Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Керівник Ужгородської місцевої прокуратури Кириленко Д.П. який діє в інтересах держави в особі відділу охорони здоров`я Ужгородської міської ради, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Обгрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що 29 липня 2017 року близько 03 години 30 хвилин, гр. [PERSON] , [INFO] , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2115», д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись в місті Ужгород по вулиці Собранецькій зі сторони перехрестя вулиці «Докучаєва-Собранецька-Закарпатська» у напрямку до перехрестя вулиць «Собранецька-Грибоєдова» біля будинку № 97, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушуючи вимоги пунктів 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ 2107" реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який в той час рухався в зустрічному для нього напрямку. Зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 833 від 24.10.2017 [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого субкапітального переломо- вивиху голівки лівої стегново кістки із зміщенням закритого переломо-вивиху 1-4 плюснової кістки лівої стопи із зміщенням, забою грудної клітки. Зауважує, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] 30 днів (з 29.07.2017 по 28.08.2017) та 11 днів (з 20.11.2017 року по 01.12.2017) перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні центральної міського клінічної лікарні м. Ужгорода, яка фінансується за кошти відділу охорони здоров`я Ужгородської міської ради. При цьому витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] склали 11 620,20 грн. (згідно калькуляції №4 від 28.08.2017 розрахунку 383,19 грн. за один день перебування на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні, загалом 30 днів) та 4 247,43 грн. (згідно калькуляції №5 від 01.12.2017 в розрахунку в розрахунку 386,13 грн. за один день перебування на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні, загалом 11 днів), що загалом становить 15 867,63 гривні. Крім того, повідомляє, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.12.2017 року [PERSON] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 раки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. У зв`язку з тим, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі особою, яка вчинила кримінальне правопорушення і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я на рахунок юридичної особи, якій належить останній, просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким стягнути з [PERSON] кошти, витрачені центральною міською клінічною лікарнею м. Ужгород на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] у розмірі 15 867,63 грн. на користь держави в особі відділу охорони здоров`я Ужгородської міської ради та перерахувати їх на відповідний рахунок. Ухвалою суду від 05.07.2019 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у зв`язку із чим відповідачу [PERSON] було визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення стверджується, що копію ухвали суду від 05.07.2019 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідач отримав 15.07.2019 року (згідно з відмітки вручено йому особисто). У визначений судом строк сторони не подали клопотання про розгляд справи з викликом сторін. У визначений судом п`ятнадцятиденний строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, тому за вказаних обставин розгляд справи здійснюється судом за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, аналізом наявних доказів у справі в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 29 липня 2017 року близько 03 години 30 хвилин, гр. [PERSON] , [INFO] , керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2115», д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись в місті Ужгород по вулиці Собранецькій зі сторони перехрестя вулиці «Докучаєва-Собранецька-Закарпатська» у напрямку до перехрестя вулиць «Собранецька-Грибоєдова» біля будинку № 97, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушуючи вимоги пунктів 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки "ВАЗ 2107" реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який в той час рухався в зустрічному для нього напрямку . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи № 833 від 24.10.2017 [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого субкапітального переломо- вивиху голівки лівої стегново кістки із зміщенням закритого переломо-вивиху 1-4 плюснової кістки лівої стопи із зміщенням, забою грудної клітки. Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів, якими найбільш імовірно могли бути виступаючі частини салону легкового автомобіля, які діяли з прикладанням значної сили по ударно- забійному механізму дії і по своєму характеру потягли за собою розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно пункту 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.1209.2017 року [PERSON] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 2 раки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Згідно вимог ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. З наявного в матеріалах справи дублікату калькуляції видатків на лікування хворого № 4 від 28.08.2015 року, виданої Центральною міською клінічною лікарнею вбачається, що [PERSON] перебував 30 днів (з 29.07.2017 року по 28.08.2017 року) на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні та 11 днів у травматологічному відділенні (з 20.11.2017 року по 01.12.2017 року) центральної міської клінічної лікарні м. Ужгорода. Витрати на стаціонарне лікування потерпілого склали 15 867,63 гривні. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується, згідно із «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілих, з урахування кількості ліжко днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Із наявного в матеріалах справи розрахунку вартості одного ліжко-дня по ЦМКЛ станом на 01.07.2017 року вбачається, що вартість одного ліжко-дня у травматологічному відділенні з 29.07.2017 року по 28.08.2017 року складає 383,19 грн. та в період з 30.11.2017 року по 01.12.2017 року становить 386,13 грн. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 18 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я», фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством. Кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм щодо охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань. У відповідності до п.4 зазначеного вище Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. З наявних матеріалів справи вбачається, що Центральна міська клінічна лікарня м. Ужгорода фінансується за рахунок коштів Відділу охорони здоров`я Ужгородської міської ради. Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.3 ст. ЦПК України з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Таким чином, судом встановлено, що витрати, які здійснені з вини [PERSON] , ЦМКЛ м. Ужгорода на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, повинні бути відшкодовані особою, що вчинила кримінальне правопорушення, та зараховані до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я, так як невідшкодування вказаних коштів порушує як економічні інтереси держави, так і соціальні інтереси держави, оскільки відшкодовані суми коштів спрямовуються для подальшого фінансування діяльності закладів охорони здоров`я. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що із [PERSON] підлягають стягненню витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] на користь держави в особі відділу охорони здоров`я Ужгородської міської ради. У відповідності до ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного,

Outcome: approved