Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за невиконання умов договору. Посилаючись на те, що 04 грудня 2013 року між ним та [PERSON] укладений договір позики грошей, відповідно до умов якого він передав [PERSON] кошти в сумі 44 000 доларів 00 центів США, в якості безвідсоткової позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується умовами вказаного договору (розпискою), в якому відповідачка вказала про отримання та обов"язок повернення коштів в загальній сумі 44 000 доларів 00 центів США у строк до 15 лютого 2014 року. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернула, чим взяті на себе зобов"язання не виконала. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діючий на підставі довіреності від 25 червня 2014 року (а.с.4), позовні вимоги підтримав з тих же підстав, посилаючись на вимоги закону про виконання боргових зобов»язань, й просив їх задовольнити: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 44 000 доларів 00 центів США - суму боргу за договором позики та 3 447 доларів 00 центів США - три відсотки річних від простроченої суми та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, всього - 47 447 доларів 00 центів США, що еквівалентно до національної валюти України станом на 10 грудня 2014 року (1 долар США - 15 грн. 57 коп.), 738 749 грн. 00 коп. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних/зобов»язальних відносинах. Так, 04 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики грошей, відповідно до умов якого він передав [PERSON] кошти в сумі 44 000 доларів 00 центів США, в якості безвідсоткової позики (а.с.3). Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується умовами вказаного договору (розпискою), в якому відповідачка вказала про отримання та обов"язок повернення коштів в загальній сумі 44 000 доларів 00 центів США у строк до 15 лютого 2014 року. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов"язання не виконав. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч.1 ст. 3607 ЦПК України). Таким чином, між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов»язався повернути отримані кошти готівкою у строк до 15 лютого 2014 року у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору, засвідченими розпискою (а.с.3). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам. Позивач згідно даних зобов»язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов»язання не виконав, отримані у борг кошти у визначений термін не повернув. З урахуванням вказаних фактів як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем в борг від позивача коштів у сумі 44 000 доларів 00 центів США в якості безвідсоткової позики, що засвідчений розпискою від 04 грудня 2013 року про зобов»язання відповідача повернути вказану суму в строк та на умовах, визначених його умовами (а.с.3). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 44 000 доларів 00 центів США - суму боргу за договором позики та 3 447 доларів 00 центів США - три відсотки річних від простроченої сумита пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, всього - 47 447 доларів 00 центів США, що еквівалентно до національної валюти України станом на 10 грудня 2014 року (1 долар США - 15 грн. 57 коп.), 738 749 грн. 00 коп., які підлягають задоволенню із вищенаведених правових підстав. Суд, дослідивши правильність проведення вказаних розрахунків, вважає їх доведеними та такими, що відповідають вимогам законодавства. Позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Закінчення строку договору, відповідно до ч.4 ст. 631 ЦК України, не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частино 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Проценти, визначені статтею 1048 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. За таких підстав, з відповідача підлягають стягненню: 44 000 доларів 00 центів США - суму боргу за договором позики та 3 447 доларів 00 центів США - три відсотки річних від простроченої суми та пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, всього - 47 447 доларів 00 центів США, що еквівалентно до національної валюти України станом на 10 грудня 2014 року (1 долар США - 15 грн. 57 коп.), 738 749 грн. 00 коп. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують їх вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини першої статті 88 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3 654 грн. 00 коп. (а.с.10 «а»), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 610, 625, 626, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved