Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

ПАТ «Банк національний кредит» 13.02.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № СК/01/000366 від 11.03.2014 року в сумі 19 887,91 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.03.2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №СК/01/000366, відповідно якого, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 16000,00 гривень. Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 01.02.2018 року становить 41376,17 грн. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із відповідним позовом для захисту своїх прав. До суду 20.02.2018 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається місце реєстрації відповідача: [ADDRESS] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.02.2018 р. її прийнято до провадження та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 29.03.2018 року. Ухвалою суду від 07.05.2018 року по справі було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду по сутні на 04.07.2018 року. У зв`язку з неявкою сторін розгляд справи, призначений на 04.07.2018 року відкладений на 31.08.2018 року. До суду 03.08.2018 року надійшла заява від ТОВ «Фінансова компанія Максимум», згідно якої просили залучити їх до участі у справі як правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», зазначивши, що 18.05.2018р. між ТОВ «Фінансова компанія «Максимум» та ПАТ «Банк Національний кредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги від 18.05.2018 року, згідно з яким було передано право вимоги за договором №СК/02/00366 про надання споживчого кредиту від 11.03.2014 відносно [PERSON] . Відповідно ухвали суду від 31.08.2018 року здійснено заміну сторони позивача у порядку процесуального правонаступництва у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом покладення всіх процесуальних прав та обов`язків ПАТ «Банк національний кредит» на залучену особу - ТОВ «Фінансова компанія «Максимум». Сторони у судові засідання неодноразово не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином у встановленому порядку, у зв`язку з чим судові засідання було відкладено. 02.05.2019 року представником позивача надано клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, за наявними у справі матеріалами. Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Причини неявки відповідач суду не повідомив, жодних клопотань до суду не заявляв. Також відповідач сповіщався за допомогою оголошення на офіційному сайті суду. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 06.06.2019 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.03.2014 року між ПАТ «Банк національний кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №СК/01/000366, відповідно якого, Банк надав Позичальнику кредит у сумі 16000,00 гривень. (а.с.5-13). Відповідно до п.1.2.2. Кредитного договору, Позичальник підписанням Договору доручає Кредитору, без додаткового узгодження, перерахувати, а Кредитор перераховує частину кредиту у розмірі 15360,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] (п.1.2.2.1 договору), відкритий у Кредитора, не пізніше наступного робочого дня від дати надання кредиту, частину Кредиту у розмірі 640,00 грн. (п.1.2.2.2. договору) на рахунок ПАТ СК «Арсенал Страхування» в якості сплати страхового платежу не пізніше наступного робочого дня від дати надання кредиту. Відповідно до п.п.1.1.6., 1.1.7. Кредитного договору за користування кредитом встановлюється процентна ставка у розмірі 20,00 % процентів річних та встановлена дата повного погашення кредиту - 10.03.2015 року. Згідно п.1.1.5. Кредитного договору погашення заборгованості за Кредитним договором Позичальник мав здійснювати 11 числа кожного календарного місяця згідно з Графіком платежів (додаток 1 до кредитного договору, (а.с.14)). Відповідно до п. 1.1.8. Кредитного договору розмір щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості становить 320 грн. Відповідно до п.2.2. Кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у гривнях на фактичний залишок заборгованості за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді. Відповідно до п.3.4.1. Кредитного договору погашення кредиту та плата процентів здійснюється Позичальником щомісячно ануїтетними платежами згідно умовами Договору та Графіком. Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини Кредиту та процентів за його користування. Згідно п.3.4.2. Кредитного договору сплата комісії за обслуговування кредитної заборгованості здійснюється Позичальником разом з ануїтетними платежами щомісячно у сумі, визначеній в п. 1.1.8. цього договору, згідно з умовами цього договору та Графіком. На підтвердження не виконання зобов`язань відповідачем суду надано довідку від 05.02.2018 року №06.2-10/322 відповідно якої заборгованість [PERSON] по договору №СК/02/000366 від 11.03.2014 року за даними внутрішнього бухгалтерського обліку Банку станом на 01.02.2018 року складає 41376,17 грн, з яких: 6744,19 грн - заборгованість за тілом кредиту; 116,15 грн - заборгованість за нарахованими процентами; 3769,22 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими в строк процентами; 320 грн. - заборгованість за нарахованою щомісячною комісією; 11632,23 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою в строк щомісячною комісією; 18794,38 - пеня. 18.05.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Максимум» та ПАТ «Банк Національний кредит» було укладено договір про відступлення прав вимоги від 18.05.2018 року, згідно з яким було передано право вимоги за договором №СК/02/00366 від 11.03.2014 року про надання споживчого кредиту [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. За нормами ст.ст.11, 509 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме: ст.526 ЦК України, яка передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. ст.629 ЦК України, згідно якої, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Щодо стягнення заборгованості заборгованість за нарахованою щомісячною комісією 320 грн., за нарахованою щомісячною комісією; 11632,23 грн. - заборгованість за нарахованою та несплаченою в строк щомісячною комісією: Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді спору з "ПриватБанком" щодо стягнення заборгованості за кредитним договором наголосив на нікчемності пункту кредитного договору про комісії (щомісячна сплата винагороди за надання фінансового інструменту). До такого ж висновку у 2016 році прийшов і ВСУ. Постановою від 20 лютого2019 у справі № № 666/4957/15 залишено в силі рішення апеляції про недійсність пункту кредитного договору щодо винагороди банку через його несправедливість та зарахуванні у рахунок погашення заборгованості по кредиту безпідставно нарахованих процентів на цю суму. ВС зробив висновок, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону "Про захист прав споживачів", є нікчемною. Таким чином з урахуванням правової позиції ВС суд не вбачає підстав задовольнити позовні вимоги в цій частині та приходить до висновку що п.2.3, 3.4.2. кредитного договору є нікчемним. При цьому суд також враховує , що строк дії договору закінчився 10.03.2015р. Сплата пені передбачена п.3.12.2,3.12.3, та штрафу- 3.12.4. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строкукредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). Якщо позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Саме до таких висновків прийшла Велика Палата Верховного Суді переглянувши справу № 444/9519/12. Також вважає можливим застосувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018р. по справі № 444/9519/12 про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Розрахунок заборгованості здійснено банком станом на 01.02.2018 року, тобто майже після трьох років після закінчення строк дії договору. Таким чином, суд також не вбачає підстав для стягнення процентів та пені, нарахованими згідно умов кредитного договору поза межами дії такого договору. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог товариства в частині стягнення з відповідачки 116,15 грн. як заборгованості за нарахованими процентами; 3769,22 грн. як заборгованості за нарахованими та несплаченими в строк процентами; 18794,38 грн. як пені. Отже, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги та стягнути із відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6744,19 грн.. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (згідно платіжного доручення № 1800445301 від 06.02.2018 року Враховуючи те, що позовні вимоги банку були задоволенні лише частково, то суд стягує судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам на суму 287, 21 грн.. На підставі викладеного й

Outcome: partial