Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ООП Свалявської РДА, про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано на підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2015 року. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року стягнуто з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], у твердій грошовій сумі у розмірі 516 гривень. Також зазначає, що малолітній син [PERSON] на даний час проживає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, аліменти за рішенням суду не сплачує, не відвідує його та вихованням не займається, а тому станом на 01.05.2018 року утворилась заборгованість по аліментах, яка становить 23 414, 84 гривень. Зазначає, що дитина росте, разом з цим ростуть і потреби на його утримання, оскільки відповідач, є працездатним, має змогу утримувати дитину, то просить змінити (збільшити) розмір аліментів, визначених рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року та стягувати з відповідача [PERSON] в її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, і до досягнення дитиною повноліття. Крім того позивач, просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON], [INFO], відносно сина [PERSON], [INFO]., в зв'язку із ухиленням останнього від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити та позбавити батьківських прав колишнього чоловіка [PERSON] щодо їх дитини. Зазначила, що відповідач участі у житті дитини не бере, його не відвідує ні за місцем проживання, ні в дошкільному закладі, син не знає батька [PERSON], оскільки його не бачив протягом останніх років, а татом називає її теперішнього чоловіка. Крім того, просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача, у зв'язку з тим, що присудженого раніше розміру не достатньо для задоволення мінімальних потреб дитини, матеріальний стан сторін на даний час змінився, а потреби на утримання дитини зростають. Представник ООП Свалявської РДА вважає, що позов підставний, та просить його задовольнити, зазначає, що наявні підстави для позбавлення [PERSON], батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоча належним чином судом був повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, про що свідчить наявні в матеріалах справи поштові конверти та розписки на ім'я [PERSON] про виклик відповідача в судове засідання та повідомлення на офіційному сайті судової влади, про причини неявки в судове засідання не повідомив, відзиву на позов не подав, а тому суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника ООП Свалявської РДА, дослідивши матеріали справи та надані докази, беручи до уваги відсутність заперечень з сторони відповідача, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав та зміну (збільшення) розміру аліментів, підставний та підлягає задоволенню. За викладених обставин, суд провів заочний розгляд справи за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про дане судове засідання, відповідно до вимог ч. 1 ст.198, п. 1 ч.3 ст 223 ЦПК України, а тому суд зі згоди позивача постановив ухвалу 23.08.2018 року про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Згідно із ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 жовтня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Дусинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, актовий запис № 61, [PERSON] народився [INFO], його батьками зазначені: батько- [PERSON], мати - [PERSON]. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11 жовтня 2017 року, виданого виконавчим комітетом Тарновецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, актовий запис № 04, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на [PERSON]. З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім'ї встановлено, що в будинку за адресою [ADDRESS], зареєстровані та проживають батько позивача - [PERSON], [INFO], мати позивача - [PERSON], [INFO], позивач - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] та чоловік - [PERSON], [INFO], де створено задовільні матеріально - побутові умови для розвитку дитини, сім'я благополучна, матеріально забезпечена. Із висновку комісії встановлено відсутність батька [PERSON] по місцю З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім'ї встановлено, що в будинку за адресою [ADDRESS], зареєстровані та проживають батько позивача - [PERSON], [INFO], мати позивача - [PERSON], [INFO], позивач - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] та чоловік - [PERSON], [INFO], де створено задовільні матеріально - побутові умови для розвитку дитини, сім'я благополучна, матеріально забезпечена. Із висновку комісії встановлено відсутність батька [PERSON] по місцю проживання дитини, що свідчить про неналежне виконання батьківських обов'язків. дитини, що свідчить про неналежне виконання батьківських обов'язків. Згідно із довідкою № 7 від 17.05.2018 року, виданою дошкільним навчальним закладом с. Плав`є, Свалявського району Закарпатської області, встановлено, що [PERSON] сама веде догляд за своїм сином [PERSON], приводить і забирає його з ДНЗ, оплачує харчування та різні потреби дитини для перебування в закладі, відвідує батьківські збори, веде за сином належний нагляд. Батько [PERSON], за весь час, жодного разу не з'являвся, не цікавився життям дитини в ДНЗ. Син [PERSON] жодного разу не згадував про свого батька, він не знає про нього нічого, навіть про вигляд. Та обставина, що малолітній син [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем [PERSON] та перебуває на її повному утриманні, підтверджується довідкою № 705 від 26.04.2018 року виданою Дусинською сільською радою, Свалявського району, Закарпатської області та довідкою № 706 від 26.04.2018 року виданою Дусинською сільською радою, Свалявського району, Закарпатської області. Відповідно до висновку Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області №01-18/286 від 21.08.2018 року, про доцільність позбавлення батьківських [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO], вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO]. Такий висновок в сукупності з іншими доказами суд оцінює як належний та допустимий доказ, який свідчить про ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов'язків. Матеріалами справи встановлено, за відсутності заперечень з сторони відповідача [PERSON], що останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно їхнього малолітнього сина [PERSON], не відвідує його та матеріально не допомагає, не цікавиться його здоров'ям, фізичним та духовним розвитком. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів та відсутністю заперечень зі сторони відповідача. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Такі обставини, що свідчать про ухилення відповідача [PERSON], який є батьком неповнолітнього сина [PERSON], від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає доведеними. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини суд доходить наступного висновку. На підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 21 січня 2014 року, справа 306/3314/13-ц, видано виконавчий лист № 2/306/117/14, яким з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 516, 00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 09 грудня 2013 року, і до досягнення дитиною повноліття. З наданого розрахунку заборгованості по аліментам у боржника [PERSON], встановлено, що заборгованість за період з 09.12.2013 року по 01.05.2018 року, складає 23 414 (двадцять три тисячі чотириста чотирнадцять) гривень 84 копійки. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Суд, при визначені розміру та способу стягнення аліментів на дитину, враховує обставини, що передбачені ч. 1 ст.182 СК України, а також ч. 2 ст. 182 СК УКраїни, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахуванням обсягу доказів, досліджених в судовому засіданні, доводи позивача, відсутність заперечень з боку відповідача, суд вважає доведеною підставу для зміни розміру раніше визначених аліментів. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми, якими врегульовано обов'язок батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. А тому, у новому розмірі аліменти слід стягувати з дня набрання рішенням суду законної сили. Аналізуючи зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, відсутність заперечень з боку відповідача, суд доходить висновку, що слід збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача. При цьому визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати на утримання дитини, суд виходить з принципу добросовісності, справедливості та розумності, крім того, враховує обов'язок щодо участі в утриманні дітей обох батьків, матеріальне становище відповідача та, враховуючи законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, доходить висновку, що позов слід задовольнити повністю, а саме, слід позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] та змінити розмір присуджених до стягнення аліментів, що визначенні в твердій грошовій сумі у розмірі 516 грн. щомісячно, визначивши розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, з'ясовані по справі обставини свідчать, що задоволеного пред'явленого позову, як в частині позбавлення батьківських прав так і в частині збільшення розміру аліментів, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, вирішуючи даний спір суд доходить висновку, що такі позовні вимоги заявлені в якнайкращих інтересах дитини та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується вимоги ч.6 ст.141 ЦПК України, та враховуючи що позов задоволено повністю, доходить висновку, що з відповідача слід стягнути позивача [PERSON] суму сплаченого нею судового збору в розмірі 1409,60 грн. Крім того, суд роз'яснює сторонам положення статті 192 СК України, яка передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного,

Outcome: approved