Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В якій прохала: розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 06.08.1994 Василівською сільською радою Полтавського району Полтавської області, актовий запис №2. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти у сумі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Залишити [PERSON] після розірвання шлюбу прізвище - [PERSON] . Від сплати судового збору з вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини звільнити. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір з вимоги про розірвання шлюбу, сплачений при подачі позовної заяви. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем 06.08.1994. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки погіршувалося на протязі останніх років. Чоловік не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, не піклується про побудову нормальних сімейних стосунків. На даний час ведення спільного господарства припинено, позивач вимушена була залишити власне житло і наразі винаймає квартиру, де проживає з неповнолітнім сином [PERSON] Повнолітній син, [PERSON] , залишився проживати із відповідачем. Фактично шлюбні стосунки припинені. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Шлюб носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їх спільним інтересам. Шлюб розривають вперше. Син, [PERSON] , залишається на її утриманні та вихованні. Оскільки матеріальна допомога від відповідача є періодичною та не в повній мірі забезпечує потреби дитини, через що звернулася до суду. (а.с.3-4) 02 вересня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено справу у підготовчому засіданні на 01 жовтня 2019 року. (а.с.14) В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надавши клопотання про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Прохала проводити судове засідання без технічної фіксації судового процесу. (а.с.28). В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Прохав проводити судове засідання без технічної фіксації судового процесу. (а.с.29). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони з 06 серпня 1994 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що складено відповідний актовий запис №2 від 06 серпня 1994 року, що підтверджується оригіналом свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] зареєстроване та видане Василівською сільською радою Полтавського району Полтавської області 06 серпня 1994 року. (а.с.2). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстроване та видане відділом реєстрації актів цивільного стану Октябрського районного управління юстиції м. Полтави 18 лютого 2004 року (а.с.8). Таким чином, батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є : [PERSON] - батько; [PERSON] - мати. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч.2 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як слідує із матеріалів справи, сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Проживають окремо. Діти проживають разом з позивачкою. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу, через що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Частина 1 ст.18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, батько [PERSON] зобов`язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина. Як слідує із матеріалів справи, матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає не достатньо. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, п ри визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як слідує із п.17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» : що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VШ від 17.05.2017 частину другу ст.182 СК України викладено в такій редакції: "2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у частці від доходу батька, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку доходів щомісячно. Відповідно до вимог ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів. Стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення нею повноліття, оскільки матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає в недостатньому розмірі Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 768 грн. 40 коп. (а.с.1). Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 384 грн. 20 коп., сплаченого при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 384 грн. 20 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України. Також, стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів та 50 % судового збору сплаченого позивачем (768,40+384,20= 1 152,60).

Outcome: approved