Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідача Підгороднянської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, у якому просить визнати за ним ( [PERSON] ) право власності на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер його ( [PERSON] ) дід [PERSON] . Після померлого [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому частку у житловому будинку [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір», який складався із шістьох членів. Таким чином, кожному члену колгоспного двору належить 1/6 частка у даному житловому будинку. За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповів належну йому частку житлового будинку [ADDRESS] йому ( [PERSON] ) та [PERSON] , в рівних частках. Таким чином, кожен із спадкоємців має право на спадкування 1/12 часток житлового будинку [ADDRESS] . Однак, звернувшись у нотаріальну контору із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку у житловому будинку, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності житлового будинку. З цих підстав позивач позбавлений можливості оформити спадкове майно у нотаріальному поряду, у зв`язку із чим просить позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 квітня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. За клопотанням представника позивача [PERSON] адвоката Семененка С.М., судом залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання від 11 травня 2021 року. 14 червня 2021 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, його представник адвокат Семененко С.М. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача Підгороднянської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, відповідно до якої просять проводити розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої не заперечує проти задоволення позовних вимог. Судом установлено: Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 грудня 1988 року виконавчим комітетом Тернопільської районної ради на підставі рішення Тернопільської районної ради народних депутатів №310 від 30 грудня 1988 року, цілий житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається із п`ятьох членів, головою якого є [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки №303, виданої 05 березня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 30 грудня 1988 року та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №69. [INFO] помер [PERSON] , про що складено актовий запис №16 Виконавчим комітетом Почапинської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, яким 27 вересня 2018 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до\~заповіту,\~складеного 08\~грудня 2015\~року [PERSON] заповів [PERSON] , [PERSON] , в рівних частках, житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,25 га. Вказаний заповіт посвідчений головою Почапинської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області М. Палига та зареєстрований у реєстрі за №135. Як убачається із довідки №6-105, виданої 25 березня 2021 року Підгороднянською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, [PERSON] до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON] дружина; [PERSON] син; [PERSON] онук. Згідно довідки №6-104, виданої 25 березня 2021 року Підгороднянською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області,, будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] рахується за [PERSON] , станом на 15 квітня 1991 року належить до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого був [PERSON] та членами двору були: [PERSON] , 1944 року народження дружина; [PERSON] , 1971 року народження син; [PERSON] , 1988 року народження онук; [PERSON] , 1989 року народження онук; [PERSON] , 1990 року народження онук. Як убачається із наданих на запит суду матеріалів спадкової справи №88/2019, заведеної Тернопільською районною державною нотаріальною конторою після померлого [INFO] [PERSON] , у встановлений законом строк, а саме 20 лютого 2019 року [PERSON] подав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлого діда [PERSON] . 22 лютого 2019 року [PERSON] подав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за заповітом після померлого батька [PERSON] . Також, 22 лютого 2019 року дружина померлого [PERSON] [PERSON] подала у нотаріальну контору заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині після померлого чоловіка [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори Підгайної І.В. від 23 березня 2021 року за №683/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] після померлого [PERSON] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. 04 березня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] . Як убачається із характеристики будинку, господарських будівель та споруд, вказане будинковолодіння складається із: А житловий будинок, 1986 року побудови; Пд підвал, 1986 року побудови; Сх. сходи; В хлів, 1990 року побудови; Пд (В) підвал, 1990 року побудови; Г хлів, 1990 року побудови; Д навіс, 1991 року побудови; Пг погріб, 1991 року побудови; 1 огорожа; 2 ворота; 3 хвіртка. Згідно експлікації приміщень, загальна площа житлового будинку становить 83,1 кв.м., житлова площа 63,5 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи «колгоспний двір». Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до чинного на той час законодавства, зокрема положень Цивільного кодексу Української РСР 1963 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст. 13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади / публічних актів /, що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. На час виникнення спірних правовідносин, порядок введення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів / далі - Вказівки /, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР /далі - Держкомстат СРСР / від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР № 69 від 25 травня 1990 р. Відповідно до п. 20 Вказівок суспільна група господарства встановлюється в залежності від роду занять голови господарства /сім`ї/. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 14.01.2014 року у справі №6-145цс13 та від 18 листопада 2015 року № 6-350цс15. Таким чином, право на частку у колгоспному дворі мають всі члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на таку частку. Станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору, що знаходиться по [ADDRESS] були: [PERSON] (голова двору), [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Таким чином, кожному члену даного колгоспного двору належить по 1/6 частині житлового будинку. При цьому, суд звертає увагу, що згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданому 30 грудня 1988 року виконавчим комітетом Тернопільської районної ради, житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається із п`ятьох членів, при цьому, у довідці №6-104, виданій 25 березня 2021 року Підгороднянською сільською радою Тернопільського району, Тернопільської області, зазначено, станом на 15 квітня 1991 року колгоспний двір складається із шістьох членів, зокрема: [PERSON] (голова двору) та [PERSON] , 1944 року народження дружина; [PERSON] , 1971 року народження син; [PERSON] , 1988 року народження онук; [PERSON] , 1989 року народження онук; [PERSON] , 1990 року народження онук. Суд приймає до уваги той факт, що наявність розбіжностей у зазначенні кількості членів колгоспного двору, зумовлена тією обставиною, що датою народження [PERSON] є 1990 рік, при цьому, свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок видане 30 грудня 1988 року. Відповідно до ст. 1216-1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У ст.1218 ЦК України зазначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З огляду на те, що відповідно до умов заповіту, спадкодавець [PERSON] заповів належне йому майно у рівних частках позивачу [PERSON] та [PERSON] , отже кожен із спадкоємців набув право на спадкування 1/12 частини житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] (1/2 частина із належної померлому 1/6 частини житлового будинку). Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Таким чином, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, беручи до уваги визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/12 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved