Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № DNH4KP20820613 від 16.05.2006 року у розмірі 72504,37 грн. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до умов кредитного договору № DNH4KP20820613 від 16.05.2006 року, укладеного між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», відповідачу банком був наданий кредит у розмірі 23400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається з заяви позичальника, Умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифів банку. Позивачем своєчасно було виконано свій обов'язок надати кредитні кошти. Відповідачем було порушено зобов'язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, тобто умови кредитного договору щодо погашення кредиту, процентів відповідачем не виконуються. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 17.11.2014 року становить 147922,46 грн.: - заборгованість за кредитом 21212,07 грн.; - заборгованість за процентами за користування кредитом 54515,72 грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 72194,67. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 79346,87 грн., яка була задоволена рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2011 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк», різниця становить - 68575,59 грн. А також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - штраф (фіксована частина) 500 грн.; - штраф (процентна складова) 3428,78 грн. Тобто, загальна сума грошових зобов'язань, що підлягає сплаті за кредитним договором станом на 17.11.2014 року загалом складає 72504,37 грн В судове засідання представник позивача, яка діє на підставі довіреності Клименко Н.С. не з'явилась, в письмових поясненнях, наданих до суду, в підтвердження позову надала пояснення аналогічні вищезазначеним, позов підтримала в повному обсязі. Крім цього в поясненнях зазначила, що строк позовної давності ними не порушений, оскільки він був перерваний рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2011 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідно до умов надання споживчого кредиту строк позовної давності становить 5 років. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява в якій він просив судове засідання проводити без його участі та зазначив, що позов не визнає, в зв'язку з тим, що на даний час сплинув строк позовної давності відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України, оскільки останній платіж ним здійснений в грудні 2007 року, просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши письмові докази у справі, суд вважає позов ПАТ КБ"Приватбанк" таким, що не підлягає задоволенню враховуючи наступне. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами по справі договору № DNH4KP20820613 від 16.05.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 23400 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] отримав кредитні кошти на підставі заяви про що надав особистий підпис. Зазначені правовідносини сторін регулюються ст. ст. 257, 258, 526, 527, 530, 1049,1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], отримав кредитні кошти у розмірі 23400 грн. на підставі власної заяви, однак не належним чином виконував умови договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Однак позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як роз'яснено у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Задовольняючи клопотання відповідача щодо застосування наслідків пропущення строку позовної давності суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 265 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України). Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Кредитний договір DNH4KP20820613, укладений між сторонами по справі 16.05.2006 року, який згідно пояснень представника позивача, складається з заяви клієнта (а.с.7), умов надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» (а.с. 8-11), Тарифів банку (яких в матеріалах справи не має). Згідно заяви позичальника банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 23400 грн. на строк 42 місяці по 16.11.2009 року включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів, в обумовлених у заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в умовах. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 846,88 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2011 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором DNH4KP20820613 від 16.05.2006 року в сумі 79346,87 грн. Даним рішенням було перервано позовну давність та її перебіг почався заново. При цьому посилання представника позивача на те, що відповідно 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років, у зв'язку з чим строк позовної давності не пропущений, суд оцінює критично. Так в самих Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» представлених суду, відсутні дата, підпис відповідача по справі та відмітка про те, що саме з цими умовами та правила він ознайомлений. В матеріалах справи також будь-яких доказів про те, що відповідач [PERSON] ознайомлений саме з тими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», які долучені до справи, не має. За таких обставин, взагалі неможливо ідентифікувати до яких умов надання споживчого кредиту приєднався відповідач, а саме що стосується строку позовної давності в 5 років, враховуючи це, суд керується загальними строками позовної давності, який становить 3 роки. Поряд з цим, під час розгляду справи, позивачем не надано належних та допустимих, у розумінні вимог ст.57-59 ЦПК України, доказів на підтвердження підписання позичальником Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до яких останній надав свою згоду на збільшення строку позовної давності. Крім цього, судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості, який долучено представником позивача до справи(а.с.5-6), останній платіж відповідачем здійснений 05.12.2007 року. Строк позовної давності був перерваний рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2011 року та почався заново з цієї дати. На час подання даної позовної заяви 21.01.2015 року пройшло більше 3 років, про наявність підстав для поновлення строку позовної давності матеріали справи не містять. Будь-яких даних про те що Банк звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості в період з 31.08.2011 року по 21.01.2015 року, в матеріалах справи не міститься, не надано їх представником позивача і до своїх заперечень. Таким чином, перебіг строку позовної давності почався заново з 31.08.2011 року, звернувшись до суду з даним позовом 21.01.2015 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності про повернення заборгованості за кредитним договором, оскільки він закінчився 31.08.2014 року. Позивач не просив поновити строк звернення до суду та не надав суду обґрунтованих доказів щодо наявності поважних причин для пропуску строку звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Перебіг позовної давності відповідно до ч.1, ч.3 ст.264 ЦК України переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається спочатку. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухваленні рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у справі, виникає спір. З огляду на викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, які надані сторонами та досліджені в судовому засіданні, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності враховуючи, що позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі ст.ст.256, 257, 258, 264, 525, 526, 530, 257, 1049, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed