Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

До Рівненського міського суду звернулася [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Уточнивши свої позовні вимоги позивач просить визнати незаконними та скасувати накази генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» [PERSON] № 84-к від 21 червня 2018 року в частині виведення із штатного розпису посади заступника генерального директора з комерційних питань та № 112-к від 22 серпня 2018 року про звільнення [PERSON] з посади заступника генерального директора з комерційних питань та поновити її на роботі з 24 серпня 2018 року; стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 серпня 2018 року по день постановлення судом рішення. Також просить суд в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити рішення суду до негайного виконання. В обґрунтування позовних вимог вказала на те, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, 21.06.2018 року була попереджена про скорочення чисельності працівників, а 22.08.2018 року звільнена із займаної посади заступника генерального директора з комерційних питань у зв"язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Разом з тим, позивачці не було запропоновано наявні вакантні посади на підприємстві, вважає її звільнення сталося через особисте неприязне ставлення до неї як колишньої дружини керівника підприємства - [PERSON], пов"язане із розірвання шлюбу та поділом майна подружжя, незважаючи на те, що позивач є засновником товариства. 19.10.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, що призвели до необхідності скорочення штату і видання наказу №84-к від 21.06.2018 року "Про внесення змін до штатного розписута скорочення чисельності працівників". Переведення на іншу роботу позивачу не пропонувалось, оскільки у відповідача були відсутні вакансії, позивач не залишився без засобів для існування, оскільки на час звільнення їй була призначена пенсія за віком. При звільненні позивача були дотримані всі вимоги законодавства про працю. 07.11.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив, зазначає, що роботодавець на власний розсуд прийняв рішення, хто підлягає звільненню, їй не запропоновано іншої посади, а отже звільнення є незаконним. 18.10.2019 року від представника відповідача до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що у позивача відсутня кваліфікація і необхідний досвід роботи для заміщення посад головного бухгалтера і консультанта по ЗЕД і тому ці посади її не пропонувались. Щодо професій охоронника, прибиральниці та машиніста крана - це робітничі професії нижчої кваліфікації, ніж у позивача. Таким чином, у відповідача були відсутні вакансії, які б відповідали професії чи спеціальності позивача, тому інша робота на підприємстві їй не пропонувалась. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Курганська О.В. позов підтримали та, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини і підстави, а також на надані сторонами письмові докази, просять суд визнати незаконними та скасувати накази генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» [PERSON]. № 84-к від 21 червня 2018 року в частині виведення із штатного розпису посади заступника генерального директора з комерційних питань та № 112-к від 22 серпня 2018 року про звільнення [PERSON] з посади заступника генерального директора з комерційних питань та поновити її на роботі з 24 серпня 2018 року; стягнути з відповідача на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 серпня 2018 року по день постановлення судом рішення, що станом на 23 жовтня 2019 року становить 1632792,20 грн., в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допустити рішення суду до негайного виконання. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» (далі - ТзОВ «ВП «АКВАТОН») [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, та висловлені у судовому засіданні, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 05 травня 1991 року була прийнята на роботу у фірму «АКВАТОН» (у подальшому перейменована на ТзОВ «ВП «АКВАТОН») на посаду діловода (запис у трудовій книжці № 19, наказ № 3 від 30 квітня 1991 року), де працювала на різних посадах, а з 19 березня 2012 року - на посаді заступника генерального директора з комерційних питань, згідно наказу № 24-к від 19 березня 2012 року (а.с.13-15). Як слідує зі Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН», копія якого була досліджена судом, [PERSON] є учасником ТзОВ «ВП «АКВАТОН» з розміром частки 10%.(а.с.28) 21 червня 2018 року по ТзОВ «ВП «АКВАТОН» було видано наказ № 84-к «Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників», яким з 02 липня 2018 року були внесені зміни у штатний розпис ВП «АКВАТОН» та виведено наступні посади: заступника генерального директора з комерційних питань; заступника генерального директора із зовнішньо-економічних питань; начальника виробництва обмотувальної дільниці; начальника виробництва столярної дільниці; вантажника - одну штатну одиницю; одну штатну одиницю лицювальника-плиточника; водія - одну штатну одиницю; підсобного працівника - одну штатну одиницю; прибиральника виробничих приміщень - одну штату одиницю. Інспектору з кадрів [PERSON] в термін до 21 червня 2018 року було наказано надати списки працівників, які підпадають під скорочення, з урахуванням переваг залишення на роботі, передбачених чинним законодавством (пункт 2 наказу № 84-к), в термін до 23 червня 2018 року включно, вручити всім працівникам, які підпадають під скорочення для письмового ознайомлення Повідомлення про скорочення із копією даного наказу (пункт 3 наказу № 84-к), а також запропонувати всім працівникам, які підлягають під скорочення, переведення за їх згодою на вакантні посади та професії. У разі відмови від переведення або відсутності вільних вакантних посад підготувати документи для скорочення відповідних працівників та звільнення їх на підставі п.1 ст.40 КЗпП України з 08 серпня 2018 року (пункт 4 наказу № 84-к) (а.с.8). Як слідує з повідомлення про наступне звільнення відповідно до наказу № 84-к від 21 червня 2018 року, що було вручено позивачу 23 червня 2018 року, відповідач не пропонував позивачу перейти, за її згодою, на іншу роботу. Відповідач запропонував позивачу очолити польську фірму ТОВ «Акватон-Електро» з метою організації реалізації продукції виробництва товариства на території Польщі (а.с.66) Згідно із штатними розписами на 2018 та 2019 роки по ТзОВ «ВП «АКВАТОН» посади у польській фірмі не входять до штатного розпису ТзОВ «ВП «АКВАТОН». Наказом № 112-к від 22 серпня 2018 року [PERSON] , заступник генерального директора з комерційних питань була звільнена 23 серпня 2019 року з роботи у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.9). Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому, згідно вимог частини другої статті 40 КЗпП України, звільнення з підстави, зазначеної у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Із приписів статті 5-1 КЗпП України вбачається, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Частиною першою статті 40, частин першою та частиною третьою статті 49-2 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Тобто, обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, і за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення.Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 487/6407/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 р. по справі № 800/538/17. Натомість, як слідує з досліджених письмових доказів, рух кадрів по ТзОВ «ВП «АКВАТОН» вказує на те, що у товариства була можливість в період з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договорузапропонувати позивачу вакантні посади, чого відповідачем зроблено не було. Так, прийняття та переведення працівників на підприємстві проводилося до попередження позивача про звільнення, в період дії такого попередження та після її звільнення. Зокрема, в період з дня попередження про скорочення посади до дня розірвання трудового договору: наказом № 101-к від 31.07.2018 р. «Про прийняття прибиральниці»; наказом № 117-к від 22.08.2018 р. «Про переведення на посаду машиніста крана»; наказом №118-к від 22.08.2018 р. «Про переведення на посаду консультанта по ЗЕД». А тому інформацію, викладену у листі ТзОВ «ВП «АКВАТОН» № 74 від 15 лютого 2019 року про відсутність вакантних посад суд до уваги не приймає як таку, що є недостовірною, оскільки вона спростовується сукупністю інших належних, допустимих та достовірних доказів. Відповідно до вимог статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Для визначення працівників, які мають переваги у залишенні на роботі при скороченні штатів, роботодавець робить порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації працівників, в процесі якого, як правило, враховуються наступні обставини: наявність відповідної освіти, післядипломної освіти, документів про підвищення кваліфікації, відсутність дисциплінарних стягнень, наявність заохочень за успіхи в роботі, отримання премій за виконання особливо важливих робіт, відсутність прогулів, відпусток без збереження заробітної плати, тривалого перебування на лікарняних листках, зауважень з боку адміністрації щодо строків і якості виконуваних завдань, обсяги виконуваних робіт. Суд, зокрема, звертає увагу на те, що наказом № 118-к від 22 серпня 2018 року «Про переведення» у штатний розпис ТзОВ «ВП «АКВАТОН» була введена посада консультанта з зовнішньоекономічної діяльності і на цю посаду, з посиланням на наказ № 84-к від 21 червня 2018 року «Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників», була переведена, за її згодою, заступник генерального директора по ЗЕД [PERSON] , чия посада була скорочена згаданим наказом № 84-к. Відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про проведення порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці, а також врахування при звільненні працівників переважного права на залишення на роботі. Разом з тим, в матеріалах справи містяться відомості, які свідчать про тривалий безперервний стаж роботи [PERSON] , які повинні враховуватись роботодавцем при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації працівників згідно ч.2 ст.42 КЗпП України. При ухваленні рішення суд враховує наказ № 84-к «Про внесення змін до штатного розкладу та скорочення чисельності працівників» від 21 червня 2018 року,яким з 02 липня 2018 року були внесені зміни у штатний розпис ВП «АКВАТОН» яким була скорочена та виведена із штатного розкладу підприємства посада заступника генерального директора з комерційних питань, позивач просив скасувати наказ № 84-к в частині виведення із штатного розпису посади заступника генерального директора з комерційних питань. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відповідачем надано суду докази затвердження штатних розписів та внесення в них відповідних змін. Підстав для скасування наказу № 84-к в частині виведення із штатного розпису посади заступника генерального директора з комерційних питань судом не встановлено, а тому в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити. Приписами абзацу 2 статті 19 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язано діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантується громадянам захист від незаконного звільнення. Отже, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України, статті 240-1 КЗпП України та статті 4 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982» дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Саме такі правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року по справі № 6-33цс14. Оскільки звільнення [PERSON] було проведено всупереч вимогам чинного трудового законодавства та без законної на те підстави, вона має бути поновлена на роботі в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» на посаді заступника генерального директора з комерційних питань з 24 серпня 2018 року. Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно наданого позивачем розрахунку, за період вимушеного прогулу, а саме з 24 серпня 2018 року по 23 жовтня 2019 року, стягненню підлягає середній заробіток у розмірі 1632792,20 грн. Оскільки вказаний розрахунок проведено позивачем згідно довідки про доходи № АК000000033 від 23 серпня 2018 року (а.с.17) та відповідно до вимог статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, він приймається судом до уваги при вирішенні спору. За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 24 серпня 2018 року по 23 жовтня 2019 року у розмірі 1632792 гривні 20 копійок. При цьому, відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. За таких обставин, суд вважає необхідним допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі [PERSON] на посаді заступника генерального директора з комерційних питань та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «АКВАТОН» на користь [PERSON] середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць. Згідно п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від плати судового збору при зверненні до суду. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2114 гривень 40 копійок.

Outcome: partial