Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

В грудні 2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до відповідача [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, в якому просили: -зобов`язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні позивачам із дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; -визначити способи участі батька [PERSON] у спілкуванні та вихованні дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме: систематичні побачення із дітьми в середу в період із 17-00 год. до 21-00 год.; систематичні побачення із дітьми у суботу та неділю впродовж дня з можливістю забирати дітей за місцем свого проживання у перший тиждень місяця; систематичні побачення із дітьми у суботу та неділю впродовж дня з можливістю забирати дітей за місцем свого проживання у третій тиждень місяця; спільний відпочинок батька та дітей на місяць в літній період (в період офіційних дитячих канікул в навчальних закладах); спільний відпочинок батька з дітьми взимку у період із 28 грудня по 15 січня щороку (в період офіційних дитячих канікул в навчальних закладах); -визначити способи участі бабусі [PERSON] у спілкуванні та вихованні дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме: систематичні побачення із дітьми в середу в період із 17-00 год. до 21-00 год.; систематичні побачення із дітьми у суботу та неділю впродовж дня з можливістю забирати дітей за місцем свого проживання у перший тиждень місяця; систематичні побачення із дітьми у суботу та неділю впродовж дня з можливістю забирати дітей за місцем свого проживання у третій тиждень місяця; спільний відпочинок бабусі та дітей на місяць в літній період (в період офіційних дитячих канікул в навчальних закладах); спільний відпочинок бабусі з дітьми взимку у період із 28 грудня по 15 січня щороку (в період офіційних дитячих канікул в навчальних закладах). В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.10.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб, який на даний час не розірвано. В період шлюбу у них народились діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На даний час шлюб не розірваний, але відповідач не дає можливості позивачу [PERSON] проживати разом із родиною, та створює перешкоди йому та позивачу [PERSON] , яка є рідною бабусею, - у спілкуванні з дітьми. Позивачі мають гарні стосунки із дітьми, постійно надають матеріальну допомогу дітям та відвідують освітні та розважальні заклади. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування позивачів із дітьми спричинить їм шкоду відсутні. Позивачі вважають, що створення відповідачем у спілкуванні з дітьми перешкоди не тільки порушує їх права, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дітей, а тому вони вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 24.12.2019 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Представник позивачів в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Просила позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. До суду надіслав лист, відповідно до якого служба у справах дітей проінформована про наявність справи в суді, та наразі проводиться робота щодо з`ясування обставин справи. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦК України). За положенням п. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що сторони у справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 29.10.2011 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 3612, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Крім того, згідно свідоцтва про народження позивача [PERSON] , матір`ю, останнього, є [PERSON] - позивач у справі, яка, в свою чергу, є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] зазначає, що на даний час шлюб не розірвано однак, відповідач не дає можливості позивачу [PERSON] проживати разом із родиною, та створює перешкоди йому та його матері - позивачу [PERSON] , яка є рідною бабусею, - у спілкуванні з дітьми. Зазначене не заперечувалось стороною відповідача, та будь-яких доказів на спростування наведеного з її боку суду надано не було. При вирішення даного спору приймає до уваги наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України. Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене. Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини У відповідності до ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. За змістом ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд звертає увагу на те, що позивачі виявляють бажання спілкуватись та зустрічатись із дітьми, та в ході розгляду справи сторонами не було заявлено клопотання про проведення судової психологічної експертизи стану дітей та встановлення негативного впливу позивачів на них, а відтак у суду відсутні підстави для усунення позивачів від спілкування з дітьми. Суд вважає, що сторонам слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дітей та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного спілкування позивачів із дітьми. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом встановлено, що з боку відповідача дійсно чиняться перешкоди щодо надання можливості позивачам бачитись та спілкуватись з дітьми, та те, що відповідачем було визнано позов, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та законними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що сторони не домовились про порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною її батьком та бабусею, внаслідок чого позивачі були змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просять визначити, зокрема, порядок та графік участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. В ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивачів із дітьми буде перешкоджати нормальному їх розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивачів із дітьми буде сприяти повноцінному вихованню дітей, їх розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю обох батьків, а також бабусі, що забезпечить їх виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Суд вважає, що безпосередня участь батька та бабусі у вихованні дітей, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання, зокрема, батьківських прав позивача, а насамперед, буде повністю відповідати інтересам дітей. Сторони по справі, як батьки малолітніх дітей, а також рідна бабуся бажають забезпечити їх належне виховання, однак, в той же час, належного компромісу щодо часу проведення батька та бабусі з дітьми досягнуто не було, конфліктні ситуації спричинені виключно на ґрунті неприязних стосунків родичів між собою. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність по відношенню до малолітніх дітей, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дітей виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом, в тому числі і з рідною бабусею. При цьому, варто відзначити, що на обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дітей, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, та в родині в цілому, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дітей. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дітей, досягти співробітництва в інтересах дітей. З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування позивачів з дітьми, та відповідачем було визнано позов в повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову також і в частині позовних вимог щодо встановлення в судовому порядку способу участі позивачів у вихованні та спілкуванні з дітьми. На підставі викладеного,

Outcome: approved