Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Позивач, просить визнати за нею право на завершення приватизації земельної ділянки площею - 0,60 га, що розташована на території (за межами населеного пункту) Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, та призначена для ведення особистого селянського господарства (підсобного господарства) в порядку спадкування за заповітом після смерті батька, [PERSON] , який помер - [INFO] з подальшою державною реєстрацією речових прав на вказану земельну ділянку. Повідомляє, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на все належне йому майно. Відповідно до рішення № З ХІІІ сесії Петрашівської сільської ради 23 скликання від 30.09.2000 року спадкоємцю було надано земельну ділянку площею - 0,60 га, що розташована на території (за межами) населеного пункту Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та призначена для розширення особистого підсобного господарства, як пенсіонеру - колишньому працівнику соціальної сфери, згідно поданих заяв в урочищі "За раїнчуком". Позивач є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] . У видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом їй було відмовлено у приватизація вказаної земельної ділянки як незавершеної видачею правовстановлюючого документа. У судове засідання сторони, будучи повідомленими належним чином про місце, дату та час розгляду справи, не з`явились. Представник позивача надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, справу слухати без участі сторони позивача. Відповідачем Петрашівською сільською радою Віньковецького району Хмельницької області було надіслано до суду заяву, в якій він просить розглянути справу без представника сільської ради, позовні вимоги визнає. Представником третьої особи ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області надіслано на адресу суду пояснення, у якому представник третьої особи звернув увагу суду на те, що за приписами ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Та відповідно до ст. 79-1 ч. 9 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Також просив відмовити у задоволенні позову. Ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи дану норму закону, та вимоги ст. 223 ч.4 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в ній доказів. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін, справа розглянута без їх участі у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Петрашівка Віньковецького району Хмельницької області (свідоцтво про смерть, видане Петрашівською сільською радою серії [NUMBER] від 24.01.2017, актовий запис № 4). Позивач являється спадкоємцем за заповітом та на частину спадкового майна оформив документи, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.09.2017 року № 1330. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно повідомлення приватного нотаріуса Віньковецького районного нотаріального округу Кухарської Л.А № 431/01-16 від 29.11.2019 року через відсутність документу, який би посвідчував право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,60 га, свідоцтво про право на спадщину на вказану земельну ділянку позивачу не може бути видане. Згідно рішення № З XIII сесії Петрашівської сільської ради 23 скликання від 30.09.2000 року [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0.60 га, що розташована на території (за межами) населеного пункту Петрашівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та призначену для розширення особистого підсобного господарства, як колишньому працівнику соціальної сфери з числа пенсіонерів, згідно поданих заяв в урочищі "За раїнчуком" (Архівний витяг Архівного відділу РДА № 244 від 27.09.2018 року). Відповідно до п.7 Розділу - Х Перехідних положень Земльного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Отримавши в 2000 році вказану земельну ділянку спадкодавець [PERSON] на час прийняття нового Земельного кодексу набув право постійного користування ділянкою землі площею 0,60 га як колишній працівник соціальної сфери і використовував її до часу своєї смерті - 2017 року. Згідно довідки № 991 Петрашівської сільської ради за життя [PERSON] звертався в сільську раду в порядку звернення громадян з приводу здійснення приватизації земельної ділянки площею 0,50 га. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що спадкодавцем [PERSON] за життя було розпочато, але не завершено процедуру приватизації вищевказаної земельної ділянки. Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Спір у справі виник внаслідок того, що державний нотаріус відмовив спадкоємцю оформити спадщину і видати правовстановлюючі документи на земельні ділянки, приватизацію яких розпочав спадкодавець. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України(далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3 статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Починаючи з 2000 року спадкодавець протягом неповних 17 років користувався спірною земельною ділянкою, яка знаходилась за межами населеного пункту, та його волевиявлення було скеровано на її приватизацію, що не оспорюється відповідачем, тобто окрім зазначеного, він за набувальною давністю ст. 119 ЗК України мав право звернутись до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність, що він вчинив. З урахуванням викладеного у разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові № 128/1911/15-ц, котрий суд застосовує у даних спірних правовідносинах, відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, прийнявши фактично спадщину після смерті [PERSON] набув право на спадкування усіх його прав та обов`язків, що йому належали, у тому числі право на приватизацію земельної ділянки, переданої померлому за життя відповідним розпорядженням, однак за відсутності зареєстрованого правовстановлюючого документу на ім`я померлого, він позбавлений можливості одержати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Outcome: approved