Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що житловий будинок № 18 по вул. Поштовій в с. Іванівка, 1960 року побудови, належав до майна колгоспного двору, на час припинення якого його членами були вона та її чоловік [PERSON], які набули право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору в рівних частках. Її дочка [PERSON] з онуком [PERSON], [INFO] вибули з двору в місто Ірпінь і станом на 15 квітня 1991 року втратили право на майно двору. 8 лютого 2014 року [PERSON] помер, спадщину після смерті якого прийняла вона, його дружина, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцем за законом першої черги, яка в силу ч.1 статті 1272 ЦК України вважаються такою, що спадщину не прийняла є дочка спадкодавця [PERSON]. [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності на імя померлого не видала, що позбавляє її можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Реєстрація права власності на вищевказаний житловий будинок не проводилася. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, вказаний будинок літера «А» загальною площею 63,0 кв. метри, житловою площею 40,4 кв. метри, вартістю 118937 гривень. Господарські будівлі та споруди: погріб під частиною будівлі літер «В/п», прибудова літер «а», сарай-прибудова літер «Б», сарай літер «Б», навіс літер «б1», сарай-прибудова літер «в», літня кухня літер «В», сарай-прибудова літер «в1», колодязь питний №1, огорожа №2, ворота з хвірткою №3. Земельна ділянка під будинком не приватизована. Позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті 8 лютого 2014 року чоловіка [PERSON] на ? частину вказаного житлового будинку та право власності на ? частину вищевказаного житлового будинку, як частку в майні колгоспного двору. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявилися, подали до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримують та просять справу розглядати у їх відсутність (а. с. 38, 39). Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради (а. с. 35). Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву відповідача [PERSON] сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 та довідки [PERSON] сільської ради, житловий будинок № 18 по вул. Поштовій в с. Іванівка, 1960 року побудови, належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) членами двору були позивач та її чоловік [PERSON] які відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) набули право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору в рівних частках, кожен на ? частину. Проте, свідоцтво про право власності [PERSON] сільською радою на вищевказаний будинок на імя [PERSON] та позивачки не видавалось (а.с. 11-16), реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а.с. 44) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні(а.с. 41). Також в 1986-1990 роки членами двору були дочка останніх [PERSON] (до одруження [PERSON]) [PERSON] з онуком [PERSON], [INFO], які згодом відповідно до виписки за 1991-1995 роки вибули з двору та після вибуття із вказаного двору не зверталися за витребуванням частки з майна колгоспного двору, і через сплив трирічного строку давності, передбаченого статтею 71 ЦК України (1963 р.), втратили право на її витребування. 8 лютого 2014 року [PERSON] помер, спадщину після смерті якого прийняла його дружина [PERSON] відповідно до ст. ст. 1223 ч. 2, 1261, 1269, 1270 ЦК України, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк. Спадкоємець за законом першої черги, дочка спадкодавця [PERSON], в силу ч.1 статті 1272 ЦК України, вважається такою, що спадщину не прийняла. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) загальна площа вказаного будинку - 63,0 кв. метри, житлова площа 40,4 кв. метри, вартість 118937 гривень (а.с. 18-22). Земельна ділянка під будинком не приватизована (а. с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до статті 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та позивач за життя набули право власності на вказаний житловий будинок, як члени колгоспного довору, кожен на ? його частину, а після смерті 8 лютого 2014 року [PERSON], позивач набула також право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку, і оскільки відповідачем позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved