Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: - Позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. -Стягнути з [PERSON], [INFO],на користь[PERSON] [INFO] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку ( доходу ) , але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред»явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала відповідну заяву про слухання даної справи без його участі , позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити , проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформував, тому суд визнає причину неявки [PERSON] неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явилась, також просила слухати справу без її участі ,надала до суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача . За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обгрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи: позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 14.09.2002 року по 17.10.2007 року , проте шлюбні відносини з відповідачем були припинені, шлюб розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу , про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 592 від 17 жовтня 2007 року . Від спільного шлюбу з відповідачем сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER], актовий запис № 58 від 20.05.2009 року, де в графі батько зазначений: [PERSON], а в графі мати: [PERSON]. Проте, всупереч ст. 150 СК України батько весь цей час не виконує свої обов'язки щодо виховання та розвитку дитини, з донькою не спілкується , не телефонує, не вітає з днем народження , не надає ніякої матеріальної допомоги , не приймає участь у вихованні. За весь час жодного разу відповідач не відвідав дочку , не цікавиться її навчанням , про що свідчить інформації гімназії № 172 , в якій вона навчається , не піклується про її фізичний розвиток та здоров»я , не відвідує її під час хвороби , що підтверджується повідомленням Комунального закладу охорони здоров»я «Харківська міська дитяча поліклініка №23», в якій вона перебуває на обліку. Суд приходить до висновку, що на теперішній час матеріально забезпечує та виховує дитину тільки мати [PERSON], а батько [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. В своєму висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 02.04.2018 року № 874/0/202-18 вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO]., оскільки [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання батьківскьх обов»язків , не приймає участі у вихованні дитини , не цікавиться станом здоров»я дочки. Також відповідно до висновку ,малолітня [PERSON], [INFO], мешкає разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], яка створює для дитини необхідні умови для всебічного розвитку (акт обстеження від 14.03.2018). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] тривалий час не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з дитиною, не цікавиться станом її здоров'я та навчанням. Згідно з інформацією адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 23», де малолітня [PERSON], [INFO], знаходиться під наглядом фахівців з народження, вихованням малолітньої та забезпеченням їй належного догляду займається мати - [PERSON] Батько дитини станом здоров'я дочки не цікавився, на прийоми до лікаря-педіатра не супроводжував. Згідно з інформацією адміністрації Харківської гімназії № 172, де малолітня [PERSON], [INFO], навчається з 2009 року, дівчинка мешкає разом з матір'ю, [PERSON], яка дбає про розвиток та здоров'я дитини, цікавиться освітнім процесом своєї дочки, відвідує загальношкільні та класні збори. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO], було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської місьсої ради. На засіданні Комісії [PERSON] повідомила, що батько дитини, [PERSON], тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, не вітає її зі святами та Днем народження. [PERSON]. також повідомила, що її дочка займається спортом і є можливість брати часть у спортивних заходах за межами України, але батько дитини не надає згоди на виїзд дитини за кордон. Батько дитини, [PERSON], на засідання Комісії не з'явився, про гричини неявки не повідомив. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 Сімейного кодексу України, серед яких також, батьки зобов'язані піклуватися про здоров»я дитини.Їі Фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов'язки стосовно дитини . Крім того, в порядку ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. При цьому, вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція) , в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В силу ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, вимогами закону унормовано відповідальне ставлення батьків до своїх батьківських обов'язків. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання може бути підтверджено наведеними доказами. Все вищезазначене свідчить виключно про одне: відповідач [PERSON] , ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої доньки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Верховний суд України, в п. п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз'яснив, що відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. З ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Тому суд також вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 грудня 2017 року і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 640 грн, та 640 грн. на користь держави. З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. З, 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України та ч. 1. ст. 165 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, згідно з якою право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, один з батьків, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved