Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.03.2020 р. звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з [PERSON] додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в сумі 88 150,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що вона з 24.04.1999 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . 01 вересня 2000 р. шлюб з відповідачем було розірвано. Судовим наказом виданим Солом`янським районним судом м. Києва від 02.12.2019 р. з відповідача присуджено стягувати аліменти на користь позивача, щомісячно на утримання доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що дочка [PERSON] , навчається у «Міжнародна школа Стаді Екедемі» ТМ «STADY ACADEMY» та відповідно до Договору про надання послуг №10.120082018 від 20.08.2018 позивачем сплачено за навчання 63900 грн. Також позивачем сплачено грошові кошти в розмірі 6400 грн. за навчання дитини [PERSON] на курсах «Графічний дизайн: Into», оскільки дитина має особливі здібності з англійської мови, розвиток якого в ІТ дизайну є необхідним. Відповідно до сертифікату неповнолітня [PERSON] брала участь у Всеукраїнському конкурсі з англійської мови «Грінвіч» та відповідно до диплому від 07.12.2016 року отримала відмінний результат на дистанційному курсі з англійської мови «Олімпіс 2016». Також, згідно диплому від 04.04.2018 отримала відмінний результат у конкурсі «Олімпіс 2018-Весняна сесія». Крім того, неповнолітня донька відповідно до контракту №34 від 24.06.2019 навчається в Навчально-виховному комплексі «Міжнародний ліцей Міжрегіональної академії управління персоналом». Відповідно п.3.3. контракту вартість навчання складає 11000 грн. за місяць, а загальна вартість навчання становить 99 000 грн. та згідно п. 3.7. контракту обов`язковою є оплата щорічного внеску в розмірі 7000 грн., що в загальному становить 106 000 грн. Позивачем було сплачено 11000 грн. згідно квитанцій №28283094 від 11.11.2019, 11000 грн. за квитанцією №21709716 від 28.08.2019, 7000 грн. згідно квитанції № 21709443 від 28.08.2019 та 11 000 грн. за квитанцією №25033984 від 06.10.2019. Позивач зазначає, що понесенні нею додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] підлягають стягненню на її користь з відповідача [PERSON] в розмірі 50 % від витраченої суми, що складає 88150,00 грн. Позивач зазначає, що такі додаткові витрати були погоджені з відповідачем, який протягом 2017 року приймав участь у їх оплаті. Проте, відповідач додаткові витрати не компенсував, а тому вона змушена звернутися до суду за захистом прав та інтересів їх спільної дитини. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.03.2020 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25.09.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого відповідач зазначає наступне. Так, відповідач справно сплачує аліменти визначені судом та приймає участь в додаткових витратах на утримання їх спільної з позивачем дитини. За останній рік ним було перераховано на рахунок доньки 18950 грн. Щодо твердження позивача, про погодження з відповідачем додаткових витрат, то це є оманливим, оскільки з ним не погоджували додаткові витрати, сплачувати кошти, визначені позивачем він не має можливості, оскільки на його утриманні перебуває двоє дітей від другого шлюбу та дружина, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, та отримує мінімальні соціальні виплати. Тому сума додаткових витрат, визначена позивачем, є завищеною. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що відповідач. з урахуванням його матеріального стану, визнає позовні вимоги про додаткові витрати на утримання доньки в розмірі 15000 грн. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку 04.11.2008 р. В графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Судовим наказом виданим Солом`янським районним судом м. Києва від 02.12.2019 р. стягнуто з відповідача на користь позивача, аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду - 29.11.2019 і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні встановлено, що відповідач також має на утриманні двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України можна дійти висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як вбачається з матеріалів справи 21.11.2019 року позивачем сплачено вартість навчання дитини за курси «Графічний дизайн: Into», що становить 6400 грн., що підтверджується довідкою від 21.11.2019 та меморіальним ордером № 537440436 від 02.09.2019 року. Також, відповідно контракту №34 від 24.09.2019 про надання освітних послуг у сфері освіти неповнолітня дитина [PERSON] навчається в Навчально-виховному комплексі «Міжнародний ліцей Міжрегіональної академії управління персоналом». Предметом контракту є платне навчання та виховання дитини у 10 класі за денною формою навчання в режимі "школи повного дня". Фінасові витрати на навчання згідно з контрактом, укладеним з позивачем, в 2019-2020 навчальному році складають: щомісячна оплата за навчання 11000 грн., загальна сума за навчальний рік становить 99000 грн., щорічний внесок 7000 грн. Крім того, як вбачається з наданих позивачем квитанцій, сплачено 11000 грн. згідно квитанцій №28283094 від 11.11.2019, 11000 грн. за квитанцією №21709716 від 28.08.2019, 7000 грн. згідно квитанції № 21709443 від 28.08.2019 та 11 000 грн. за квитанцією №25033984 від 06.10.2019. Відповідно до Договору про надання послуг №10.120082018 від 20.08.201 з організації навчання для отримання міжнародного шкільного сертифікату Канади або США, неповнолітня дитина [PERSON] навчалась у «Міжнародна школа Стаді Екедемі» ТМ «STADY ACADEMY» та позивачем сплачено за навчання 63900 грн. Позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки, навчальний заклад було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. Так, зазначені позивачем витрати, пов`язані з обов`язковим загальноосвітнім навчанням не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, у розумінні ст. 185 СК України. Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16, від 26.08.2020 по справі № 336/1488/19. Суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача [PERSON] д одаткових витрат, які були понесені позивачем [PERSON] на навчання їх спільної доньки [PERSON] у розмірі 15 000,00 грн. Судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення додаткових витрат на дитину звільнена від його сплати на підставі закону.

Outcome: partial