Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом й просив визначити йому додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини як спадкоємцю за заповітом після померлої 22.10.2016 року [PERSON]. В обгрунтування позову зазначив, що 22.10.2016 року померла [PERSON] 06.11.2003 року [PERSON] склала заповт, що посвідчений секретарем Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області [PERSON], згідно з яким вона заповідала йому земельну ділянку розміром 4,37 га, що знаходиться на території Малоперещепинської сільської ради, що належить їй на підставі державного акту на право власності на землю ІІ-ПЛ №001413. Однак про існування даного заповіту він дізнався лише 25.10.2017 року. Зі спадкодавцем він не перебуває в родинних відносинах і на момент її смерті разом з нею не проживав. [PERSON] була зареєстрована та проживала в с. Мала Перещепина, а він в смт [PERSON]. Оскільки він не знав про існування заповіту, він не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в строк та в порядку, передбаченому ст.1272 ЦК України. В свою чергу ні нотаріус, ні посадова особа органу місцевого самоврядування не вчиняли дій з розшуку та повідомлення його як спадкоємця за заповітом. 25.10.2017 року ним був зроблений запит до Малоперещепинської сільської ради щодо наявності заповіту, складеного [PERSON] на його користь. Отримавши відповідь про наявність такого заповіту, він 30.10.2017 року звернувся до Новосанжарської державної нотаріальної контори щодо оформлення спадкових прав за заповітом [PERSON], однак йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій в звязку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулась з зустрічним позовм, в якому просила визнати недійсним заповіт [PERSON] від 06.11.2003 року, посвідчений секретарем Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області [PERSON], зареєстрований за №147. В обґрунтування позову зазначила,\~що заповіт\~її матері\~[PERSON] від\~06.11.2003\~року,\~посвідчений секретарем Малоперещепинської сільської ради [PERSON], зареєстрований за №147 складений з порушенням вимог щодо нотаріальної форми заповіту, що в свою чергу зумовлює його недійсність. Оскільки правовідносини виникли 06.11.2003 року (дата складання заповіту), тобто до набрання чинності Цивільним кодексом України й не мають триваючого характеру, тому до правовідносин щодо вчинення заповіту потрібно керуватися нормами Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 р. №1540-VІ, в редакції чинній станом на день складання заповіту. Вважає, що заповіт складений з порушенням вимог щодо нотаріального посвідчення, оскільки у виконавчому комітеті Малоперещепинської сільської ради відсутнє рішення (розпорядження) про покладення на секретаря сільської ради [PERSON] повноважень на вчинення нотаріальних дій, а тому, на момент посвідчення заповіту [PERSON] від 06.11.2003 року в секретаря сільської ради були відсутні відповідні повноваження, і як наслідок заповіт [PERSON] від 06.11.2003 року, зареєстрований за №147 не є нотаріально посвідченим, що в силу ст.ст.47, 48, 541 ЦК УРСР 1963 року, тягне за собою його недійсність. Ухвалою суду від 03.11.2017 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.14). Ухвалою суду від 08.02.2018 року вказана цивільна справа була прийнята до провадження судді Афанасьєвої Ю.О. та призначено підготовче судове засідання на 13.03.2018 року (т.1 а.с.25). Ухвалою суду від 13.03.2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON], підготовче судове засіданні відкладено до 10.04.2018 року (т.1 а.с.42). Ухвалою суду від 10.04.2018 року було запропоновано позивачу надати письмові докази, у підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 21.05.2018 року (т.1 а.с.67). Оскільки справа не була розглянута до закінчення строку відрядження судді Афанасьєвої Ю.О. в Новосанжарському районному судді Полтавської області, й після переведення суддю на роботу на посаді судді в вказаний суд (Указ Президента України «Про переведення суддів» від 20.08.2018 року №228/2018) ухвалою від 21.09.2018 року справа була прийнята до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 17.10.2018 року, а також була прийнята до розгляду зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання заповту недійсним, та обєднана в одне провадження з первісним позовом (т.1 а.с.188-189). Ухвалою суду від 17.10.2018 року було витребувано письмовий доказ, оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 15.11.2018 року (т.1 а.с.213-214). Ухвалою суду від 26.11.2018 року було відмовлено у прийнятті заяви позивача [PERSON] про уточнення позовних вимог, клопотання [PERSON] про приєднання позовних вимог було залишено без розгляду, закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті на 10.12.2018 року (т.2 а.с.40). В судові засідання позивач за первісним позовм (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] протягом розгляду справи не зявлявся. Зявився в судове засідання 08.04.2019 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON]єва М.Л., за довіреністю [PERSON] та адвокат [PERSON] підтримували заявлені вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в заяві. Просили позов задовольнити. Зустрічну позовну заяву не визнали, просили відмовити в її задоволенні. Представиник відповідача (за зустрічним та первісним позовом) Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області до суду не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та мсце розгляду. Надав заяву про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи за первісним позом Новосанжарської державної нотаріальної контори в судове засдання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] (позивач за зустрічним) в судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом не визнала, підтримувала зустрічну позовну заяву. Просила в задоволенні первсного позову відмовити, а зустрічну позовну заяву задовольнити. Представник [PERSON] та [PERSON], адвокат [PERSON], в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, підтримував заявлений [PERSON] зустрічний позов просив його задовольнити. Також надав\~відзив на\~первісну позовну\~заяву,\~в якому\~послався на\~наступне. Позивачем не зазначено за яких обставин він, враховуючи відсутність родинних звязків з Спадкодавицею та проживання ними в різних населених пунктах, дійшов припущення, що вона могла скласти на його користь заповіт. Дані обставини є важливими для визначення поважності обставин пропуску строку, адже можуть свідчити про те, що позивач і раніше знав про існування заповіту. А запит про доступ до публічної інформації може слугувати формальною підставою для звернення в подальшому із позовною заявою про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. А тому вважає, що запит позивача від 25.10.2017року до Голови Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в сукупності з відповіддю на нього не підтверджують ті обставини, що Позивач не знав про заповіт раніше, та довідався про його існування в момент отримання відповіді на запит, без зазначення обставин, що стали підставою для звернення із таким запитом до Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області. Крім того,\~ заповіт\~[PERSON]\~ від\~06.11.2003\~року складений\~на користь\~[PERSON],\~тоді як\~прізвище позивача\~є [PERSON] З чого слідує, що Заповіт [PERSON] від 06.11.2003 року складений на імя іншої особи, аніж позивач, в звзяку з чим [PERSON] (паспорт - а.с.5) не є спадкоємцем за заповітом, а тому в нього немає права звертатися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини згідно ст.1272 ЦК України, оскільки таке право належить лише спадкоємцям. До того ж у заповіті не наведено жодних інших ідентифікуючих даних спадкоємця, окрім прізвища, імя, по-батькові, як то, наприклад: дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання, тощо. А також вважає сам заповіт не є належним та достовірним доказом, оскільки зміст посвідчувального запису в ньому встановити неможливо. Заслухавши представників позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) [PERSON] [PERSON], [PERSON], відповідача за первісним позовом [PERSON], представника [PERSON] та [PERSON] [PERSON], всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічу позовну заяву задовольнити у звязку з наступним. Судом установлено, що 06 листопада 2003 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (т.1 а.с.11-12), за яким право на земельну ділянку розміром 4,37 га, що знаходиться на території Малоперещепинської сільської ради заповіла [PERSON]. Згідно з актовим записом про смерть №50 від 23.10.2016 року [PERSON] померла 22.10.2016 року (т.1 а.с.50). Згідно\~статті 1217 Цивільного кодексу України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.ч. 1,2 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої, ними до нотаріальної контори подані заяви про прийняття спадщини після [PERSON] за законом та заведена спадкова справа №121/2017 (т.1 а.с.9). Позивачу же за первісним позовом Григор'єву М.Л. постановою державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори від 30.10.2017 року (т.1 а.с.9) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як ним у встановлений законом строк не була подана заява про прийняття спадщини після померлої [PERSON], як спадкоємцем за заповітом. Обгрунтовуючи позовні вимоги щодо поважності пропуску подання заяви про прийняття спадщини, позивач зазначив про те, що він не знав про заповіт, складений на його користь [PERSON], а дізнавшись про нього відразу звернувся до нотаріальноної контори. При цьому, ні нотаріус, ні посадова особа органу місцевого самоврядування, в порушення вимог ст.63 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не вчинили дій щодо його розшуку та повідомлення про існування такого заповіту. На підтвердження вказаних обставин позивачем було надано копію відповіді виконавчого комітету Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 30.10.2018 року (т.1 а.с.8), згідно з якою [PERSON], за його запитом, було повідомлено про те, що секретарем Малоперещепинської сільської ради посвідчувався заповіт [PERSON] та була надана копія вказаного заповіту. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала свідчення про те, що вона допомагала дітям [PERSON], відповідачам у справі [PERSON] та [PERSON], оформляти спадщину після смерті матері. Для чого вона збирала необхідні документи, з якими звернулась до нотаріуса. При цьому нотаріус повідомив їй про наявність заповіту [PERSON] на користь [PERSON] Дізнавшись про це, вона повідомила [PERSON] про існування такого заповіту. Свідок [PERSON], яка будучи секретарем Малоперещепинської сільської ради, посвідчувала заповіт [PERSON], в судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] зверталась до неї з приводу посвідчення заповіту, вона його склала, надрукувала на друкарській машинці. Про наявність такого заповіту вона нікого не повідмоляла, оскільки вважала, що це не входить до її обов'язків. Заперечуючи проти первісного позову відповідачі [PERSON] та [PERSON] та звертаюсь з зустрічною позовною заявою до [PERSON], зазначили про те, що заповіт [PERSON] від 06.11.2003 року складений з порушенням вимог щодо нотаріального посвідчення, оскільки у виконавчому комітеті Малоперещепинської сільської ради відсутнє рішення про покладення на секретаря Савлук В.М. відповідних повноважень на вчинення нотаріальних дій. Перевіряючи зазначені доводи, судом встановлено таке. Оскільки заповіт був складений 06.11.2003 року (тобто до набрання чинності ЦК України 01.01.2004 року), то до правовідносин щодо вчинення заповіту підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР 1963 року у редакції, чинній на момент їх виникнення. Так, частинами першою та другою статті 524\~ЦК Української\~РСР 1963\~року встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 541 ЦКУкраїнсько РСР, який був чинним на час складання спірного заповіту, заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Стаття 47\~ЦК Української\~РСР1963\~року передбачає, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно з положеннями статей 1, 37 Закону України «Про нотаріат», у редакції\~\~чинній на час складання спірного заповіту, у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, зокрема, посвідчення заповітів (крім секретних), вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Пунктом 2 частини другої розділу 1 «Загальні положення» Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства\~юстиції України\~від 25\~серпня 1994\~року №\~22/5 (у редакції, чинній на момент посвідчення заповіту), нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій. Відповідно до інформації, наданої Малоперещепинською сільською радою від 21.06.2018 року (т.1 а.