Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, яке залишилось після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказану спадщину прийняла дружина спадкодавця - [PERSON] , оскільки є спадкоємцем за законом першої черги та вступила в фактичне управління спадковим майном. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем за законом першої черги та спадщину пийняла, оскільки подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановленирй законом строк, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на зазначене спадкове майно. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Від представника відповідачів - адвоката Андрусенка І.Я. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнають та погоджуються з обставинами викладеними у позовній заяві. Просить розглядати справу без його участі та участі [PERSON] та [PERSON] . Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У випадку визнання позову відповідачем та беручи до уваги те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд відповідно до ч. 3 ст.200, ст.206 ЦПК України ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Красіївською сільською радою Монастириського району Тернопільської області від 20.01.1996 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, до якого входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією погосподарської книги Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області за 1991 - 1995 роки на господарство, з особовим рахунком №90, згідно якої головою домогосподарства зазначено [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". 03.12.2012 р. наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 , було затверджено Тимчасове положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим органи місцевого самоврядування втратили повноваження щодо оформлення та видачі свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Відповідно до п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. за №1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою. Таким чином, судом встановлено, що вищевказаний житловий будинок що розташований за адресою: [ADDRESS] за життя належав спадкодавцю [PERSON] , однак, за життя останній не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на спадкове майно. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України Постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК (16.01.2003), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина - [PERSON] , яка вступила в управління або володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою №83, виданою 21.02.2017 року Красіївською сільською радою Монастириського району. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Красіївської сільської ради Монастириського району Тернопільської області, актовий запис №05. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, до якого входить житловий будинок що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, до першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, у тому числі народжені після його смерті, другий з подружжя, який пережив спадкодавця, а також батьки спадкодавця. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Задарівською сільською радою Монастириського району від 17.11.1959 року, батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.10.1988 року, після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги, після смерті [PERSON] , спадщину після її смерті прийняла, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №46219536 від 19.12.2016 року, а також відповіддю приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу Садівського М.А. №15/01-12 від 04.02.2020 року (заява №55 від 21.02.2017 року). Інших спадкоємців, які претендували б на спадкове майно, немає, про що свідчать заяви [PERSON] та [PERSON] , посвідчені секретарем виконавчого комітету Красіївської сільської ради Монастириського району від 21.09.2018 року, згідно яких вказані спадкоємці за законом відмовляються від прийняття спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] та [PERSON] . Зазначені заяви суд не бере до уваги, оскільки, згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, шляхом подання заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Однак, вищевказані заяви свідчать про те, що спадкоємцям відомо про заявлені вимоги [PERSON] , проти яких вони не заперечують. Після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте, як вбачається із постанови приватного нотаріуса Монастириського районного нотаріального округу Садівського М.А. №269/02-31 від 12.12.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на житловий будинок з надвірними будівлями, позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З приписів ч. 1 ст. 5 ЦПК України вбачається, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. П. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наведене, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved