Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач 21.09.2017 року звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати відповідача батьком дитини - [PERSON], [INFO], уродженця м. Кривого Рогу, громадянина України; внести зміни в актовий запис про народження № 121 від 24 березня 2015 року, здійсненого Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, записавши в графі "Батько" - [PERSON], громадянин України, в графі "Прізвище, ім'я, по батькові" - [PERSON], з видачею нового свідоцтва про народження; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини; стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн. та витрати на правову допомогу при підготовці матеріалів для подання позову до суду в сумі 2 560,00 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вони з відповідачем з літа 2013 року по серпень 2014 року проживали разом однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], без реєстрації шлюбу та знаходилась у близьких стосунках. У період спільного проживання вона завагітніла і [INFO] року народився син - [PERSON], якого 24.03.2015 року позивач зареєструвала у Інгулецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис № 121 та видано свідоцтво про народження серія [NUMBER]. Так як шлюб між сторонами не був офіційно зареєстрований, а спільної заяви подано не було, то ім'я та по-батькові дитини у книзі реєстрації народжень було записано відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, а у графі «Батько» було записано ім'я та по батькові Відповідача ([PERSON]), а прізвище вказано Позивача ([PERSON]), за її вказівкою. Після того як відповідач дізнався про вагітність позивача, він повідомив, що буде допомагати, а тому почав надавати посильну матеріальну допомогу. Під час вагітності позивача, вони разом ходили в медичні установи, у тому числі і у перші місяці вагітності відповідач дбав про здоров'я позивача, відвідував її у лікарні, визнавав себе батьком майбутньої дитини. Під час вагітності позивача, у серпні місяці 2014 року, Відповідача було призвано до лав збройних сил України на час проведення антитерористичної операції (АТО). Після чого, ще деякий час сторони підтримували стосунки та, за можливості, спілкувалися у телефонному режимі. Але, перед самим народженням дитини, з не зрозумілих причин, будь-які засоби зв'язку у сторін були відсутні, а спроби зв'язатися не давали бажаного результату. Стосунки сторін, після народження дитини припинилися, відповідач відмовився визнавати себе батьком дитини, але існування між сторонами інтимних стосунків у вказаний період, відповідач не оспорював. На даний момент позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки не працює та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, від відповідача не отримує ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, і в добровільному порядку надавати її він не збирається, хоча має матеріальну можливість, відомостей щодо інвалідності, інших аліментних зобов'язань не має. Разом з тим, відповідач є працездатною особою, який працює і з урахуванням його доходів, має можливість виплачувати аліменти. 22.09.2017 року судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі ст.122 ЦПК України (у редакції закону від 18.03.2004 № 1618-IV чинної на час вчинення процесуальної дії), з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який отримано 10.10.2017 року. Відповідно до наданої відповіді відповідач з 20.12.2005 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] /а.с.22/. Згідно з частиною 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи /а.с.62/. Від відповідача відзив на позов не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 11.10.2017 року, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем проживання (перебування). У відповідності до норм частини 1, 2 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. В даному випадку судова кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату за закінченням встановленого строку зберігання /а.с.35-36,42-43,49-50,56-57,60-61/, тому суд, на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважає її врученою. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] Від фактичних шлюбних відносин мають сина [PERSON], [INFO], про що 24.03.2015 року Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області зроблено відповідний актовий запис 121. Матір'ю дитини записана - [PERSON], відомості про батька внесені відповідно до ст.135 ч.1 СК України зі слів матері - [PERSON]. Відповідно до акту від 28.07.2017 року (а.с11) [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS], разом з [PERSON] з червня 2013 року по червень 2014 року. Статтею 125 Сімейного кодексу України передбачено, що, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. З частини 1 статті 135 СК України вбачається, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ст. 147 Сімейного кодексу України по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, який отримав позовну заяву і мав достатній час для зазначення/надання доказів щодо спростування обставин, які викладені в позові, таких дій не зробив і не спростував та не поставив під сумнів ті обставини, які були зазначені позивачем. Отже, суд знаходить, що стороною позивача батьківство відповідача відносно дитини [PERSON], [INFO] є доведеним. Згідно ст.134 Сімейного Кодексу України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом МЮ України від 12.01.2011 № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Крім того, враховуючи, що батьківство відповідача [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] доведено, позивач та відповідач у шлюбі не перебували, проживають окремо, дитина знаходиться на утриманні матері /а.с.11/, позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років /а.с.12,13/, окрім допомоги на дитину, інших джерел доходу не має; відповідач працездатний та зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини, тому суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача в розмірі ? частки з усіх видів його заробітної плати (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка частково сплатила судовий збір, а частково - на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» - звільнена від сплати судового збору, згідно з ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а в розмірі 704,80 грн. - підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Крім того, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати на правову допомогу при підготовці матеріалів для подання позову до суду в сумі 2 560,00 грн.

Outcome: approved