Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду до відповідача Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСКО-ГРУП» ( далі - Вінницька філія ТОВ «ОСКО-ГРУП») про визнання договору про надання інформаційно-консультаційних послуг недійсними, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.03.2013 було укладено договір № 80/13 між [PERSON] та Вінницькою філією ТОВ «ОСКО-ГРУП» про надання інформаційно-консультаційних послуг з працевлаштування за кордоном. Згідно п 1.1. даного договору, замовник замовляє, а виконавець приймає на себе обов'язки щодо надання замовнику інформаційно-консультаційних послуг у відповідності до договору. Вартість надання таких послуг складає 7500 грн., строк дії з місяці з 27.03.2013 до 27.06.2013. Свої зобов'язання на відміну від відповідача позивач виконав у повному обсязі, сплативши кошти у розмірі 7500 грн., а відповідач обумовлені договором зобов'язання не виконав, чим [PERSON]. матеріальну шкоду на вищезазначену суму. Позивачу також завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінює у 5000 грн. Позивач у судовому засіданні змінив позовні вимоги, просив суд розірвати дію договору, з підстав викладених у позові. У разі неявки відповідача просив слухати справу з винесенням заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не направив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Згідно з спеціальним витягом з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «ОСКО-ГРУП» зареєстровано по вул. Байди Вишневецького, 47 Соснівського району м. Черкас, куди і були направлені судові повістки. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Судом установлено, що 30.03.2013 між [PERSON] та Вінницькою філією ТОВ «ОСКО-ГРУП» було укладено договір № 80/13 про надання інформаційно-консультаційних послуг з працевлаштування за кордоном (а.с. 7). Згідно п 1.1. даного договору, замовник замовляє, а виконавець приймає на себе обов'язки щодо надання замовнику інформаційно-консультаційних послуг у відповідності до договору. Вартість надання таких послуг складає 7500 грн., строк дії з місяці з 27.032013 до 27.06.2013. Свої зобов'язання передбачені п.п. 5.1-5.5 договору [PERSON] виконав у повному обсязі надавши інформацію необхідну для якісного виконання послуг та сплативши кошти у розмірі 7500 грн., що підтверджується актом здачі - прийняття робіт № 80/13 від 30.03.2013 (а.с. 8). Відповідач взяті на себе за вказаним договором зобов'язання не виконав, обумовлені послуги на протязі строку дії договору не надав, та ввівши в оману позивача запропонував йому у день укладення договору підписати акт здачі - прийняття робіт, хоча не надав послуги передбачені договором. Згідно п. 9.1 договору, у випадку порушення своїх зобов'язань, сторони несуть відповідальність, визначену даним договором та чинним законодавством України. Порушення зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 03.06.2014 дана цивільна справа передана на розгляд Пирятинському районному суду Полтавської області у зв'язку із закінченням п'ятирічного строку на посаді судді Гребінківського районного суду Полтавської області Татіщевої Я.В. та відсутністю інших суддів уповноважених на судовий розгляд справ. 02.04.2014 ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області ТОВ «ОСКО-ГРУП» м. Черкас було залучено в якості співвідповідача по справі. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є, в тому числі і умови, що визначені законом як істотні. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. Згідно з приписами ч. 1 ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Враховуючи, що відповідач по справі порушив умови договору, на протязі трьох місяців, не виконавши свої зобов'язання, на які розраховував позивач після того, як передав кошти у сумі 7500 гривень, внаслідок чого завдано шкоди його інтересам, що є достатньою підставою для розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Згідно із ч. 4 ст. 653 цього кодексу сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, оскільки після розірвання угоди обов'язок виконавця припиняється, у зв'язку з чим у відповідача відпала підстава володіти частиною коштів позивача, які він йому передав у рахунок надання послуг та здійснення інших витрат на виконання укладеного договору. Щодо стосується вимог позивача про стягнення з відповідача компенсації моральної шкоди у розмірі 5000 грн. то в цій частині повинно бути відмовлено з огляду на наступне. Сторони перебували у договірних правовідносинах, які не передбачали стягнення моральної шкоди. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 440 1 ЦК та іншим законодавством, яким встановлено відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, що підпадають під дію Закону від 12 травня 1991 р. N 1023-XII "Про захист прав споживачів" чи інших законів, якими врегульовано такі зобов'язання і передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами в розглядуваній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються державні органи, підприємства, установи, організації, громадські організації та громадяни, які звернулися у випадках, передбачених законодавством, із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб, а також споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial