Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Волинське обласне управління АТ "Ощадбанк" звернулось в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON], які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], про виселення з житлового приміщення із зняттям з реєстраційного обліку. Свій позов мотивує тим, що відповідно до умов укладеного кредитного договору № 3600 від 14 грудня 2007 року, ВАТ «Державний ощадний банк України» надав кредит [PERSON] в сумі 270000 грн. під 16,5 % процентів річних з остаточним терміном повернення не пізніше - -13 грудня 2017 року. З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором, 14 грудня 2007 року між Банком та [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4720, відповідно до якого в іпотеку банку передано трьохкімнатну квартиру №4, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS]. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав умови договору належним чином, 08 серпня 2013 року Луцьким міськрайонним судом вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на трьохкімнатну квартиру №4, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS]. Як стало відомо позивачу, в вищезазначеній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], та неповнолітні [PERSON], [PERSON], які добровільно відмовляються виселитись з вказаного приміщення. Враховуючи наведене, просить суд виселити відповідачів, з трьохкімнатної квартири №4, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку, а також стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 22 травня 2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Службу у справах дітей Луцької міської ради. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутності, не заперечував щодо постановлення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 серпня 2013 року, вирішено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 3600 від 14 грудня 2007 року в сумі 313414 грн. 90 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трьохкімнатну квартиру № 4, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., яка знаходиться по [ADDRESS] та належить [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Прокопчук В.І. 13 травня 2003 року за № 4-947, зареєстрованого Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» за № 6871 в книзі 20д та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26 травня 2013 року за № 970482 шляхом продажу квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з довідки місцевого обчислювального центру від 10 грудня 2013 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 15). Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Луцької міської ради № 842-6 від 12 грудня 2007 року, дозволено [PERSON] заставити квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Крім того, згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно п. 43 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке: згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 Житлового кодексу України, ст.ст. 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2013 року за вихідними №№ 26-2-1118/6427 та 26-2-1119/6428 [PERSON], та [PERSON] направлялись листи з вимогою в добровільному порядку звільнити трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Таким чином, з огляду на вищенаведене, вимога позивач про виселення [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з трьохкімнатної квартири №4, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., яка знаходиться в [ADDRESS] з зняттям з реєстраційного обліку, є підставною та підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача стягнути в користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved