Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивач [PERSON] у березні 2014 року пред'явив до суду позов до відповідача Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Донбас» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 січня 2014 року по 04 березня 2014 року, та відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 гривень. Обгрунтовує позов тим, що наказом № 18-к від 16 січня 2014 року його було звільнено з роботи за угодою сторін, однак належні йому при звільненні суми в розмірі 6302 гривні, які підлягали до виплати в день звільнення, виплачені частково - 3151,79 гривень 25 лютого 2014 року та решту 3151,79 гривень 04 березня 2014 року. Крім цього, такими діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яку він вбачає в тому, що на деякий час залишений без коштів, не міг спланувати свій бюджет, своєчасно придбати продуктів харчування, предметів першої необхідності, ліків, одягу тощо, не має можливості здійснювати оплату за комунальні послуги. Все це змусило його докладати додаткових зусиль до організації свого звичного способу життя, шукати додаткових заробітків тощо. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав із викладених у позовній заяві мотивів. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Донбас» Саприкіна О.В. в судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що невиплата належних сум при звільненні позивачу в день звільнення зумовлена особливостями організації роботи та фінансування товариства, тому не заперечила проти стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, а в частині відшкодування моральної шкоди просила відмовити, оскільки відповідачем не доведено, що йому заподіяно такої шкоди, на її обґрунтування позивач не надав жодних доказів. Затримка виплати належних при звільненні сум мала місце протягом нетривалого часу. Однак під час виступу в судових дебатах представник відповідача Саприкіна О.В. проти задоволення позову заперечила в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що вини відповідача у несвоєчасному розрахунку при звільненні позивача немає, оскільки Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Донбас» фінансується з державного бюджету. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 09 квітня 2012 року на підставі наказу № 197-к [PERSON] прийнятий на роботу в Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Донбас» на посаду гірничого робітника під землею, тимчасово на 2 місяці, 23 травня 2012 року зарахований до штату постійно та наказом № 18-к від 16 січня 2014 року звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що слідує з трудової книжки позивача та сторонами в судовому засіданні не оспорювалось. У день звільнення розрахунку з [PERSON] Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Донбас» не провело, зокрема, як слідує з довідки від 09 квітня 2014 року, сума належних [PERSON] при звільненні сум становила 6303 гривні 58 копійок, які виплачені йому 25 та 26 лютого 2014 року та станом на 01 березня 2014 року заборгованість перед [PERSON] відсутня. Відповідно до платіжного доручення № 2498 від 25 лютого 2014 року Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Донбас» переведено на рахунок АБ «Укргазбанк» 4494507,52 гривень, призначення платежу - заробітна плата за січень 2014 року, з яких згідно з реєстром на зарахування сум зарплати в Украгазбанк перерахована до виплати [PERSON] сума становить 3151,79 гривень. Згідно з платіжним дорученням № 2566 від 26 лютого 2014 року Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Донбас» переведено на рахунок АБ «Укргазбанк» 4140991,42 гривень, призначення платежу - заробітна плата за січень 2014 року, з яких згідно з реєстром на зарахування сум зарплати в Украгазбанк перерахована до виплати [PERSON] сума становить 3151,79 гривень. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не заперечив, що заробітну плату він отримує в АБ «Укргазбанк», однак суми по 3151,79 гривень отримані ним на рахунок у вказаному банку 25 лютого 2014 року та 04 березня 2014 року. З цих підстав просить стягнути середній заробіток за час затримки з дня звільнення по 04 березня 2014 року. Разом з тим на підставі наданих представником відповідача судом установлено, що сума в розмірі 4140991,42 гривень, у тому числі 3151,79 гривень перерахованих до виплати [PERSON] оплачені Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Донбас» 26 лютого 2014 року, про що є відповідна відмітка банку на платіжному дорученні № 2566. За вказаних обставин відповідач не може відповідати за дії банку, пов'язані з переведенням коштів на рахунки клієнтам. З цих підстав судом установлено, що остаточний розрахунок із позивачем, який мав бути проведений у день звільнення - 16 січня 2014 року здійснено відповідачем 26 лютого 2014 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у встановлений строк підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, зробленим у Постанові від 3 липня 2013 року в цивільній справі № 6-64цс13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Таким чином судом установлено наявність правових підстав для виконання відповідачем обов'язку зі сплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 8 цієї Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Як убачається з довідки від 11 квітня 2014 року, виданої Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Донбас», кількість робочих днів за період з 17 січня 2014 року по 26 лютого 2014 року становить 28. З довідки Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Донбас» від 09 квітня 2014 року слідує також, що середньоденний заробіток [PERSON] за період з листопада по грудень 2013 року, тобто за останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню, становить 205,38 гривень. За вказаних обставин, з урахуванням визначеного законом порядку обчислення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, до стягнення з відповідача у користь позивача підлягає 5750,64 гривень (205,38 гривень х 28 робочих днів). При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, враховуючи вимоги ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, виходить з того, що Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Донбас» допустило порушення законодавства про працю, які виразились у невиплаті [PERSON] належних йому при звільненні сум у день звільнення - 16 січня 2014 року. Однак протягом наступного місяця вони виплачені в повному обсязі. [PERSON] не надав суду ніяких доказів про те, що він зазнав моральної шкоди. Наявність такої шкоди обґрунтовував тим, що не міг у достатній мірі планувати свій бюджет, що створювало йому незручності, змушений шукати роботу. За таких обставин судом не встановлено, що внаслідок несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні позивач зазнав моральних страждань, втратив нормальні життєві зв'язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім цього суд враховує, що позивач звільнений з роботи за згодою сторін, правомірності його звільнення не оспорював, а тому та обставина, що він змушений шувати роботу не може бути розцінена як заподіяння йому відповідачем моральної шкоди. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені судом докази, норми чинного законодавства та правові висновки Верховного Суду України, викладені у рішенні, прийнятому за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яке відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, суд приходить до переконання що порушені права позивача [PERSON] підлягають захисту шляхом часткового задоволення його позовних вимог - стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, зокрема за період з 17 січня 2014 року по 26 лютого 2014 року - в розмірі 5750 гривень 64 копійки. Разом із тим вимоги про відшкодування моральної шкоди необґрунтовані та до задоволення не підлягають. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 116, 117, 232 Кодексу законів про працю України, ст. 23 Цивільного кодексу України, п. п. 2, 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати",

Outcome: partial