Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого 20 листопада 2017 року батька [PERSON], на квартиру F [ADDRESS], житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 53,3 кв.м., що є підставою для реєстрації права власності в органах державної реєстрації. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21 листопада 2017 року її батько, [PERSON], помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому квартиру, розташовану за адресою: пр. Дружби Народів, буд. 73 «б», кв. 74 у м. КамFянське (колишнє м. Дніпродзержинськ). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є вона, донька померлого, [PERSON] (прізвище до шлюбу «Павелко») [PERSON], та дружина померлого - її мати, [PERSON]. Інших спадкоємців ані за законом, ані за заповітом немає. Фактично прийнявши спадщину, у встановленому законом порядку вона звернулась до [PERSON]Fянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а [PERSON] - із заявою про відмову від спадщини після смерті свого чоловіка на її користь. Але, 18 липня 2018 року Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звFязку з тим, що спадкова квартира належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого товарною біржою, що суперечить вимогам ст. 657 ЦК України, відповідно до якої встановлена обов'язкова нотаріальна форма посвідчення договорів купівлі-продажу. При цьому рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про визнання права власності в порядку спадкування. Право власності на квартиру 74 у будинку 73 «б» по пр. Дружби Народів у м. Кам'янське було набуто батьком позивача 07 жовтня 1997 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між [PERSON], [PERSON], яка діяла за себе та за свою неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], як продавцями, з однієї сторони, та [PERSON], як покупцем, з другої сторони. Посвідчено договір купівлі-продажу Товарною біржою «Дніпродзержинська» та зареєстровано за реєстраційним номером: 001/236-Н. Складається квартира із двох ізольованих кімнат, житловою площею 30,7 кв. м., загальною площею 53,3 кв.м. В ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» право власності на імFя батька було зареєстровано 10 жовтня 1997 року у реєстровій книзі F172, за реєстровим F 22532. Квартира стала постійним місцем реєстрації і проживання їх родини. При укладенні договору сторонам було розFяснено, що він має законну силу. В самому тексті договору вказано, що: «Згідно зі ст. 15 Закону України від 10 грудня 1991 року «Про товарні біржі», даний Договір зареєстрований на Товарній біржі «Дніпродзержинська» і не підлягає нотаріальному посвідченню». При укладенні договору купівлі-продажу між сторонами всі умови договору були виконані і ніяких претензій один до одного вони ніколи не мали. При укладенні правочину у 1997 році, діюче на той час законодавство, не передбачало обовFязкового нотаріального посвідчення договорів по відчуженню нерухомого майна, а в силу юридичної необізнаності, батько не знав про подальші зміни у законодавстві. Оскільки вона не має можливості в загальному порядку, тобто шляхом отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину, реалізувати своє право на набуття права власності на спадкове майно, то вимушена звертатися до суду з даним позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28.11.2018 року цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.03.2019 року, витребувано із [PERSON] [PERSON] державної нотаріальної контори належним чином посвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON], [INFO], померлого 21 листопада 2017 року; залучено до участі по справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета позову Товарну біржу "Дніпродзержинська"; закрито підготовче судове провадження, справа призначена до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зFявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача за довіреністю F [PERSON] в судове засідання не зFявилася, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення рішення по справі (а.с. 32). Представник відповідача - Адміністрації Дніпровського району [PERSON] міської ради в судове засідання не зFявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що з наданих до позовної заяви документів вбачається, що квартира позивача не є комунальною власністю, а перебуває у приватній власності. Адміністрацією Дніпровського району жодним чином не здійснювалось перешкоджання у праві власності позивача на зазначену квартиру. Просив суд розглянути справу без участі представника адміністрації Дніпровського району [PERSON]Fянської міської ради та ухватили рішення на розсуд суду (а.с. 29). Третя особа - [PERSON] кам'янська державна нотаріальна контора в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за відсутністю їх представника (а.с. 30). На виконання ухвали суду від 13.03.2019 року надали копію спадкової справи F 226/2018 після померлого 20.11.2017 року [PERSON] (а.с.40-50). Третя особа - Товарна біржа "Дніпродзержинська", в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звFязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обFєктивному та всебічному зFясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про народження серії IV-ЖС F 275187, виданого 30.05.1991 року відділом ЗАГС виконкому м. Запоріжжя, актовий запис F 196, батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON], матір'ю F [PERSON] (а.с.11). 15.07.2017 року позивач [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та прийняла прізвище «Ошуркевич», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12). 21 листопада 2017 року помер батько позивача F [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового приміщення, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.КамFянське, [ADDRESS], яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 07.10.1997 року на Товарній біржі «Дніпродзержинська», реєстраційний номер 001/236-Н. Складається квартира із двох ізольованих кімнат, житловою площею 30,7 кв. м., загальною площею 53,3 кв.м. В ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» право власності на імFя [PERSON] було зареєстровано 10 жовтня 1997 року у реєстровій книзі F172, за реєстровим F 22532 (а.с.13, 14-15). Згідно довідки про реєстрацію та склад сімFї ТОВ «ЄРЦ КП» F 1/25641 від 04.09.2018 року, з [PERSON], до його смерті 20.11.2017 року, за адресою: Дніпропетровська область, м. КамFянське, [ADDRESS], з 04.11.1997 року були зареєстровані та мешкали [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є донька померлого, - позивач [PERSON] (прізвище до шлюбу «Павелко») [PERSON], та дружина померлого F [PERSON]. Інших спадкоємців ані за законом, ані за заповітом немає. У встановленому законом порядку позивач звернулась до [PERSON]Fянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а [PERSON] - із заявою про відмову від спадщини після смерті свого чоловіка на її користь, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 40-50). 18 липня 2018 року Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звFязку з тим, що спадкова квартира належала померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого товарною біржою, що суперечить вимогам ст. 657 ЦК України, відповідно до якої встановлена обов'язкова нотаріальна форма посвідчення договорів купівлі-продажу. При цьому рекомендовано звернутись до суду для вирішення питання про визнання права власності в порядку спадкування (а.с.20.). Вирішуючи заявлені позовні вимоги суд виходить з наступного. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Згідно ч.2 ст. 47 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно до ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст.220 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовFязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовFязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вiд 01 липня 2004 року F 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», який до введення в дію ЦК України від 16 січня 2003 року, регулював порядок застосування ст. 47, ч.2 ЦК України від 1963 року, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовFязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі F продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені в законі обмеження (наприклад, статтями 105, 114 ЦК). Щоб не допустити неправильного визнання дійсним угод на підставі ч.2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом було встановлено, що сторони при укладенні договору не були обізнані про обовFязковість нотаріального посвідчення договору, а також враховуючи той факт, що текст договору купівлі-продажу не містив вимоги щодо обовFязкового нотаріального посвідчення угоди, вважали правомірним набуття ними права власності на квартиру. Сторонами виконані усі вимоги ст.655 ЦК України, волевиявлення учасників було вільне, відповідало внутрішній волі сторін; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 13, 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, судовий збір суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved