Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Виклад позиції позивача. Позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого виконавчим комітетом Немирівської міської ради Вінницької області від 01.03.1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради № 34 від 26.02.1999 року на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] . Згідно домової книги у вказаному будинку зареєстрована відповідач [PERSON] . Однак, відповідач [PERSON] не проживає в житловому приміщенні з 16 вересня 2010 року та по даний час. Не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени його сім`ї відповідачу не чинили. Позивач має намір виписати відповідача із будинку та зняти її з реєстрації, однак у позасудовому порядку він не має можливості це здійснити. Такі обставини й стали підставою звернутися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Заяви, клопотання позивача, відповідача Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Від представника позивача, адвоката Нечепуренка Г.І. надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Заяв та клопотань пов`язаних із розглядом справи від відповідача [PERSON] до суду не надходило. Відзив на позов із викладенням своїх заперечень, відповідно до норм діючого ЦПК України, до суду не подавала, заяв про визнання нею позовних вимог чи відкладення розгляду справи до суду не надходило, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 18.12.2019 року. Процесуальні дії у справі Відповідно до ухвали судді від 18.12.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.02.2020 року. 02.12.2019 судом здійснювався запит до відділу УДМС України у Вінницькій області з метою встановлення місця проживання відповідача, а тому ухвалу суду 18.12.2019 року було направлено на адресу відповідача разом з копією позовної заяви, додатками до неї та повісткою про повідомлення про розгляд даної справи, які отримані відповідачем про що свідчить зворотне поштове повідомлення. Ухвалою суду від 05.02.2020 року було закрито підготовче судове засідання, а справу призначено до судового розгляду на 21.02.2020 на 10.30 год. З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів, 21.02.2020 року на веб - порталі "Судова влада" судом розміщено оголошення про відкладення справи розглядом. Ухвалою суду від 12.03.2020 року було вирішено провести заочний розгляд та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у судові засідання 21.02.2020 року, 12.03.2020 року не з"явилася, відзив на позовну заяву не подавала. Відповідно до ч.3ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлені належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Тому, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Відповідно до п. 1 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Паспортними даними засвідчується особа позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] (6,7). Свідоцтвом про право власності на житловий будинок належить житловий будинок виданого виконавчим комітетом Немирівської міської ради Вінницької області від 01.03.1999 року на підставі рішення виконавчого комітету Немирівської міської ради № 34 від 26.02.1999 року на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] (а.с.11).Копією домової книги підтверджується реєстрація відповідача у житловому будинку [ADDRESS] (а.с.12-14). Актами обстеження по факту проживання особи на території Немирівської ОТГ підтверджується, що [PERSON] з 16.09.2010 року у житловому будинку не проживає (а.с.10,11). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення по справі і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1,2,7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Обставин щодо створення відповідачу будь-яких перешкод у проживанні в спірному житловому приміщенні або про поважність причин власної відсутності відповідачем [PERSON] не заявлено. Враховуючи наведене та вимоги діючого законодавства, а також те, що позивач, як власник нерухомого майна має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, відповідач створює позивачу перешкоди у здійсненні нею свого права користування та розпорядження особистим нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати житловий будинок за власним розсудом, наразі відповідач [PERSON] не є співвласником даного житлового приміщення, а також фактично відсутня у зазначеному будинку протягом 10 років, а тому сукупність встановлених обставин визначає застережені законом підстави визнання відповідача особою, яка втратила право користуванням житловим будинком, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у межах заявлених вимог. Висновки суду Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає доведеним факт належності позивачу [PERSON] праві приватної власності житлового будинку по [ADDRESS] . Беручи до уваги перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування будинком з господарчими будівлями по [ADDRESS] , оскільки без поважних причин понад 10 років не проживає в помешканні за місцем реєстрації, тобто, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню відповідно до ст.ст. 163, 71 ЖК України, в яких йдеться про те, що при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Враховуючи викладене,

Outcome: approved