Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у 01 січня 2008 року між [PERSON] [INFO] та Дочірнім підприємством «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державне акціонерне компанія «Автомобільні дороги України»», в особі начальника філії «Києво-Святошинське ДЕУ» Тертія Петра Івановича, що діє на підставі Положення і Довіреності, було укладено цивільно-правовий Договір №3 найму житла. Позивач [PERSON] звернувся до ДП «Київське облдорупр» ВАТ ДАК «Автодор України»» із заявою, в якій просив оформити передачу в приватну власність квартиру, яку він разом із сім'єю займає на умовах найму. Проте, отримав відмову в задоволені свого клопотання. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд: визнати відмову Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від надання згоди на приватизацію житлового приміщення, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] 1977 р.н., його дружині - [PERSON], 1980 р.н., та доньці - [PERSON], 2004 р.н. Визнати право на приватизацію житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1977 року народження, його дружині - [PERSON], 1980 р.н., та доньці - [PERSON], 2004 р.н. Зобов»язати Дочірнє підприємство «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» здійснити належні дії щодо приватизації житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1977 року народження, його дружині - [PERSON], 1980 р.н., та доньці - [PERSON], 2004 р.н. Зобовязати реєстраційну службу Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області зареєструвати та видати витяг про реєстрацію права власності квартири за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1977 року народження, його дружині - [PERSON], 1980 р.н., та доньці - [PERSON], 2004 р.н.. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в судове засідання з»явився. Проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Просив суд відмовити. Представник відповідача Державної реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області в судове засідання не з»явився. Повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 січня 2008 року між [PERSON] [INFO] та Дочірнім підприємством «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державне акціонерне компанія «Автомобільні дороги України»», в особі начальника філії «Києво-Святошинське ДЕУ» Тертія Петра Івановича, що діє на підставі Положення і Довіреності, було укладено цивільно-правовий Договір №3 найму житла. За умовами договору №3 наймодавець, ДП «Київське облдорупр» ВАТ «ДАК «Автодор України», надає наймачу [PERSON], житло - квартиру за адресою: [ADDRESS] на умовах оплатності у певний строк. 07 вересня 2009 року між [PERSON] та ДП «Київське облдорупр» ВАТ «ДАК «Автодор України», в особі начальника філії «Києво-Святошинське ДЕУ» Кириченко Руслана Вікторовича, що діє па підставі Положення і Довіреності, було укладено цивільно-правовий Договір №37 найму житла (надалі Договір №37). Умови Договору №37 тотожні умовам Договору №3. З січня 2008 року [PERSON] разом із членами своєї сім'ї: дружиною - [PERSON] 1980 р.н. та донькою - [PERSON] 2004 р.н. у вищезазначеному найманому приміщені проживають постійно та постійно прописані з 11.09.2009 року, про що видана Довідка форми №3. Працюючи на Дочірньому підприємстві «Київський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» з 11.06.1999 року. [PERSON] встав у чергу на отримання житла для поліпшення житлових умов згідно довідки Макарівської селищної ради №622 від 05.12.2003 року. Приміщення, в якому [PERSON] разом із сім'єю проживає на даний момент, знаходиться на балансі ДП «Київське облдорупр» ВАТ «ДАК «Автодор України» та є державною власністю. 16 грудня 201.3 року [PERSON] вперше звернувся до ДП «Київське облдорупр» ВАТ «ДАК «Автодор України»» із заявою про надання згоди на приватизацію житлового приміщення, в якому проживає разом з дружиною та донькою. 25 лютого 2014 року [PERSON] вдруге звернувся до ДП «Київське облдорупр» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України»» із заявою про надання згоди на приватизацію житлового приміщення, в якому він проживає разом з дружиною та донькою, на що, він отримав лист від 25.02.2014 року у якому зазначалося, що заява направляється на розгляд, зазначивши, що Укравтодор, як вищий орган управління ВАТ «ДАК «Автодор України» не заперечує проти приватизації зазначеної квартири її мешканцями у порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та іншими законодавчими актами. 17 червня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до ДП «Київське облдорупр» ВАТ ДАК «Автодор України»» із заявою, в якій просив оформити передачу в приватну власність квартиру, яку він разом із сім'єю займає на умовах найму. Проте, отримав відмову в задоволені свого клопотання. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм та рекомендацій Верховного суду України. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. У ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» вказано, що до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. За ч. 1,3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонді. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 3 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в піших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд). У ст. 9 Житлового кодексу Української РСР вказано, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле: приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках жиТлово-будівельнИх кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок палання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у прав користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За ст. 31 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Союзу РСР і Української РСР), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю. За ч.1 ст. 37 Житлового кодексу Української РСР, облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, як працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв'язку з виходом на пенсію. Відповідно до ч.1,2 ст. 61 Житлового кодексу Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державної о і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем \- житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, становою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше, не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. У відповідності до ст.. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном . Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах , передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у Постанові Пленуму "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.З огляду на ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналізуючи вище перелічені правові норми та рекомендації Верховного суду України в розрізі наданих суду матеріалів, суд вважає, що перше, що повинен був довести суду позивач, це наявність у нього прав, свобод чи інтересів, які були порушені, невизнані чи оспорені відповідачами. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що Державною реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області порушеного його права щодо приватизації спірної квартири, так як він не звертався до відповідача з даним питанням. А тому суд вважає таку вимогу позивача - передчасною, в зв»язку з чим відмовляє в її задоволенні. Крім того, [PERSON] не доведено суду порушення прав його дружини та доньки з боку відповідачів. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, роз"яснював сторонам їх права та обов"язки, витребовував докази. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.ст.16, 328, 345 ЦК України, ст. 9, 31, 37, 61, 65-1 Житлового кодексу Української РСР ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial