Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У грудні 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач, покупець) звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі по тексту - ФОП [PERSON] , відповідач, продавець) про розірвання договору купівлі-продажу товару, стягнення сплачених за товар коштів, вартості доставки, пені за порушення строків виконання зобов`язань, штрафів за прострочення доставки та за порушення умов зобов`язання щодо якості товару і збитків та відшкодування моральної шкоди, а усього 133 62,69 грн. З урахуванням заяви про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог позивач заявила до відповідача остаточні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу товару, стягнення сплачених за товар коштів в сумі 67 649,52 грн., вартості доставки в сумі 500 грн., неустойки за затримку повернення коштів в сумі 288 186,96 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. На обґрунтування позову зазначила, що 15.02.2019 уклала з ФОП [PERSON] договір купівлі-продажу паркетної дошки та паркетного клею, на виконання умов якого сплатила 67 649,52 грн. У визначений договором строк - 3-4 тижні, товар поставлений не був, а в гарантійний строк у товарі були виявлені істотні недоліки, які виникли з вини відповідача, про що його було повідомлено в усній формі та письмово претензією від 25.04.2019. Відповідач відмовився задовольнити вимоги претензії про розірвання договору та повернути сплачену за товар суму і відшкодувати послуги доставки в сумі 500 грн. пославшись на те, що паркетна дошка є пиломатеріалом, який відповідно до ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» входить до переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну. Також відповідач послався на відсутність висновку експертизи, яка б підтверджувала неналежну якість товару, у зв`язку з чим позивач направила повторну претензію з вимогою організувати проведення експертизи та надати копії висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи та сертифікату відповідності, однак відповіді на вказану претензію отримано не було. За зверненням позивача спеціалістами ГУ Держспоживслужби в м. Києві було проведено перевірку, якою встановлено порушення відповідачем вимог частини 4 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 14 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами. Оскільки товар був реалізований поза торговельними та офісними приміщеннями продавця, позивач як покупець має право розірвати договір, а продавець повинен повернути сплачені кошти без затримки не пізніше 30 днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Отже відповідач повинен був повернути сплачені за товар кошти не пізніше 26.05.2019. Свої зобов`язання відповідач не виконав, а тому на підставі положень ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач набуває права на стягнення неустойки в розмірі 1% за кожний день затримки повернення коштів. Поставка відповідачем неякісного товару та ухилення від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання негативно позначилось на психологічному та фізичному стані позивача та заподіяло моральну шкоду, яка полягає у незручностях, які зазнала позивач під час ремонту квартири, дискомфорті через необхідність зберігати товар у помешканні, що унеможливлює повною мірою використовувати помешкання за призначенням, витратах часу та коштів на купівлю нового покриття для підлоги, звернення до фахівця в галузі права та до суду з метою захисту порушеного права. Відповідач ФОП [PERSON] позов не визнав та обґрунтував свої заперечення тим, що підписання позивачем видаткової накладної свідчить про прийняття товару та відсутність будь-яких претензій щодо його якості, а паркетна дошка була виготовлена індивідуально під замовлення позивача, а відтак відповідно до пунктів 3.5., 3.8. договору такий товар поверненню та обміну не підлягає. Відповідач також зазначив, що після отримання претензії позивача він подав до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз заяву про встановлення якості товару та звернувся до позивача з проханням надати зразки товару для проведення експертизи, однак це прохання позивач проігнорувала. Заперечуючи проти вимог про відшкодування моральної шкоди, відповідача послався на їх безпідставність вказуючи, що законодавство про захист прав споживачів передбачає відшкодування моральної шкоди лише у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я чи смертю. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 18.12.2019 справу передано за територіальною підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2020 справу передано до провадження судді Трусової Т.О. Ухвалою від 27.02.2020 відкрито провадження за позовом [PERSON] та справу призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 11.08.2020. 06.07.2020 від відповідача надійшов відзив на позов. 20.07.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив. 30.07.2020 від позивача надійшла заява про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог. 03.08.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 11.08.2020 від позивача надійшло клопотання про витребування доказів та клопотання про призначення експертизи. В судовому засіданні 11.08.2020 суд прийняв до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог та інші заяви по суті справи, відмовив у задоволенні клопотань про витребування доказів та про призначення експертизи та за клопотанням представника позивача відклав розгляд справи на 17.11.2020. 17.11.2020 від позивача надійшло клопотання про приєднання доказів - висновку експерта за результатами проведення товарознавчого дослідження. В судовому засіданні 17.11.2020 суд прийняв наданий стороною позивача висновок експерта за результатами проведення товарознавчого дослідження, заслухав вступні промови учасників справи, дослідив письмові докази та вийшов до нарадчої кімнати, по виходу з якого оголосив вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 15.02.2019 між ФОП [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено договір купівлі-продажу № 279, відповідно до умов якого та згідно зі специфікаціями № 1 та № 2 продавець зобов`язався поставити та передати у власність покупця клей паркетний марки Recoll по ціні 1300 грн. за 1 шт. в кількості 6 шт. та паркетну дошку марки Corona Шеврон (коди 1 205 250, 1 205 251) по ціні 1 360 грн. за 1 кв.м. в кількості 44,007 кв.м., а покупець зобов`язався прийняти товар і оплатити його. Сторони договору погодили, що загальна вартість товару, що постачається за договором, становить 67 649,52 грн. та сплачується покупцем на умовах 100% попередньої оплати протягом трьох календарних днів з моменту отримання замовлення продавця на партію товару (пункти 2.2., 4.1. договору). Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. договору товар постачається на умовах ЕХW склад продавця та термін його поставки складає 3-4 тижні. За положеннями пункту 3.5. договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюється покупцем на складі продавця. У разі, якщо покупець не має претензій щодо кількості та якості товару, він підписує видаткову накладну. Після підписання покупцем видаткової накладної товар поверненню не підлягає. На виконання умов даного договору покупець [PERSON] за два рази - 15.02.2019 та 15.03.2019, сплатила продавцю кошти в загальному розмірі 67 649,52 грн., що підтверджується квитанціями до прибутково касового ордеру і не заперечується відповідачем. 16.04.2019 ФОП [PERSON] поставив замовлений [PERSON] товар, що визнається сторонами і підтверджується видатковою накладною № 338 від 16.04.2019. Згідно з даними вказаної накладної вартість доставки товару становила 500 грн. 25.04.2019 позивач звернулася до відповідача з письмовою претензією про розірвання договору, повернення сплаченої за товар суми та відшкодування вартості послуг доставки вказуючи, що були порушені умови поставки товару, а товар за якістю не відповідає стандартам та має недоліки, які неможливо усунути. Листом від 10.05.2019 відповідач відмовився задовольнити вимоги даної претензії пославшись на умови пункту 3.5. договору, статтю 9 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанову Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 № 172. Відповідач також зазначив, що вимога про повернення товару неналежної якості має бути підтверджена результатами експертизи, вказівка на яку у претензії відсутня. 22.05.2019 позивач звернулася до відповідача з повторною претензією, у якій просила провести експертизу якості товару обґрунтовуючи свої вимоги посиланням на статтю 17 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповіді на дану претензію відповідач не надав. З листа Головного управління Держспоживслужби в м. Києві від 20.08.2019 та копій наданих позивачем документів вбачається, що за результатами розгляду звернення позивача було проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) ФОП [PERSON] , в ході якого виявлено порушення статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» та пункту 14 Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, що полягає у відсутності документів, які підтверджують якість та безпеку товару, у зв`язку з чим підприємцю було надано обов`язків до виконання припис та застосовано адміністративні санкції відповідно до частини 1 статті 155 КпАП України. IV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положенням статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Такими правовими наслідками є зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Отже з укладенням договору купівлі-продажу № 279 від 15.02.2019 між сторонами цього договору виникли правовідносини, які регулюються нормами глави 54 ЦК України «Купівля-продаж». Оскільки даний договір укладено між ФОП як продавцем та фізичною особою як покупцем і споживачем на спірні правовідносини також поширюється дія спеціального нормативно-правового акту - Закону України «Про захист прав споживачів». За приписами статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 674 ЦК України). Згідно статті 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк). Укладеним між сторонами договором купівлі-продажу гарантійний строк на товар не встановлений, проте вказана обставина не має значення для вирішення даної справи, оскільки норми статті 680 ЦК України та статті 7 Закону України «Про захист прав споживачів» визначають, що стосовно продукції, на яку гарантійні строки або строк придатності не встановлено, споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки було виявлено протягом двох років. Відповідно до статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції. Вимоги до продукції щодо її безпеки для життя, здоров`я і майна споживачів, а також навколишнього природного середовища встановлюються нормативно-правовими актами, в тому числі технічними регламентами. [PERSON] посилається на те, що поставлена відповідачем паркетна дошка має недоліки, і при цьому їй не було надано документів, які підтверджують якість продукції, та на підтвердження вимог позову надала складений на її замовлення висновок експерта за результатами проведення товарознавчого дослідження № 9600, відповідно до якого паркетна дошка має ряд дефектів виробничого характеру та не відповідає вимогам державних стандартів, технічних умов для даного виду продукції. Зі змісту висновку експерта вбачається, що його складено за результатами візуального огляду об`єктів дослідження - 55 пачок з паркетною дошкою, які знаходились у непошкодженому стані, дощок, що знаходились поруч, та детального огляду і дослідження відібраних з представленої партії 32 дощок з трьох різних пачок, в ході якого встановлено, що на семи дошках наявні здорові зрослі світлі та темні сучки на лицьовій поверхні (розміром від 15 до 30 мм), на двох дошках - здорові частково зрослі світлі та темні сучки на лицьовій поверхні (розміром від 10 до 30 мм), на одній дошці - задир (вищербина) розміром до 10 мм., майже на всіх дошках - здорові частково зрослі і незрослі світлі та темні сучки на зворотній стороні (розміром від 10 до 30 мм), на трьох дошках наявні сліди недофрезування планок на зворотному боці, на двох дошках на гребені наявні сліди стороннього матеріалу (подібного до шпаклівки), на одній з дощок на лицьовій поверхні наявні сліди іншого матеріалу (подібного до фарби чи шпаклівки), зовнішня сторона частини дощок має третій (зворотній) шар, виготовлений з суцільної планки, а інша частина складається з маленьких планок, при вкладанні деяких дощок встановлено невідповідність лінійних розмірів від 3 до 5 мм. У висновку експерта зазначено, що 10 з 32 планок не відповідають вимогам ДСТУ Б В.2.7.-243:2010 "Вироби паркетні. Паркет планковий. Технічні умови" та ГОСТ 862.3-86 "Доски паркетные. Технические условия", що перевищує встановлені для прийняття партії товару норми. Зважаючи на викладене, експерт дійшов висновку, що якість товару не відповідає вимогам державних стандартів, технічних умов для даного виду продукції, виявлені дефекти призвели до зниження споживчих якостей об`єкту через погіршення його якості, втрати товарного вигляду і частково працездатності окремих елементів та внаслідок виявлених недоліків всі вироби втратили естетичний вигляд. За формою та змістом даний висновок відповідає положенням статті 102 ЦПК України, його складено експертом, який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення товарознавчих експертиз за спеціальністю «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та товарів народного споживання», стаж експертної роботи з 2016 р., був попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та керувався Законом України «Про захист прав споживачів», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Методикою проведення судово-товарознавчих експертиз по визначенню розміру матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого майна», Методичними рекомендаціями «По визначенню вартості товарів будівельної групи», «Розрахунок втрати якості непродовольчих товарів у зв`язку з їх зносом та наявністю дефектів, який використовується при проведенні товарознавчих досліджень та державними стандартами і технічними умовами для даного виду продукції. Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що у відповідь на повторну претензію позивача він на виконання вимог частини 4 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» звернувся до експертної установи із заявою про проведення товарознавчої експертизи, однак внаслідок ненадання позивачем зразків продукції експертиза не була проведена. На підтвердження вказаних доводів відповідачем надано заяву з відміткою про її прийняття Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, проте доказів, які б свідчили про його звернення або звернення експерта до позивача з проханням надати зразки продукції, суду не надано, а позивачем даний факт заперечується. Отже ураховуючи, що висновок експерта даний кваліфікованим та не заінтересованим у розгляді справи експертом та складений з урахуванням даних, отриманих під час натурного обстеження продукції, при цьому жодних належних та допустимих доказів на його спростування не надано, суд вважає його належним і допустимим доказом та покладає в обґрунтування свого рішення. Стаття 678 ЦК України встановлює альтернативні права покупця, які виникають у нього у зв`язку з переданням товару неналежної якості. За приписами вказаної норми покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом. Аналогічні правила встановлює стаття 8 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару, а у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Визначаючи, чи є істотними недоліки поставленої відповідачем паркетної дошки, суд враховує положення пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», де дане визначення істотного недоліку: істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Ураховуючи характер виявлених експертизою недоліків товару, їх значну кількість, висновки експерта про те, що виявлені дефекти призвели до зниження споживчих якостей товару, втрати його товарного і естетичного вигляду і частково працездатності окремих елементів, та недоведеність відповідачем тієї обставини, що ці недоліки можливо усунути, суд дійшов висновку про те, що недоліки паркетної дошки є істотними. Зважаючи на викладене, вимоги позивача про розірвання договору та стягнення з відповідача сплаченої за товар суми суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Оскільки паркетний клей придбавався позивачем конкретно для замовленої паркетної дошки і зберігся в натурі, а витрати на доставку товару є збитками, понесеними позивачем у зв`язку з поставкою неякісної продукції, ці витрати позивача теж підлягають відшкодуванню відповідачем на підставі вищенаведених положень закону. Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Такими наслідками є, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. За положеннями статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (частина 1 статті 547 ЦК України). Відповідно до статті 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплює стаття 23 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміст наведених норм цивільного закону свідчить про те, що неустойка(пеня, штраф) нараховується, а моральна шкода - відшкодовується, лише в тих випадках, якщо їх сплата або відшкодування передбачені законом або договором. В укладеному сторонами договорі відсутні умови, які б передбачали сплату неустойки за затримку повернення продавцем коштів за товар у разі розірвання договору та відшкодування моральної шкоди, проте такі положення містяться у Законі України «Про захист прав споживачів», на які позивач посилається як на підставу своїх вимог. Так, нормою статті 12 цього Закону передбачено, що у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей. Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Аналогічним чином врегульоване питання розірвання договору та повернення сплачених за продукцію коштів у Правилах продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями, затверджених наказом Міністерством економіки України від 19.04.2007 № 183 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 16.10.2007 за № 1181/14448 (пункти 1.7., 1.8., 1.10., 1.13.). За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають, зокрема, право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 22 цього Закону при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже наведені норми Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на одержання пені за прострочення повернення сплаченої суми грошей при розірванні договоруу разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями та на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Пункт 1.2. Правил продажу товарів на замовлення та поза торговельними або офісними приміщеннями дає визначення термінів, що уживаються у цих Правилах, а саме: дистанційна торгівля - форма продажу товарів поза торговельними або офісними приміщеннями, за якої вибір товару та його замовлення не збігаються у часі з безпосереднім передаванням вибраного товару споживачем; продаж товарів на замовлення - вид торгівлі, за якої споживач укладає договір купівлі-продажу товарів із продавцем на відстані за допомогою засобів дистанційного зв`язку або здійснює їх попереднє замовлення безпосередньо в продавця. За обставинами справи установлено, що між вибором і замовленням позивачем товару, який було здійснено після ознайомлення з наданими відповідачем зразками продукції, і безпосереднім передаванням замовленого товару пройшов місяць, тобто відтак між сторонами виникли зобов`язання з дистанційного продажу товарів на замовлення. Зважаючи на викладене, є необґрунтованими ствердження відповідача про непоширення на спірні правовідносини положень статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів». Не заслуговують на увагу і посилання відповідача на пункт 3.5. договору, яким передбачено, що після підписання покупцем видаткової накладної товар поверненню не підлягає, оскільки дана умова договору застосовується лише до товару належної якості, а в даному випадку судом установлено наявність у товарі істотних недоліків. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з перевізника на користь позивача пені та відшкодування завданої моральної шкоди, що передбачено Законом України «Про захист прав споживачів». Оскільки вартість продукції становила 67 649,52 грн., а затримка повернення грошей станом на 25.07.2020 склала 426 днів (строк затримки рахується з моменту спливу 30 днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору, тобто з 26.05.2019), розмір пені становить 288 186,96 грн. (67 649,52х1%х426). Разом з тим, згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже ураховуючи, що розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує розмір збитків, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вбачає підстави для зменшення розміру неустойки до розміру сплаченої позивачем та не повернутої відповідачем суми грошей, тобто до 68 149,52 грн. На підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів та наданих позивачем доказів суд дійшов до переконання про доведеність факту завдання позивачу душевних страждань, викликаних поставкою неякісної продукції та відмовою повернення сплаченої за товар суми. Заслуговують на увагу і доводи [PERSON] про те, що протиправні дії відповідача зумовили істотні зміни у звичному способі її життя, оскільки вона змушена була витрачати час, зусилля і додаткові кошти на придбання нового покриття для підлоги, звернення до фахівця в галузі права та до суду з метою захисту порушеного права, та відчуває дискомфорт через необхідність зберігання продукції у власному помешканні. Отже з урахуванням глибини та тривалості моральних страждань, принципів розумності і справедливості, суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 2 000 грн. Незважаючи на наявність у поставленій продукції істотних недоліків, вона має певну цінність як і паркетний клей, який не був використаний позивачем при проведенні ремонту у квартирі, а тому суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, та з урахуванням позиції позивача вважає правильним зобов`язати позивача після виконання даного рішення передати відповідачу товар неналежної якості - паркетну дошку та паркетний клей. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вимоги [PERSON] майнового характеру задоволені на 138 299,04 грн. (68 149,52+68 149,52+2 000), а вимоги немайнового характеру (про розірвання договору) - у повному обсязі. Отже ураховуючи, що позивач як споживач звільнена від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд вбачає підстави для стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір» для вимог майнового та немайнового характеру, що в загальному розмірі становить 2 223,79 грн. (1 382,99+840,80). Судом також установлено, що позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11 000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги від 14.07.2020, ордером серії КС № 747974 від 14.07.2020, актом приймання-передачі готівкових коштів при виплаті гонорару адвокату у формі авансового розрахунку від 14.07.2020 та довідкою № 14 від вказаної дати про здійснення клієнтом оплати гонорару в повному обсязі. Окрім того позивачем понесені витрати на оплату вартості експертного товарознавчого дослідження в сумі 18 500 грн. Згідно положень статей 133, 137, 139 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням експертів, є судовими витратами. Загальний розмір заявлених [PERSON] вимог становив 377 336,48 грн., за подання позовної заяви ним сплачено судовий збір в розмірі 2 288,01 грн. Оскільки за законодавством про захист прав споживачів обов`язок проведення товарознавчої експертизи лежить на продавцю, при цьому вимоги позивача про розірвання договору задовольняються в повному обсязі, суд вважає справедливим покласти на відповідача в повному обсязі витрати позивача на оплату вартості експертного товарознавчого дослідження. Вимоги майнового характеру задовольняються на 37/100 частин від розміру заявлених вимог (138 299,04х100/377 336,48), а відтак на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог покладається 37/100 частин витрат позивача на професійну правничу допомогу, що становить 4 070 грн. (11 000/100х37). На підставі викладеного,

Outcome: partial