с. 176-177) [PERSON] обіймала посади секретаря сільської ради, секретаря виконавчого комітету Малоперещепинської сільської ради з 26.01.1984 року по 25.07.2014 року. При цьому в період з 25.08.1994 року по 07.11.2003 року розпорядження про покладення повноважень (обовязків) на вчинення нотаріальних дій на секретаря сільської ради, секретаря виконавчого комітету Малоперещепинської сільської ради не видавались, рішення виконавчого комітету про покладення повноважень (обовязків) на вчинення нотаріальних дій на секретаря сільської ради, секретаря виконавчого комітету Малоперещепинської сільської ради за період з 1995 року по 2003 рік не приймались. Після перевірки книг розпоряджень сільского голови за період з 25.08.1994 року по 07.11.2003 року та книг рішень виконавчого комітету сільскої ради за період з 1995 року по 2003 рік станом на 06.11.2003 року секретарю виконавчого комітету Малоперещепинської сільської ради [PERSON] повноваження на вчинення нотаріальних дій не були надані, розпорядження, рішення про їх надання не приймалось. Таким чином, заповіт складений з порушенням вимог щодо нотаріального посвідчення, оскільки виконавчим комітетом Малоперещепинської сільської ради не було прийнято рішення (розпорядження), про покладення на секретаря сільської ради [PERSON] повноважень на вчинення нотаріальних дій. Отже, заповіт [PERSON] від 06.11.2003 року був посвідчений неуповноваженою особою, тобто посадовою особою, яка не уповноважена посвідчувати заповіти, що,в силу ст.ст. 47,48, 541 ЦК УРСР, тягне його недійсність. На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] про визнання заповіту [PERSON] від 06.11.2003 року, посвідченого секретарем Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області [PERSON] недійсним підлягають задоволенню. \~Крім того,\~ суд звертає увагу на те, що прізвища спадкоємця у заповіті та у позивача, згідно з даними зазначеними в паспорті, відрізняються. Так, заповіт складений на користь [PERSON], тоді як прізвище позивача згідно з паспортом [PERSON] Інших даних для ідентифікації особи спадкоємця, таких як число, місяць та рік народження, серія та номер паспорту, реєстраційний номер облікової картки платника податків, заповіт не містить. Тобто належних доказів того, що це одна й та сама особа, не надано, як й не надано відповідного рішення суду з цього питання або вирішення його у позасудовому порядку. Оскільки вимоги зустрічної позовної заяви підлягають задоволенню, й заповіт [PERSON] від 06.11.2003 року, посвідчений секретарем Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області [PERSON] визнаний недійсним, правові підстави для визначення Григор'єву М.Л., як спадкоємцю за вказаним заповітом, додаткового строку для прийняття спадщини після померлої [PERSON] відсутні. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст.141 ЦПК України, відповідно до вимог якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1, 3\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідачем [PERSON] на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано: - договір про надання правової допомоги від 18.05.2018 року, який нею укладений з адвокатом [PERSON], згідно якого адвокат взяв на себе зобов'язання щодо надання правової допомоги у цивільній справі № 542/1663/17 за позовом Григорєва [PERSON] до Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, [PERSON], [PERSON], третя особа Новосанжарська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийнятт спадщини (том 1 а.с. 127-130); - акт приймання-передачі від 21 травня 2018 року, згідно з яким [PERSON] була надана правова допомога шляхом складання відзиву на позовну заяву та представництва [PERSON] в судовому засіданні 21.05.2018 року, й розмір гонорару складає 3682 грн. (том 1 а.с. 131); \~ \~ \~ \~- рахунок на оплату та меморіальний ордер від 01.06.2018 року про оплату гонорару за надання правової допомоги на суму 3682 грн. (том 1 а.с. 135): - додаткова угода від 07.06.2018 року (том 2 а.с.149-150), якою були внесені зміни в пп.4.1 п.4 Договору про надання правової допомоги щодо випалти гонорару, відповідно до яких за надання правової допомоги Клієнт виплачує Адвокату гонорар, розмір якого визначається відповідно до акту приймання-передачі наданої правової допомоги. Ціна договору визначається як сукупний розмір всіх гонорарів за цим договором, згідно актів приймання-передачі наданої правової допомоги. Клієнт зобовязаний оплатити Адвокату гонорар протягом 10 банківських днів з дня ухвалення судом відповідної інстанції рішення по справ. Матеріали справи свідчать про те, що ці дії фактично вчинені представником відповідача адвокатом [PERSON]: він подав відзив на позовну заяву та приймав участь в судовому засіданні 21.05.2018 року, враховуючи наведене, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума в розмірі 2945,60 грн., виходячи з того, що судове засідання 21.05.2018 року тривало 10 хв., а не 2 години, як зазначено в опису виконаних робіт (3682 грн. - 736,40 грн), де 736,40 грн. це вартість роботи адвоката за годину. Відповідачем [PERSON] на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано: -договір про надання правової допомоги від 24.05.2018 року, який нею укладений з адвокатом [PERSON], згідно якого адвокат взяв на себе зобов'язання щодо надання правової допомоги у цивільній справі № 542/1663/17 за позовом Григорєва [PERSON] до Малоперещепинської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, [PERSON], [PERSON], третя особа Новосанжарська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийнятт спадщини (том 2 а.с. 116-119); -\~ акт приймання-передачі від 21 травня 2018 року, згідно з яким [PERSON] була надана правова допомога шляхом, зокрема, складання та направлення до Малоперещепинської сільської ради адвокатського запиту, складання зустрчної позовної заяви, й розмір гонорару за вказані послуги, складає 4418 грн. (том 1 а.с. 131); - додаткова угода від 07.06.2018 року (том 2 а.с.121-122), якою були внесені зміни в пп.4.1 п.4 Договору про надання правової допомоги щодо випалти гонорару, відповідно до яких за надання правової допомоги Клієнт виплачує Адвокату гонорар, розмір якого визначається відповідно до акту приймання-передачі наданої правової допомоги. Ціна договору визначається як сукупний розмір всіх гонорарів за цим договором, згідно актів приймання-передачі наданої правової допомоги. Клієнт зобовязаний оплатити Адвокату гонорар протягом 10 банківських днів з дня ухвалення судом відповідної інстанції рішення по справ. Матеріали справи\~свідчать,\~що ці\~дії фактично\~вчинені представником\~відповідача адвокатом\~[PERSON]:\~він подав\~зустрічну позовну заяву, складав та направляв запит до Малоперещепинської сільської ради, враховуючи наведене, суд вважає, що з Григорєва М.Л. на користь [PERSON] підлягає стягненню сума за наданнях вказаних послуг правової допоомги в розмірі 4418 грн. Виходячи з решти актів приймання передачі наданої правової допомоги, такі витрати складаються з витрат по наданню послуг представництва [PERSON] та [PERSON] в судових засіданнях.: -за 07.06.2018 року: представництво [PERSON] 2 години/1472,80 грн. (акт приймання передачі від 21.06.2018 року т.2 а.с.123); представництво [PERSON] 2 години/1472,80 грн. (акт приймання передачі від 07.06.2018 року т.2 а.с.151); -- за 17.10.2018 року: представництво [PERSON] 1500 грн. (акт приймання передачі від 17.10.2018 року т.2 а.с.124); представництво [PERSON] 1500 грн. (акт приймання передачі від 17.10.2018 року т.2 а.с.152); -за 26.11.2018 року: представництво [PERSON] 1500 грн. (акт приймання передачі від 26.11.2018 року т.2 а.с.125); представництво [PERSON] 1500 грн. (акт приймання передачі від 26.11.2018 року т.2 а.с.153); - за 10.12.2018 року: представництво [PERSON] 1500 грн. (акт приймання передачі від 10.12.2018 року т.2 а.с.126); представництво [PERSON] 1500 грн. (акт приймання передачі від 10.12.2018 року т.2 а.с.154); - за 25.02.2019 року: представництво [PERSON] 1500 грн. (акт приймання передачі від 25.02.2019 року т.2 а.с.127); представництво [PERSON] 1500 грн. (акт приймання передачі від 25.02.2019 року т.2 а.с.155). Тобто вартість таких послуг складає 6736,40 грн. за представництво кожної особи. Згідно протоколів судових засідань адвокат [PERSON] приймав участь у вказаних судових засіданнях: 07.06.2018 року (а.с. 143 т. 1),17.10.2018 року (а.с. 209 т. 1), 26.11.2018 року (а.с. 35 т.2), 10.12.2018 року (а.с. 61 т. 2), 25.02.2019 року (а.с. 92 т. 2), де, не дивлячись на два окремі договри, здійснював представництво двох відповідчів, та зважаючи на нескладну категорію справи і загальний обсяг наданих адвокатом послуг, за участь в судовому засіданні, компенсації підлягатимуть кошти на правничу допомогу в загальній сумі 6736,40 грн., які підлягають пропорційному розподілу між двома відповідачами. Тобто, на користь відповідачів [PERSON] та [PERSON] підляагає стягненню по 3368,20 грн. (6736,40 грн./2). Відповідно до частини 1\~ст. 138 ЦПК України\~витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Відповідач [PERSON], яка проживає в м.Києві, та її представник, адвокат [PERSON], робоче місце якого також знаходиться в м.Києві, просять відшкодувати їм витрати, пов'язані з переїздом з м. Києва до смт [PERSON], пов'язані з розглядом справи судом першої інстанції. Відповідно до частини 3\~ст. 138 ЦПК України\~граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Так, граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, затверджені\~постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави". Згідно зазначеної постанови у цивільних справах компенсація витрат, пов'язаних з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, її представникові не може перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження. Згідно пунктів 6, 12 "Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон", яка затверджена\~наказом Мінфіна України від 13.03.1998 року № 59, витрати на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі) з урахуванням усіх витрат, пов'язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті (п. 6). Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов'язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі на чартерні рейси; рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання; страхових полісів тощо (абзац перший пункту 12 розділу ІІ у редакції\~наказу Міністерства фінансів України від 28.07.2017 року № 669). Витрати, понесені у зв'язку з відрядженням, що не підтверджені відповідними документами (крім добових витрат), працівникові не відшкодовуються. На підтвердження витрат, пов'язаних з переїздом з м. Києва до смт [PERSON], відповідачем [PERSON] надані фіскальні чеки на придбання паливно-мастильних матеріалів від 21.05.2018 року: на суми 259,32 (том 1 а.с.108), 649 грн. (том 1 а.с. 109), 299,89 грн. (том а.с.138), 400,05 грн. (том а.с.139); 07.06.2018 року на суми: 319,50 грн., 589,11грн. (том 1 а.с.147), від 17.10.2018 року на суму: 686,05 грн.; від 26.11.2018 року на суму 199,95 грн. (том 2, а.с. 47), 812,46 грн. (том том 2 а.с.48), 200,03 грн. (том 2 а.с.49); від 10.12.2018 року на суми: 249,93 грн. (том 2 а.с.181); 540,92 грн. (том а.с. 182); 400,08 грн. (том 2 а.с.184); 200,06 грн. (том 2 а.с.185); від 25.02.2019 року на суми: 484,11 грн. (том 2 а.с.187), 489,94 грн. (том 2 а.с.188), а всього на суму 6780,40 грн. Крім того на підтвердження витрат представника адвоката [PERSON], що пов'язані з його явкою до суду 17.10.2018 року, наданий посадочний документ ПАТ «Укрзалізниця», на підтвердження переїзду з м.Києва до м.Полтави залізничним транспортом, вартість якого складає 394,20 грн. (том 1 а.с.219) Враховуючи, що законодавством про службові відрядження не передбачено відшкодування витрат на проїзд шляхом оплати витрат на придбання пального, такі витрати на суму 6780,40 грн. відшкодуванню не підлягають. Натомість підлягає відшкодуванню витрати, повязані з переїздом в розмірі вартості проїзду залізничним транспортом на суму 394,20 грн. Отже, витрати, пов'язані з розглядом справи у суді, які підлягають стягненню з позивача [PERSON]єва М.Л. на користь відповідача [PERSON] складають: витрати, що повязані з явкою суду 394,20 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу 2945,60 грн.+ 3368,2 грн., а всього 6708 грн., на користь відповідача [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4418 грн. +3368,2 грн. та судовий збір 704,80 грн., а всього 8491 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved