Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Кредитна спілка "Партнер" (далі - позивач), через свого представника, звернулась до суду з вищевказаним позовом проти [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідачі), з вимогами: - стягнути солідарно з відповідачів на користь за договором кредиту № 0102 від 23.04.2019 у розмірі 36921,00 грн, з яких 18945,55 грн сума залишку кредиту; 7976,30 грн проценти за користування кредитом; 9999,15 грн неустойка (штраф) за прострочення зобов`язання. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами, на підтвердження яких подано суду відповідні докази. 23.04.2019 між кредитною спілкою та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого їй надано кредит у розмірі 20000 грн зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки. Відповідачі порушили договірні зобов`язання щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка в добровільному порядку не погашається. Заборгованість станом на 18.09.2020 по договору кредиту №0102 від 23.04.2019 склала 63834,00 грн. Сума позовних вимог по договору кредиту №0102 від 23.04.2019 складає 36921,00 грн, з яких: 18945,55 грн залишку суми кредиту, 7976,30 грн процентів за користування кредитом, 9999,15 грн неустойка (штраф) за прострочення зобов`язання. На підтвердження вказаних обставин позивачем подано суду: таблицю розрахунку боргу по договору кредиту №0102; копії договору кредиту №0102; копії договору поруки №0102-П; копії прибуткового ордера про сплату вступного внеску та обов`язкового пайового внеску позичальником та розписки про отримання коштів по договору №0102; копії листів вимог; копія протоколу спостережної ради про призначення голови правління, витяг з Статуту КС "Партнер". Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 02.10.2020 призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачі у визначений судом строк відзиву на позов не подали. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і безпосередньо оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступне. Кредитна спілка «Партнер» як фінансова установа, яка згідно Закону України «Про кредитні спілки» від 20.12.2001, відповідно до Статуту вправі провадити господарську діяльність з надання кредитів серед власних членів, на підставі укладеного договору кредиту № 0102 від 23.04.2019 надала члену кредитної спілки «Партнер» [PERSON] кредит в розмірі 20000 грн. 00 коп. позичальнику зазначену суму коштів видано через касу згідно розписки про отримання коштів №15812 від 23.04.2019 по договору кредиту №0102. З метою забезпечення виконання умов договору кредиту №0102 від 23.04.2019 було прийнято договір поруки: №00102-П від 23.04.2019, укладений між кредитною спілкою «Партнер» і [PERSON] , яка взяла на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями позичальника, що випливають із договору кредиту. Зазначений договір кредиту встановлює платність, строковість та цільове використання кредиту позичальником. Згідно п. 4.7.2. договору кредиту, при порушенні строків сплати кредиту та плати : користування ним, Кредитодавець має право нарахувати штраф у розмірі 150 % прострочених зобов`язань у разі звернення до суду з метою примусового стягненн боргу. Відповідно до п. 2.2. договору поруки поручитель та позичальник несуть солідарну грошову та майнову відповідальність перед кредитодавцем, і поручитель відповідає по зобов`язаннях позичальника в повному обсязі, тобто: повернення кредиту, виплат відсотків за користування ним, сплату додаткових відсотків, відшкодування збитків завданих кредитодавцю внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України). Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, розмір заборгованості, подавши до суду належні та допустимі докази. В той же час позивачем не надано достатніх, достовірних таа допустимих, які б підтверджували наявність у відповідача заборгованості, станом на 18.09.2020 по договору кредиту № 0102 від 23.04.2019 в сумі 63834 грн, з яких: 18945,55 грн - залишку суми кредиту, 7976,30 грн - процентів за користування кредитом, 36912,15 грн - неустойка (штраф) за прострочення зобов`язання. На підтвердження існування вказаних обставин позивачем надано досудові вимоги: вих. № 84, № 85, від 19.02.2020, якими письмово повідомлявся відповідач про затримку оплати кредиту, про вимогу сплатити протягом тижня прострочену заборгованість та про можливість звернення до суду за захистом своїх інтересів та примусовим стягненням боргу, таблицю розрахунку боргу. Судом встановлено, що позивачем, окрім доказів видачі кредиту, не надано доказів будь-яких доказів проведення розрахунків по наданому кредиту відповідачів, якими могли б бути відповідні платіжні документи, що позбавляє суд можливості встановити дійсну суму заборгованості та її наявність взагалі за наданим кредитом та можливі порушення зобов`язань, які виникли між сторонами. Надана таблиця розрахунку боргу по боржнику та повідомлення не є доказом існуючої заборгованості та порушення зобов`язань, оскільки створені безпосередньо позивачем. Відсутність заперечень протии позову та ненадання відповідачами доказів, які б спростовували вимоги позивача не є обставинами, які б в силу закону звільняли його б від обов`язку доказування. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком. У цілому, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат виходить з наступної норми права та мотивів її застосування. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в розмірі 2102,00 грн, сплачений ним при подачі позову (а.с. 1), тому оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed