Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулись [PERSON], [PERSON] із позовом до ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі «Южне головне регіональне управління «ЗАТ «КБ ПриватБанк», [PERSON], третя особа - ТОВ «Верус» про захист прав споживачів фінансово-кредитних послуг, визнання угод недійсними. В обґрунтування своїх вимог позивачі послались на те, що 16.11.2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі «Южне головне регіональне управління «ЗАТ «КБ ПриватБанк» було оформлено кредитний договір №545 МБА на суму 75000 доларів США та №544 МБА на суму 83000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 16% річних. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вказаними кредитними договорами між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договори застави №545 МБАZA, №544 МБАZA від 16.11.2007 року, а також між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договори поруки №545 МБАР, №544 МБАР від 16.11.2007 року. Поручителями за кредитними договорами виступили також ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк». При укладанні кредитних договорів, про участь зазначених установ в забезпеченні кредитних зобов'язань позивачам відомо не було. Про участь зазначених фінансових установ в кредитних правовідносинах в якості поручителів позивачам стало відомо тільки з інших цивільних проваджень. Грошові кошти за вказаними кредитними договорами [PERSON] отримав на споживчі цілі, а саме на купівлю вантажних автомобілів, які для придбання він знайшов самостійно, а пропозиція щодо покриття браку коштів на їх купівлю надійшла від продавця - [PERSON], саме він запропонував послуги ЗАТ КБ «ПриватБанк» як надійної фінансової установи. На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу (минулого використання) №28 від 15.11.2007 року [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], та напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER]. Вартість зазначених транспортних засобів складала 85000 доларів США та сплачувалась у два етапи. Позивач [PERSON] 15.11.2007 року сплатив [PERSON] аванс у розмірі 10000 доларів США, про що були складена відповідна розписка у присутності експерту відділу мікрокредитування ЗАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] Згідно п. 2.2 Договору купівлі-продажу №28 від 15.11.2007 року право власності на придбаний транспортний засіб виникає з моменту сплати [PERSON] залишку його вартості, який дорівнював 88% (75000 доларів США) і при отриманні від банку повідомлення про згоду надати кредит для повного розрахунку з продавцем. Право власності [PERSON] на автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER], виникло лише 30.11.2007 року, тому що саме в цей день між [PERSON] та [PERSON] в присутності співробітника ЗАТ КБ «ПриватБанк» був здійснений повний розрахунок та йому переданий придбаний транспортний засіб на підставі акту прийому-передачі №28 від 22.11.2007 року. На підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу (минулого використання) №29 від 15.11.2007 року [PERSON] придбав у [PERSON] автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER]. Вартість зазначеного транспортного засобу складала 98000 доларів США і також сплачувалась у два етапи. Позивач [PERSON] 15.11.2007 року сплатив [PERSON] аванс у розмірі 15000 доларів США, про що були складені відповідні розписки у присутності експерту відділу мікрокредитування ЗАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] За п. 2.2 Договору купівлі-продажу №29 від 15.11.2007 року право власності на придбаний транспортний засіб виникає з моменту сплати [PERSON] залишку його вартості, який дорівнював 88% (83000 доларів США) і при отриманні від банку повідомлення про згоду надати кредит для повного розрахунку з продавцем. Право власності [PERSON] на автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER], виникло 30.11.2007 року, тому що саме в цей день між [PERSON] та [PERSON] в присутності співробітника ЗАТ КБ «ПриватБанк» був здійснений повний розрахунок та переданий придбаний транспортний засіб на підставі акту прийому-передачі №29 від 30.11.2007 року. Позивачі зазначають, що вважали, що підставою виникнення у [PERSON] права власності на вищезазначені автомобілі стали саме укладені із [PERSON] в присутності працівника банку [PERSON] у простій письмовій формі договори купівлі-продажу. З листа УДАІ ГУМВС України в Одеській області №7/0-6625 від 21.09.2009 року позивачам стало відомо, що автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], був зареєстрований в РЕВ №1 ДАІ м. Одеси 17.11.2007 року за [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії ЄГП №698030, виданої 17.11.2007 року ФОП «[PERSON]», видано державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 17.11.2007 року (до свідоцтва було внесено запис: «Відчуження заборонено без дозволу Южного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк»). На підставі довідки-рахунку серії ЄГП №698031, виданої 17.11.2007 року ФОП «[PERSON]», в РЕВ №1 ДАІ м. Одеси 17.11.2007 року зареєстровано напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER], на ім'я [PERSON], видано державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 17.11.2007 року (до свідоцтва було внесено запис: «Відчуження заборонено без дозволу Южного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк»). Згідно довідки-рахунку серії ЄГП №698065, виданої 22.11.2007 року ФОП «[PERSON]», в РЕВ №1 ДАІ м. Одеси 22.11.2007 року зареєстровано автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], на ім'я [PERSON], видано державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 22.11.2007 року (до свідоцтва було внесено запис: «Відчуження заборонено без дозволу Южного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк»). Напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER], був зареєстрований в РЕВ №1 ДАІ м. Одеси 22.11.2007 року за [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії ЄГП №698066, виданої 22.11.2007 року ФОП «[PERSON]», видано державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 17.11.2007 року (до свідоцтва було внесено запис: «Відчуження заборонено без дозволу Южного ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк»). Придбані [PERSON] транспортні засоби були передані ним у заставу ЗАТ КБ «ПриватБанк», згідно договорів застави №545 МБАZA, №544 МБАZA від 16.11.2007 року. Позивачі вказують, що право власності на спірні транспортні засоби за умовами договорів купівлі-продажу виникло у [PERSON] лише 30.11.2007 року, тобто після повного його розрахунку з продавцем [PERSON] Однак, договори застави цих транспортних засобів були укладені між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» 16.11.2007 року, і в тексті цих договорів є посилання на підтвердження права власності [PERSON] на це майно на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, виданих на підставі довідок-рахунків ФОП «[PERSON]», які фактично на дату укладання такого договору були відсутні. Посилаючись на вищевикладене, позивачі вважають, що договори купівлі-продажу №№28,29 від 15.11.2007 року, укладені між [PERSON] та [PERSON], були оформлені без наміру створити правові наслідки та є фіктивними, так як одночасно були оформлені документи у ФОП «[PERSON]», які і стали підставою для реєстрації транспортних засобів в органах ДАІ та укладення договорів застави. [PERSON] та [PERSON] також зазначають, що їм не було відомо про існування довідок-рахунків ФОП «[PERSON]», на підставі яких спірні автомобілі були зареєстровані на ім'я [PERSON], крім того, підпис від імені [PERSON] в графі отримувача автомобілів (покупця) йому не належить, та виконаний невідомими особами, тому ці правочини є недійсними. В жовтні 2008 року [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ «ПриватБанк» для отримання згоди на продаж заставних автомобілів з метою погашення кредитної заборгованості, однак, отримав відмову. Також [PERSON] за результатом звернення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна з'ясував, що придбані у кредит автомобілі, є заставним майном за кредитними зобов'язаннями [PERSON] перед ПриватБанком на підставі договорів застави автотранспорту від 28.04.2007 року та від 04.06.2007 року, де обтяжувачем є ЗАТ КБ «ПриватБанк», а боржником [PERSON] Позивачі зазначають, що на час укладення між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитних договорів №545 МБА та №544 МБА від 16.11.2007 року, ЗАТ КБ «ПриватБанк» як заставодержатель транспортних засобів, на придбання яких [PERSON] отримав кредитні кошти, навмисно не повідомило позивачів про наявність застави на автомобілі, які він мав намір придбати, оскільки ці обставини є істотними та стали б в перешкодою у здійсненні спірних правочинів. Тобто відповідач приховував від позивачів інформацію, що автомобілі зареєстровані у заставі за іншими кредитними договорами, які мають пріоритетне значення, оскільки навіть у випадку сплати кредиту [PERSON], спірні транспортні засоби можуть бути відібраними на погашення заборгованості попереднього боржника ([PERSON].) зобов'язання якого вони забезпечують. Таким чином, позивачі вважають, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» навмисно ввело в оману [PERSON] щодо обставин, які мали істотне значення для укладення оспорюваних кредитних договорів, які з цих підстав є недійсними. З підстав недійсності основного зобов'язання - кредитних договорів, укладених між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», позивачі вказують, що недійсними також є всі договори поруки та застави, які були укладені в забезпечення основного зобов'язання. Позивачі вказують, що всі вищезазначені події відбулися внаслідок домовленості та спланованості дій між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», з приводу чого проводиться перевірка правоохоронними органами. Крім того, позивачі зазначають, що внаслідок протиправних дій відповідачів, сталося порушення їх життєвого укладу, перенесений стрес, неспокій, відбулася втрата рівноваги, погіршення самопочуття, вони втратили спокій та довіру до фінансових установ тощо, та як наслідок їм заподіяна моральна шкода, розмір якої вони оцінюють в сумі 100000 грн. На підставі наведеного позивачі просять: визнати фіктивним, та як наслідок недійсним договір купівлі - продажу № 28 від 15.11.2007 року, згідно якого [PERSON] - продав, а [PERSON] придбав транспортний засіб IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER]; визнати фіктивним, та як наслідок недійсним договір купівлі - продажу № 29 від 15.11.2007 року, згідно якого [PERSON] - продав, а [PERSON] придбав транспортний засіб IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER]; визнати недійсною довідку-рахунок серії ЄГП № 698030, видану 17.11.2007 року організацією: ФОП «[PERSON]», згідно якої придбано автомобіль IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], на ім'я [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсною довідку - рахунок серії ЄГП № 698031, видану 17.11.2007 року організацією: ФОП «[PERSON]», згідно якої придбано напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER], на ім'я [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсною довідку - рахунок серії ЄГП № 698065, видану 22.11.2007 року організацією: ФОП «[PERSON]», згідно якої придбано автомобіль IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], на ім'я [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсною довідку - рахунок серії ЄГП № 698066, видану 12.11.2007 року організацією: ФОП «[PERSON]», згідно якої придбано напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER], на ім'я [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним кредитний договір № 545 МБА від 16.11.2007 року, укладений між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» в особі Южного ГРУ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON]; визнати недійсним кредитний договір № 544 МБА від 16.11.2007 року, укладений між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» в особі Южного ГРУ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON]; провести реституцію за договорами недійсність яких є предметом судового розгляду; стягнути з ПАТ «КБ «ПриватБанк» в особі Южного ГРУ «КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON], [PERSON] завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. та судові витрати; в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» заявлених до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 545 МБА, № 544 МБА від 16.11.2007 року - відмовити. Ухвалою суду від 31.03.2014 року з вищевказаним позовом об'єднано в одне провадження цивільні справи №1519/2-230/11 та №1519/2-282/11 за позовом Публічного акціонерного товариства ККБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №544 МБА та №545 МБА від 16.11.2007 року. Згідно нової редакції позовних вимог від 09.04.2014 року позивач вказує, що відповідно до умов кредитного договору №544 МБА від 16.11.2007 року Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 83 000 (вісімдесят три тисячі) доларів США в строк до 16.11.2012 року включно. 16.11.2007 року між ПриватБанком та [PERSON] в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань [PERSON] по кредитному договору №544МБА, укладено договір поруки № 544 МБАР. Згідно умов п.п. 1,2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за договором в обсязі основного боргу, відсотків, нарахованих за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій. Та п. 4 встановлено, що у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно умов п. 4.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати відсотки за користування кредитом із розрахунку 16% річних. Згідно п. 4.3. кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по сплаті кредиту останній зобов'язаний сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 32% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту. ПриватБанк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у сумі 83000 доларів США, що підтверджується заявою про видачу готівки №1 від 30.11.2007 року. Однак відповідачі своїх зобов'язань по кредитному договору належним чином не виконали, у зв'язку з чим перед позивачем станом на 08.05.2013 року виникла заборгованість у загальному розмірі 194559,62 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 1555115,04 грн., з яких: - по кредиту у розмірі 70850,90 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 566311 (п'ятсот шістдесят шість тисяч триста одинадцять гривень 64 коп.); - по відсоткам, нарахованим за користування кредитом у розмірі 76110,92 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 608354 (шістсот вісім тисяч триста п'ятдесят чотири гривні 58 коп.); - по пені 47597,80 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 380449 (триста вісімдесят тисяч чотириста сорок дев'ять гривень 22 коп.), яку ПАТ «КБ «Приватбанк» просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON], [PERSON] та судові витрати у розмірі 1730 гривень. Також ПАТ «КБ «ПриватБанк» у новій редакції позовної заяви за зазначає, що 16.11.2007 року між ПриватБанком та [PERSON] був укладений кредитний договір №545 МБА від 16.11.2007 року. Відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 75000 (сімдесят п'ять тисяч) доларів США в строк до 16.11.2011 року включно. 16.11.2007 року між ПриватБанком та [PERSON] в забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань [PERSON] по кредитному договору №545 МБА, укладено договір поруки № 545 МБАР. Згідно умов п.п. 1,2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків за договором в обсязі основного боргу, відсотків, нарахованих за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій. Та п. 4 встановлено, що у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно умов п. 4.1. кредитного договору відповідач зобов'язаний сплачувати відсотки за користування кредитом із розрахунку 16% річних. Згідно п. 4.3. кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по сплаті кредиту останній зобов'язаний сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 32% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту. ПриватБанк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у сумі 75000 доларів США, що підтверджується заявою про видачу готівки №2 від 22.11.2007 року. Однак відповідачі своїх зобов'язань по кредитному договору належним чином не виконали, у зв'язку з чим перед позивачем станом на 08.05.2013 року виникла заборгованість у загальному розмірі 146369,15 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 1169928,62 грн.), з яких: - по кредиту у розмірі 60132,46 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 480638 (чотириста вісімдесят тисяч шістсот тридцять вісім гривень 75 коп.); - по відсоткам, нарахованим за користування кредитом у розмірі 48989,06 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 391569 (триста дев'яносто одна тисяча п'ятсот шістдесят дев'ять гривень 56 коп.); - по пені 37247 доларів США (що в гривневому еквіваленті складає 297720,31 (двісті дев'яносто сім тисяч сімсот двадцять гривень 31 коп.), яку ПАТ «КБ «Приватбанк» просило стягнути в солідарному порядку з відповідачів [PERSON], [PERSON]. та судові витрати у розмірі 1730 гривень. В процесі розгляду справи за клопотанням представника позивачів судом було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк», яке як встановлено в судовому засіданні є поручителем за кредитними зобов'язаннями [PERSON] перед ПАТ «КБ ПриватБанк». Позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] та [PERSON] за ордерами та витягами з угод про надання правової допомоги - [PERSON], в судовому засіданні свої остаточно уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, та у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» просили відмовити у повному обсязі. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління ПАТ «КБ ПриватБанк» за довіреністю - Гричулевич Л.А., в судовому засіданні заявлені позовні вимоги [PERSON], [PERSON], не визнала, просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що при укладені оспорюваних кредитних договорів сторонами було дотримано всі передбачені законодавством умови, тому вони є дійсними. Також представник відповідача вказала, що зазначення дати укладення договорів застави, до дати фактичного набуття [PERSON] права власності на транспортні засоби є технічною помилкою, допущеною співробітником, який оформлював ці договори. Договори застави були укладені в забезпечення реально укладених кредитних договорів, а діючим законодавством не заборонено передачу застави в повторну заставу, тому, на думку представника, підстави для визнання повторної застави недійсною відсутні. Позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №544 МБА, №545 МБА від 16.11.2007 року в новій редакції підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представники третіх осіб ТОВ «Верус» та ПАТ «Акцент Банк» в судове засідання не з'явились, повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління «ПАТ «КБ ПриватБанк», [PERSON] про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, необхідно відмовити, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було досягнуто домовленість щодо купівлі-продажу транспортних засобів. 15.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було оформлено договір купівлі-продажу транспортного засобу №28, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER], за ціною 85000 доларів США. Згідно до п. 2.1 вказаного договору покупець зобов'язується здійснити оплату за цим договором у два етапи. В першому етапі покупець сплачує продавцю суму 10000 доларів США (що складає 12% ціни товару) в день укладення договору; транспортний засіб на першому етапі залишається у продавця. В другому етапі покупець оформляє кредит в Банку та здійснює повний розрахунок з продавцем в сумі 75000 доларів США після отримання кредиту протягом трьох банківських днів, або за узгодженням сторін. Відповідно до п. 2.2 Договору купівлі-продажу №28 від 15.11.2007 року право власності на придбаний транспортний засіб виникає з моменту сплати продавцю суми 75000 доларів США, що складає 88% ціни і при отриманні від банку повідомлення про згоду надати кредит для повного розрахунку з продавцем. На виконання умов вищезазначеного договору 15.11.2007 року [PERSON] сплатив [PERSON] аванс у розмірі 10000 доларів США, а [PERSON], в свою чергу отримав ці грошові кошти, про що були складені відповідні розписки у присутності експерту відділу мікрокредитування ЗАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] Між [PERSON] та [PERSON] у присутності експерту відділу мікрокредитування ЗАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] було складено акт прийому-передачі автотранспорту №28 від 22.11.2007 року про те, що 30.11.2007 року продавець в особі [PERSON], діючого на підставі довіреності, передав, а покупець в особі [PERSON] прийняв автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER]. Покупець підтвердив факт отримання грошових коштів за автотранспорт в повному обсязі. 15.11.2007 року між [PERSON] та [PERSON] було оформлено договір купівлі-продажу транспортного засобу №29, за умовами якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбав автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER], за ціною 98000 доларів США. Згідно до п. 2.1 вказаного договору покупець зобов'язується здійснити оплату за цим договором у два етапи. В першому етапі покупець сплачує продавцю суму 15000 доларів США (що складає 15% ціни товару) в день укладення договору; транспортний засіб на першому етапі залишається у продавця. В другому етапі покупець оформляє кредит в Банку та здійснює повний розрахунок з продавцем в сумі 83000 доларів США після отримання кредиту протягом трьох банківських днів, або за узгодженням сторін. Відповідно до п. 2.2 Договору купівлі-продажу №29 від 15.11.2007 року право власності на придбаний транспортний засіб виникає з моменту сплати продавцю суми 83000 доларів США, що складає 88% ціни і при отриманні від банку повідомлення про згоду надати кредит для повного розрахунку з продавцем. На виконання умов вищезазначеного договору 15.11.2007 року [PERSON] сплатив [PERSON] аванс у розмірі 15000 доларів США, а [PERSON], в свою чергу, отримав ці грошові кошти, про що були складені відповідні розписки у присутності експерту відділу мікрокредитування ЗАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] Між [PERSON] та [PERSON] у присутності експерту відділу мікрокредитування ЗАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] було складено акт прийому-передачі автотранспорту №29 від 30.11.2007 року про те, що 30.11.2007 року продавець в особі [PERSON], діючого на підставі довіреності, передав, а покупець в особі [PERSON] прийняв автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER]. Покупець підтвердив факт отримання грошових коштів за автотранспорт в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, право власності на спірні транспортні засоби за умовами здійснених договорів купівлі-продажу повинно було виникнути у [PERSON] лише 30.11.2007 року, тобто після повних розрахунків з продавцем [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що 16 листопада 2007 року, між позивачем [PERSON] та ЗАТ «КБ «ПриватБанк» в особі Южного головного регіонального управління ЗАТ «КБ «ПриватБанк» були укладені кредитні договори за №545 МБА на суму 75 000 доларів США, та за № 544 МБА на суму 83 000 доларів США, за умови сплати відсоткової ставки за використання наданих коштів у розмірі 16% річних та повернення суми кредиту у доларах США. Зазначені кредитні договори були забезпечені заставою за договорами застави №545 МБАZA, № 544 МБАZA від 16.11.2007 року, а також порукою за договорами поруки № 545 МБАР, № 544 МБАР від 16.11.2007 року, укладеними з позивачем [PERSON], також були укладені договори поруки з ТОВ «ВЕРУС» та ПАТ «Акцент Банк». Як встановлено згідно зібраних у справі доказів, грошові кошти за кредитними договорами № 544 МБА та № 545 МБА від 16.11.2007 року видавалися ЗАТ КБ „ПриватБанк" на споживчі цілі, а саме на купівлю вантажних автомобілів у відповідача [PERSON] Відповідно до листа Головного Управління МВС України в Одеській області Управління Державтоінспекції № 70 - 6625 від 21.09.2009 року, вбачається, що згідно даних АІС «Автомобіль» УДАІ ГУМВС України в Одеській області: - На підставі довідки-рахунку серії ЄГП № 698030, виданої 17.11.2007 року організацією: ФОП «[PERSON]», в РЕВ № 1 ДАІ м. Одеси, 17.11.2007 року зареєстровано автомобіль IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], на ім'я [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS], видано державні номерні знаки ВН 6664ВК та свідоцтво про реєстрацію ТЗ: [NUMBER] від 17.11.2007 р. (до свідоцтва внесено запис: «Відчуження заборонено без дозволу Южного ГРУ Приватбанк»). На підставі довідки - рахунку серії ЄГП № 698031, виданої 17.11.2007 року організацією: ФОП «[PERSON]» в РЕВ № 1 ДАІ м. Одеси, 17.11.2007 року зареєстровано напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER], на ім'я [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS], видані державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію ТЗ: [NUMBER] від 17.11.2007 року(до свідоцтва внесено запис: «Відчуження заборонено без дозволу Южного ГРУ Приват банку»). Також на підставі довідки - рахунку серії ЄГП № 698065, виданої 22.11.2007 року організацією: ФОП «[PERSON]», в РЕВ № 1 ДАІ м. Одеси 22.11.2007 року зареєстровано автомобіль IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], на ім'я [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою: [ADDRESS], видано державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію ТЗ: [NUMBER] від 22.11.2007 року, (до свідоцтва внесено запис: «Відчуження заборонено без дозволу Южного ГРУ Приватбанку»). На підставі довідки - рахунку серії ЄГП № 698066, виданої 12.11.2007 року організацією: ФОП «[PERSON]» в РЕВ № 1ДАІ м. Одеси 22.11.2007 року зареєстровано напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER], на ім'я [PERSON], [INFO], що мешкає за адресою : [ADDRESS], видано державні номерні знаки [NUMBER] та свідоцтво про реєстрацію ТЗ: [NUMBER] від 22.11.2007 року (до свідоцтва внесено запис «Відчуження заборонено без дозволу Южного ГРУ Приватбанку»). Згідно п.6. договору застави № 545 МБАZA від 16.11.2007 р. зазначено, що вказаний в договорі транспорт належить Заставодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу: [NUMBER], виданим РЕВ1-го МРВ ДАІ УМВС України в Одеській області від 17.11.2007 року. Відповідно до п.6. договору застави № 544 МБАZA від 16.11.2007 р., зазначається, що вказаний в договорі транспорт належить Заставодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу: [NUMBER], виданим РЕВ1-го МРВ ДАІ УМВС України в Одеській області від 22.11.2007 року. Договори застави транспортних засобів були укладені між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» 16.11.2007 року, і в тексті цих договорів є посилання на підтвердження права власності [PERSON] на це майно на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, які на дату складання договорів були відсутні. Суд враховує, що за п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» №1388 від 07.09.1998 року державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби. Зазначений перелік є вичерпним, та в ньому не передбачено укладення договорів купівлі-продажу в простій письмовій формі між фізичними особами в якості підтвердження правомірності придбання транспортних засобів, їх складових частин. З матеріалів справи вбачається, що підставою набуття [PERSON] права власності на транспортні засоби та подальшою передачею цих автомобілів у заставу ЗАТ КБ «ПриватБанк», стало оформлення за ним права власності саме згідно свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, виданих на підставі довідок-рахунків ФОП «[PERSON]», а не згідно оформлених між [PERSON] та [PERSON] договорів купівлі-продажу від 15.11.2007 року. Статтею 234 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином - є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. З урахуванням цього, суд вважає, що договори купівлі-продажу №№28, 29 від 15.11.2007 року, укладені між [PERSON] та [PERSON], були оформлені без наміру створити правові наслідки, які обумовлювалися цими правочинами, так як підставою для реєстрації спірних транспортних засобів в органах ДАІ та укладення договорів застави були оформлені ФОП «[PERSON]» довідки-рахунки. При таких обставинах, судом встановлено, що договори купівлі-продажу №№28, 29 від 15.11.2007 року, згідно яких [PERSON] продав, а [PERSON] придбав автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, кузов [NUMBER], рефрижератор FRUEHAUF, кузов [NUMBER], автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, кузов [NUMBER], рефрижератор SAMRO, кузов [NUMBER], - є фіктивними, і з цих підстав відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України визнаються судом недійсними. Позивачі вказували, що їм взагалі не було відомо про існування довідок-рахунків серії ЄГП №698030 від 17.11.2007 року, серії ЄГП №698031 від 17.11.2007 року, серії ЄГП №698065 від 22.11.2007 року, серії ЄГП №698066 від 22.11.2007 року, виданих організацією ФОП «[PERSON]», на підставі яких спірні автомобілі були зареєстровані на ім'я [PERSON], крім того, підпис від імені [PERSON] в графі отримувача автомобілів (покупця) йому не належить, тому в порядку ст.ст. 60, 133 ЦПК України було заявлено клопотання про призначення комплексної судово-технічної почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 06.12.2010 року клопотання позивачів було задоволено, по справі призначено комплексну судово-технічну почеркознавчу експертизу для вирішення питання щодо належності підписів, виконаних від імені [PERSON] в спірних довідках-рахунках, - особисто [PERSON] Висновком експерта №241 від 28.02.2011 року, складеним НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області, встановлено, що підписи на довідках-рахунках №698066 від 22.11.2007 року, №698065 від 22.11.2007 року, №698030 від 17.11.2007 року, №698031 від 17.11.2007 року від імені [PERSON], виконані не [PERSON], а іншою особою (особами). На довідках-рахунках №698066 від 22.11.2007 року, №698065 від 22.11.2007 року, №698030 від 17.11.2007 року, №698031 від 17.11.2007 року ознак технічної підробки підписів виконаних від імені [PERSON], не виявлено. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Так, за ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Враховуючи вищевикладене, а також що висновком експерта НДЕКЦ ГУМВС України в Одеській області №241 від 28.02.2011 року встановлено, що [PERSON] спірні довідки-рахунки не підписував, суд вважає, що в даному випадку в порушення вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України відсутнє вільне волевиявлення [PERSON] на укладення спірних правочинів, яке б відповідало його внутрішній волі, відсутня навіть його згода на такі дії. У зв'язку з тим, що при укладанні в установі ФОП «[PERSON]» вищезазначених довідок-рахунків на придбання автомобілів [PERSON], їх не підписував, суд приходить до висновку, що правочини були вчинені з порушенням вимог ч. 1, 3 ст. 203 ЦК України, тому відповідно до положень ст. 215 ЦК України є недійсними. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання недійсними виданих ФОП «[PERSON]»: довідку-рахунок серії ЄГП №698030 від 17.11.2007 року, довідку-рахунок серії ЄГП №698031 від 17.11.2007 року, довідку-рахунок серії ЄГП №698065 від 22.11.2007 року, довідку-рахунок серії ЄГП №698066 від 22.11.2007 року, підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки судом встановлено наявність правових підстави передбачених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України для визнання зазначених правочинів недійсними. Згідно наданих суду доказів, вбачається також, що 28.04.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було оформлено кредитний договір №268 М на суму 45600 доларів США. В забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором №268 М від 28.04.2007 року [PERSON] передав в заставу ЗАТ КБ «ПриватБанк» належні йому на праві власності транспортні засоби, зокрема, автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, кузов [NUMBER], що підтверджується договором застави автотранспорту №268 MZA від 28.04.2007 року, оформленим між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 04.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було оформлено кредитний договір №334 М на суму 40000 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №334 М, 04.06.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі «Южне ГРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір застави автотранспорту №334 МZA, за умовами якого [PERSON] передав в заставу ЗАТ КБ «ПриватБанк» автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, кузов [NUMBER], колір синій, напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER],, які належали йому на праві приватної власності. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №24604948 від 08.09.2009 року судом встановлено, що 06.06.2007 року за №5087193 було зареєстровано приватне обтяження - застава рухомого майна на підставі договору застави автотранспорту №268 МZA від 28.04.2007 року - на транспортний засіб марки IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, кузов [NUMBER], де обтяжувачем є ЗАТ КБ «ПриватБанк», а боржником [PERSON] 19.06.2007 року за №5087193 було зареєстровано приватне обтяження - застава рухомого майна на підставі договору застави автотранспорту №334 МZA від 04.06.2007 року - на транспортні засоби марки IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, кузов [NUMBER], колір синій, напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER], де обтяжувачем є ЗАТ КБ «ПриватБанк», а боржником [PERSON] Судом встановлено, що згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 22.12.2009 року, по справі № 2-3709/2009, за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк», з [PERSON], [PERSON] стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором № 268М від 28.04.2007 року в загальній сумі 36 713, 25 доларів США, що еквівалентно 282692, 25 грн., та 25.02.2010 року на виконання рішення видано виконавчий лист № 2-3709/09. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.08.2009 року, по справі №2-4059/2009, за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк», з [PERSON], [PERSON] стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором № 334М від 04.06.2007 року у розмірі 245 296 грн. та 25.08.2009 р. на виконання рішення видано виконавчий лист №2-4059/09. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про заставу» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужене заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Згідно положень ст. 17 Закону України «Про заставу» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про заставу» (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), наступні застави вже заставленого майна допускаються в разі, якщо інше не передбачено законом і попередніми договорами застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя (попередніх заставодержателів) зберігає силу. Вимоги заставодержателя, у якого право застави виникло пізніше, задовольняються з вартості предмета застави після повного забезпечення вимог попередніх заставодержателів, крім випадків, передбачених частиною п'ятою цієї статті. Заставодавець зобов'язаний повідомити кожного із заставодержателів про всі попередні застави, а також про характер та розмір забезпечених цими заставами зобов'язань. Заставодавець зобов'язаний відшкодувати збитки, що виникли у будь-якого з його заставодержателів внаслідок невиконання ним цього зобов'язання. Якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Переважне право заставодержателів одного і того ж майна, що зареєстровані в один і той же день, визначається моментом реєстрації застави. Переважне право у задоволенні вимог із заставленого рухомого майна визначається на підставі моменту реєстрації застави та моменту реєстрації змін щодо предмета застави в частині цих змін. На підставі встановлених в ході розгляду справи обставин, аналізу вище перелічених норм закону, суд приходить до висновку, що транспортні засоби IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, напівпричіп FRUEHAUF, IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, напівпричіп SAMRO SR334, передані в зареєстровану заставу ЗАТ КБ «ПриватБанку» [PERSON], були відчуженні без дотримання вимог Закону України «Про заставу». Відчуження заставних автомобілів було здійснено з дозволу заставоутримувача про що свідчать повідомлення Южного ГРУ Приватбанку від 16.11.2007 року № Р.06.01.00.08.0.0.2/19130, від 16.11.2007 року № 06.01.00.08.0.0.2/19131 адресовані на ім'я Начальника РЕВ-1-го Міжрайонного відділення ДАІ УМВС України в Одеськійобласті. Наявна зареєстрована застава за попереднім заставодавцем [PERSON] має пріоритет перед заставою заставодавця [PERSON], у зв'язку з чим задоволення вимог кредитора у особі ЗАТ КБ «ПриватБанк», по кредитним договорам, укладеним з [PERSON] здійснюється в першу чергу за рахунок вищезазначеного рухомого майна, без урахування інтересів його нового власника - позивача по справі [PERSON] Згідно положень ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. [PERSON] вказує, що при укладанні оспорюваних договорів купівлі-продажу, кредиту та застави йому не було відомо про наявність обтяження на придбані транспортні засоби з боку ЗАТ КБ «ПриватБанк», він вважає, що [PERSON] та співробітники ЗАТ КБ «ПриватБанк» умисно не повідомили йому про ці обставини, оскільки вони стали б перешкодою для придбання ним транспортних засобів у [PERSON] та укладення всіх послідуючих правочинів. З приводу протиправних дій з боку співробітників ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON] звернувся до правоохоронних органів. Постановою про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушені кримінальної справи №79201000121 від 26.11.2010 року Прокурором Овідіопольського району Одеської області з приводу звернення [PERSON] щодо шахрайських дій громадянина [PERSON] при продажу транспортних засобів було порушено кримінальну справу у відношенні [PERSON] за ч.4 ст. 190 КК України. З зазначеної постанови вбачається, що підставою для порушення кримінальної справи стали матеріали перевірки з яких слідує, що в діях [PERSON] вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинено повторно, в особливо великих розмірах. Так, перевіркою з приводу звернення [PERSON] щодо шахрайських дій громадянина [PERSON] при продажу транспортних засобів було встановлено наступне: 28.04.2007 року [PERSON], умисно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, знаходячись в приміщенні відділення №37 Південного ГРУ ПриватБанк, яке знаходиться з адресою: Одеська обл., Овідіопольський р-н., смт. Авангард, вул. Базова, 20 (на території ТОВ «Промтоварний ринок»), уклав з вищевказаним відділенням банку, в особі начальника відділу мікрокредитування №2 [PERSON], кредитний договір №268 М, на підставі якого отримав на споживчі цілі в кредит суму грошових коштів розміром 45600 доларів США, без наміру їх погашення. Після укладення вищевказаного договору 28.04.2007 року між [PERSON] та відділенням №37 Південного ГРУ ПриватБанка, в особі начальника відділу мікрокредитування №2 [PERSON], був укладений договір №268 MZA застави автотранспорту, у відповідності до якого [PERSON], як заставодавець, передав, а ЗАТ «ПриватБанк», в якості заставоутримувача, прийняв в заставу автотранспорт, а саме: автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER] про що був укладений договір застави №334МZА від 04.06.2007 року. В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, з вищевказаною метою, [PERSON] уклав з [PERSON] 15.11.2007 року договір купівлі-продажу №28 транспортних засобів автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER] на загальну суму 85000 доларів США, який вказані грошові кошти отримав за договором кредиту №545 МБА, укладеним з цим же відділенням банку 16.11.2007 року, гарантувавши, згідно п. 1.2 вищевказаного договору купівлі-продажу, що на момент його укладення [PERSON] не відомо будь-які причини, по яким даний транспортний засіб може вибути з його володіння та про права третіх осіб на цей транспортний засіб. Отримавши грошові кошти за продаж вищевказаних транспортних засобів, [PERSON] використав їх на власний розсуд, без мети сплати заборгованості за договором кредиту, укладеного 28.04.2007 року між ним та відділенням №37 Південного ГРУ ПриватБанка. Після укладення вищевказаної угоди, 17.11.2007 року на підставі довідок-рахунків, виданих ФОП «[PERSON]» в РЕВ №1 УДАІ ГУМВС України в Одеській області, були зареєстровані вищевказані транспортні засоби за [PERSON] без права відчуження без згоди банку. Продовжуючи свої злочинні дії, [PERSON], умисно, з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману, знаходячись у вищевказаному приміщенні, 04.06.2007 року уклав з вищевказаним відділенням банку, в особі начальника відділу мікрокредитування №2 [PERSON], кредитний договір №334М, на підставі якого отримав на споживчі цілі в кредит суму грошових коштів розміром 40000 доларів США, без наміру його погашення. Після укладання вищевказаного договору 04.06.2007 року між [PERSON] та відділенням №37 Південного ГРУ ПриватБанка, в особі начальника відділу мікрокредитування №2 [PERSON], був укладений договір застави автотранспорту №334 MZA, у відповідності до якого [PERSON], як заставодавець, передав, а ЗАТ «ПриватБанк», в якості заставоутримувача, прийняв в заставу автотранспорт, а саме: вантажний сідловий тягач - IVECO EUROSTAR (кузов [NUMBER]), рефрижератор SAMRO SR334 (кузов [NUMBER]). В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, з вищевказаною метою, [PERSON] уклав 15.11.2007 року договір купівлі-продажу №29 транспортних засобів вантажного сідлового тягача IVECO EUROSTAR (кузов [NUMBER]) та рефрижератора SAMRO SR334 (кузов [NUMBER]), які знаходяться під заставою, з [PERSON] на загальну суму 98000 доларів США, який вказані грошові кошти отримав за договором кредиту №544 МБА, укладеним з цим же відділенням банку 16.11.2007 року, гарантувавши, згідно п. 1.2 вищевказаного договору купівлі-продажу, що на момент його укладення [PERSON] не відомо будь-які причини, по яким даний транспортний засіб може вибути з його володіння та про права третіх осіб на ці транспортні засоби. Отримавши грошові кошти за продаж вищевказаних транспортних засобів, [PERSON] використав їх на власний розсуд, без мети сплати заборгованості за договором кредиту, укладеного 28.04.2007 року між ним та відділенням №37 Південного ГРУ ПриватБанка. Після укладення вищевказаної угоди, 22.11.2007 року на підставі довідок-рахунків, виданих ФОП «[PERSON]» в РЕВ №1 УДАІ ГУМВС України в Одеській області, були зареєстровані вищевказані транспортні засоби за [PERSON] без права відчуження без згоди банку. Своїми шахрайськими діями [PERSON] заволодів грошовими коштами вищевказаної банківської установи у розмірі 85600 доларів США, що складає 432280 грн., якими розпорядився на свій розсуд, тим самим спричинив шкоду в особливо великих розмірах. Своїми шахрайськими діями [PERSON] заволодів грошовими коштами громадянина [PERSON] у розмірі 183000 доларів США, що складає 924150 грн., якими розпорядився на свій розсуд, тим самим спричинив шкоду громадянину [PERSON] в особливо великих розмірах. Всього вищевказаними злочинними діями [PERSON] була спричинена матеріальна шкода у розмірі 268600 доларів США, що складає 1356430 грн. Постановою слідчого СВ ВМ на промисловому ринку ГУМВС України в Одеській області від 04.04.2012 року [PERSON] було визнано потерпілим по вищевказаній кримінальній справі, порушеній у відношенні [PERSON], з підставою того, що [PERSON] шляхом обману та зловживання довірою [PERSON] заволодів грошовими коштами в сумі 183000 доларів США. Листом №4/5048 від 17.06.2013 року Овідіопольський РВ УМВС України в Одеській області повідомив суд, що кримінальне провадження №12012170130000079, відносно [PERSON] за фактом заволодіння майном [PERSON] шляхом шахрайства, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, знаходиться в провадженні СВ Овідіопольського РВ, на даний час вирішується питання про передачу вищевказаного провадження до Франції, за місцем знаходження [PERSON] Також Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області було надано копію витягу з ЄРДР кримінального провадження №12013170380000823, відносно співробітників Південного ГРУ «ПриватБанк», за фактом заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами [PERSON], в результаті чого йому завдано значну матеріальну шкоду, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 28, 190 ч.4 КК України. Овідіопольським районним судом Одеської області розглядалась кримінальна справа №509/5859/13-к за обвинуваченням [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. Згідно ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.01.2014 року під час досудового розслідування зазначеної кримінальної справи встановлено, що 15.11.2007р. [PERSON], яка після укладання шлюбу змінила прізвище на «Шкабара», знаходячись на посаді спеціаліста по мікрокредитуванню відділення групи «А» експерта відділення №37 Південного ГРУ ЗАТ КБ «Приватбанк», перебуваючи в приміщенні відділення №37 Південного ГРУ ЗАТ КБ «Приватбанк», яке знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт Авангард, вул. Базова, 20 (на території ТОВ «Промтоварний ринок»), в порушення своїх посадових обов'язків, а саме: супроводження кредитів після їх видачі, моніторинг поточних кредитів, маючи на виконанні кредити [PERSON]: згідно кредитного договору №268М від 28.04.2007р., на підставі якого [PERSON] отримав на споживчі цілі в кредит суму коштів розміром 45600 доларів США, що становило на момент укладення договору 230280 грн., заставним майном якого являвся вантажний сідловий тягач «IVEKO MAGIRUS» (кузов [NUMBER]) напівпричіп цистерна харчова ETA ORIGINAL (кузов [NUMBER]), згідно договору застави автотранспорту від 28.04.2007р. №268 MZA, відповідно до якого [PERSON], як заставодавець передав, а ЗАТ КБ «Приватбанк», в якості заставодержателя, прийняв в заставу вказаний автотранспорт; згідно кредитного договору №334М від 04.06.2007р., на підставі якого [PERSON] отримав на споживчі цілі кредит на суму коштів розміром 40000 доларів США, що становило на момент укладення договору 202000 грн., заставним майном якого являвся вантажний сідловий тягач «IVEKO EUROSTAR» (кузов [NUMBER]), напівпричіп рефрижератор SAMRO (кузов [NUMBER]), згідно договору застави автотранспорту від 04.06.2007р. №334MZА, відповідно до якого [PERSON], як заставодавець передав, а ЗАТ КБ «Приватбанк», в якості заставодержателя, прийняв в заставу вказаний автотранспорт; після укладання яких [PERSON] в порушення своїх посадових обов'язків, не проводила моніторинг заставного майна, не впевнилася у його наявності, та 15.11.2007р., достовірно знаючи, що транспортні засоби: вантажний сідловий тягач «IVEKO MAGIRUS» (кузов [NUMBER]), вантажний сідловий тягач «IVEKO EUROSTAR» (кузов [NUMBER]), напівпричіп рефрижератор SAMRO (кузов [NUMBER]), є заставним майном, згідно вищевказаних договорів застави за кредитами [PERSON], була присутня при укладанні наступних договорів: договір купівлі-продажу №28 транспортних засобів вантажного сідлового тягача «IVEKO MAGIRUS» (кузов [NUMBER]) та напівпричепу рефрижератору FRUEHAUF (кузов [NUMBER]) з [PERSON] на загальну суму 85000 доларів США, який вказані грошові кошти отримав за договором кредиту №545МБА, укладеним з цим же відділенням банку 16.11.2007р., гарантувавши, згідно п.1.2 вищевказаного договору купівлі-продажу, що на момент його укладення [PERSON] не відомі які-небудь причини, за якими даний транспортний засіб не може вибути з його володіння і про права третіх осіб на цей транспортний засіб, договір купівлі-продажу №29 транспортних засобів вантажного сідлового тягача «IVEKO EUROSTAR» (кузов [NUMBER]), напівпричіпа рефрижератора SAMRO (кузов [NUMBER]), які знаходяться під заставою, з [PERSON] на загальну суму 98000 доларів США, якою зазначені грошові кошти отримав за договором кредиту №544МБА, укладеним з цим же відділенням банку 16.11.2007р., гарантувавши, згідно п.1.2 вищевказаного договору купівлі-продажу, що на момент його укладання [PERSON] не відомі які-небудь причини, за якими даний транспортний засіб не може вибути з його володіння і про права третіх осіб на ці транспортні засоби, де свідчила своїм підписом вищевказані договори, акти прийому-передачі автотранспорту до договору купівлі-продажу №28 від 30.11.2007р.; до договору купівлі-продажу №29 від 22.11.2007р., та розписки по договору купівлі-продажу №29 про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів по договору купівлі-продажу №28 про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів, невистачаючу суму [PERSON] отримав у кредит, який оформляла [PERSON], а саме: згідно кредитного договору №544МБА від 16.11.2007р., на підставі якого [PERSON] отримав на споживчі цілі в кредит суму коштів розміром 83000 доларів США, що становило на момент укладення договору 419150 грн., заставним майном якого являвся вантажний сідловий тягач «IVEKO EUROSTAR» (кузов [NUMBER]), напівпричіп рефрижератор SAMRO (кузов [NUMBER]), згідно договору застави автотранспорту від 16.11.2007р. №544МБАZA, відповідно до якого [PERSON], як заставодавець передав, а ЗАТ КБ «Приватбанк», в якості заставодержателя, прийняв вказаний автотранспорт, згідно кредитного договору №545М від 16.11.2007р., на підставі якого [PERSON] отримав на споживчі цілі кредит на суму коштів розміром 75000 доларів США, що становило на момент укладення договору 378750 грн., заставним майном, якого являвся вантажний сідловий тягач «IVEKO MAGIRUS» (кузов [NUMBER]) та напівпричепу рефрижератору FRUEHAUF (кузов [NUMBER]), згідно договору застави автотранспорту від 16.11.2007р. №545МБАZA, відповідно до якого [PERSON], як заставодавець передав, а ЗАТ КБ «Приватбанк», в якості заставодержателя, прийняв в заставу вказаний автотранспорт. [PERSON], місцезнаходження якого не встановлено, відносно якого виділено кримінальне провадження №12013170130000079 від 20.12.2012р., ввівши [PERSON] в оману, що автотранспорт, який він йому продає, не має ніяких обтяжень, отримавши, шляхом обману, [PERSON], використав їх за своїм розсудом, чим спричинив [PERSON] матеріальну шкоду в особливо великих розмірах, в сумі 183000 доларів США, що станом на 15.11.2007р., згідно курсу валют НБУ, становить 924150 грн., що в більш ніж 600 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Таким чином [PERSON], достовірно знаючи, що вищевказані транспортні засоби, знаходяться в заставі згідно договорів застави №268 MZA від 28.04.2007р. та №334MZA від 04.06.2007р. [PERSON], не сумлінно поставилася до виконання своїх обов'язків, не проводячи моніторинг вказаних автотранспортних засобів, не повідомила [PERSON], про існуюче обтяження на майно - на вищевказані транспортні засоби, які були предметом договору купівлі-продажу, та оформила їх заставним майном за кредитними договорами [PERSON], що спричинило тяжкі наслідки, а саме матеріальну шкоду [PERSON] в особливо великих розмірах. Вказані дії [PERSON] досудовим слідством були кваліфіковані за ст.367 ч.2 КК України. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08.01.2014 року було задоволено клопотання прокуратури Овідіопольського району Одеської області та закрито кримінальне провадження відносно [PERSON], в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 ч.2 КК України, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності і покарання внаслідок зміни обстановки, а саме не займає більше посаду на якій вчинила кримінальне правопорушення, та підпадає під дію ст. 48 КК України. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка: [PERSON], який на час укладання спірних договорів був начальником відділу мікрокредитування відділення групи А Южного ГРУ ПриватБанку, пояснив суду, що він як начальник відділення особисто підписував всі кредитні договори, договори застави, що укладалися з [PERSON] та [PERSON], але він не вів персональний облік кредитних договорів, договорів застави, тому не може вказати, як могло статися укладання повторної застави по кредитних договорах укладених [PERSON] Свідок зазначив, що такий облік вівся експертом відділу кредитування, на той час [PERSON], згідно розподілу професійних обов'язків та розмежувань відповідальності. Та при цьому свідок вказав, що був знайомий з [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив суду, що він мав намір придбати у [PERSON] спірні автотранспортні засоби у 2008 році вони разом звернулися до КБ ПриватБанку для здійснення переоформлення, він був згодний оплатити за [PERSON] кредитну суму заборгованості та отримати у власність транспортні засоби. Однак при їх зверненні до відділення КБ ПриватБанку вони отримали відмову, без обґрунтування конкретних причин. Після цього [PERSON] звернувся до Управління ДАІ в Одеській області та отримав інформацію, що придбані ним автомобілі вже перебувають у заставі по боргових зобов'язання [PERSON], після встановлення таких обставин свідок [PERSON] зазначив, що він відмовився від придбання у [PERSON] спірних транспортних засобів. З пояснень свідків судом також встановлено, що КБ ПриватБанк здійснюючи свої дії по наданню кредитних коштів [PERSON], укладанні договорів застави дійсно не надало [PERSON] повної інформації щодо транспортних засобів, які він мав намір придбати за кредитні кошти, тим самим банк ввів його в оману. Статтею 230 ЦК України визначено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до п. 20 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Враховуючи вищевикладені обставини та досліджені докази, судом встановлено, що на час укладання між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк» кредитних договорів №545 МБА та №544 МБА від 16.11.2007 року та договорів застави №545 МБАZA, №544 МБАZA від 16.11.2007 року, ЗАТ КБ «ПриватБанк» як заставодержатель транспортних засобів, на придбання яких [PERSON] отримав кредитні кошти та які в послідуючому передані в повторну заставу, навмисно не повідомило позивачу відомості щодо наявності первинного обтяження на автомобілі. Згідно положень п. 20 Постанови N9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. На підставі викладеного, суд, проаналізувавши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що при оформлені кредитних договорів № 545 МБА від 16.11.2007 року, №544 МБА від 16.11.2007 року, відповідач навмисно не надав [PERSON] повну інформацію щодо обтяжень автомобілів, оскільки наявність таких обтяжень є суттєвими обставинами, що могли стати перепоною для придбання вищезазначених автомобілів та оформлення на їх придбання споживчих кредитів, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання вищезазначених кредитних договорів недійсними є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.548 ЦК України - недійсне зобов'язання забезпеченню не підлягає. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) тягне недійсність правочину по його забезпеченню, якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом. Внаслідок цього договори поруки та договори застави укладені в забезпечення недійсних кредитних договорів, є недійсними за законом, тому відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України визнання їх недійсності судом не потребується. Основним майновим наслідком правочину, визнаного недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, є двостороння реституція: сторони поновлюються у попередньому становищі. Відповідно до положень п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності правочинів може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 216 Цивільного Кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу (минулого використання) №28 від 15.11.2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] мав намір придбати автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER]. Вартість зазначеного транспортного засобу складала 85 000 доларів США та сплачувалася у два етапи. 15.11.2007 р. [PERSON], з власних коштів, до отримання кредитних коштів, сплатив [PERSON] аванс у розмірі 10000 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою, складеною у присутності працівника банку, наявною в матеріалах справи, залишок суми вартості у розмірі 75 000 доларів США був оплачений за кредитні кошти. На підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу (минулого використання) №29 від 15.11.2007 року [PERSON] мав намір придбав у [PERSON] автомобіль марки автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER]. Ціна зазначеного транспортного засобу складала 98 000 доларів США. У той же день, 15.11.2007 року [PERSON] з власних коштів, у присутності працівника банку передав в якості оплати [PERSON] аванс у розмірі 15 000 доларів США, про що була складена відповідна розписка, залишок суми вартості у розмірі 83 000 доларів США був оплачений за кредитні кошти. З наданих суду ПАТ КБ «Приватбанк» розрахунків виплат, проведених [PERSON] встановлено, що за кредитним договором № 545 МБА, сплачено в загальному 27 643 доларів США, з яких: - по тілу кредиту 14 867, 54 доларів США; по відсотках - 11 410,46 доларів США; пеня - 1 365 доларів США. Також за кредитним договором №544 МБА, сплачено 26 365 доларів США, з яких: - по тілу кредиту 12 149, 10 доларів США; по відсотках - 13 075, 07 доларів США; пеня - 1 141, 17 доларів США. Загальна сума оплати за укладеними кредитними договорами: по тілу кредиту становить 14 867, 54 доларів США+12 149, 10 доларів США=27016,64 доларів США; по оплаті відсотків - 11 410,46 доларів США+ 13 075, 07 доларів США=24485,53 доларів США; по оплаті пені - 1 365 доларів США +1 141, 17 доларів США=2506,17 доларів США. Згідно висновків про вартість автотранспорту, що виступає об'єктом забезпечення по кредиту, що надається в межах проекту «Бізнес-Авто кредит» по програмі мікрокредитування від 05.11.2007 року, складених Южним ГРУ Приватбанку, вбачається, що об'єкти оцінки, а саме: - сідельний тягач IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], оцінений банком у 60 000 доларів США та визнаний ліквідним майном; - напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER], оцінений банком у 38 000 доларів США та визнаний ліквідним майном; - напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER], оцінений банком у 38 000 доларів США та визнаний ліквідним майном; - сідельний тягач IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], оцінений банком у 47 000 доларів США та визнано ліквідним майном. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до актів, складених працівниками служби безпеки КБ „ПриватБанк" від 12.08.2009 р. та від 19.08.2009 р. обидва автомобіля та напівпричепи, як заставне майно за кредитними зобов'язаннями [PERSON], за вимогою банку, було передано працівникам банку для реалізації, та до теперішнього часу зазначене ліквідне майно, придбане [PERSON], в тому числі на кредитні кошти, знаходиться у віданні банку. Враховуючи визначену банком вартість спірного заставного майна - транспортних засобів, перебування цих транспортних засобів у віданні банку, та у зв'язку із визнанням недійсними кредитних договорів, довідок-рахунків, договорів купівлі-продажу, суд вважає за необхідним застосувати реституцію внаслідок якої: В рахунок погашення кредитних коштів наданих [PERSON] за кредитними договорами №544 МБА від 16.11.2007 року, №545 МБА від 16.11.2007 року, укладеними між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» в особі Філії Южне ГРУ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] у загальному розмірі 158000 (сто п'ятдесят вісім тисяч) доларів США, залишити в розпорядженні ПАТ «КБ «ПриватБанк» автомобіль марки IVECO MAGIRUS, 1999 року випуску, білого кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп FRUEHAUF, 1991 року випуску, білого кольору, кузов [NUMBER], автомобіль марки IVECO EUROSTAR, 2000 року випуску, синього кольору, двигун [NUMBER], шасі [NUMBER], напівпричіп SAMRO SR334, 1993 року випуску, білого кольору, шасі [NUMBER], визначеною вартістю у розмірі 183000 (сто вісімдесят три тисячі) доларів США, припинивши право власності [PERSON] на вказані транспортні засоби. Стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] суму здійсненої ним оплати за кредитними договорами № 544 МБА, № 545 МБА від 16.11.2007 року: - по тілу кредиту у загальному розмірі 27016,64 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 303868 (триста три тисячі вісімсот шістдесят вісім) гривень 39 копійок; - по оплаті відсотків у загальному розмірі 24485, 53 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 275399 (двісті сімдесят п'ять тисяч триста дев'яносто дев'ять) гривень 85 копійок; по оплаті пені у загальному розмірі 2 506,17 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 28188 (двадцять вісім тисяч сто вісімдесят вісім) гривень 37 копійок. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 25 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 281186 (двісті вісімдесят одна тисяча сто вісімдесят шість) гривень 33 копійки - оплачених в якості авансу за придбання транспортних засобів. Досліджуючи позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі філії «Южне ГРУ «ПАТ «КБ ПриватБанк» в частині стягнення моральної шкоди, суд вважає, що такі вимоги у виниклих правовідносинах задоволенню не підлягають. Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Водночас положеннями ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено права споживачів на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. У виниклих між сторонами правовідносинах відсутні обставини, з якими закон пов'язує право споживача на відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що положення умов спірних кредитних договорів також не передбачають відповідальність у вигляді стягнення моральної шкоди. Крім того, суд вважає, що зазначена вимога також не кореспондує положенням ст. 23 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодження її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, як частково обґрунтовані та доведені. В зв'язку з визнанням судом недійсними кредитних договорів №544 МБА від 16.11.2007 року, та №545 МБА від 16.11.2007 року, укладених між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Філії Южне ГРУ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON], застосуванням реституції, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в особі філії «Южне головне регіональне управління «ПАТ «КБ ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами № 544 МБА, № 545 МБА від 16.11.2007 року - не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: partial