 2004-2005 роки на даний час знищено, тому і зняти арешт не вбачається можливості. Таким чином, на даний час [PERSON] позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно через наявність накладеного Відповідачем арешту, тому виникла необхідність звернутись з цим позовом до суду. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-ХІУ «Про виконавче провадження» (чинного на дату виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №606-ХІУ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до статті 2 Закону №606-ХІУ примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці. Згідно зі статтею 11 Закону №606-ХІУ державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом. Пунктом 5 частини 3 вказаної статті Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Статтею 32 Закону №606-ХІУ передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Згідно ст. 50, 55 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІУ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. За наявності даних про кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших кредитних організаціях, на них накладається арешт. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається на належне боржникові інше майно, за винятком і \~ \~ \~ \~майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Відповідно до ст. 50 Закону №606-ХІУ (в редакції станом на час втрату ним чинності) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Аналогічні положення містяться в ст. 40 чинного Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.16 року № 1404-VIII. Частинами 1, 2 ст. 57 Закону №606-ХІУ визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Стаття 60 Закону №606-ХІУ є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи. У разі виникнення зазначеної спірної ситуації належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту. За відсутності будь-якої інформації щодо перебування виконавчого провадження зі стягнення з [PERSON] на виконанні станом на дату подання цього позову, обґрунтованим є припущення про його закінчення з передбачених законодавством підстав, що в якості обов`язкового наслідку має зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч.2 ст.30 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень дії або бездіяльність державного реєстратора\~ можуть\~ бути оскаржені до суду. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.328, 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 15, 16, 317, 321, 328, 334, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved