Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

Заступник керівника Мукачівської місцевої прокуратури Цап К.К. звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Підполозянської сільської ради до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Позов мотивовано тим, що відповідно до вироку Воловецького районного суду Закарпатської області від 01.02.2017 року, який набрав законної сили, визнано винним [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ст.246 КК України і ним заподіяно шкоду бюджету Підполозянської сільської ради Воловецького району Закарпатської області на загальну суму 21 347,55 грн., які до теперішнього часу не відшкодовані. Відповідно до ч.3 ст.23 ЗУ "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не в повній мірі здійснює або належним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. З метою представництва інтересів держави в особі Підполозянської сільської ради Закарпатської області позивач звернувся до суду щодо відшкодування шкоди, заподіяної злочином. Прокурор в суді позовну заяву підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. Представник Підполозянської сільської ради Воловецького району в судове засідання не з'явився, сільський голова Ковач А.В. подав заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Пояснив, що у зв?язку з скрутним матеріальним становищем та життєвими обставинами, оскільки він є інвалідом ІІІ групи, на даний час не має можливості відшкодувати завдані збитки, надавши при цьому підтверджуючі документи - довідку про склад сім'ї, витяг з історії хвороби та висновок МСЕК. З наведених обставин відповідач просив відстрочити виконання рішення суду. Заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами письмові докази на підтвердження своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступних висновків. Статтею 121 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» на прокуратуру України покладено повноваження з представництва інтересів громадянина або держави в суді. Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 2 пункту 8 даної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Судом встановлено, що вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 01.02.2017 року відповідача [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ст. 246 КК України. Відповідач за вказаним вироком був визнаний винним в тому, що він 11 жовтня 2016 року, близько 15.00 години, умисно, незаконно, в корисливих цілях, самовільно, без передбаченого законом дозволу, у кварталі № 41 таксового виділу № 4 біля с. Ялове Воловецького району Закарпатської області, вчинив незаконну порубку деревини породи граб в кількості 36 дерев, загальною кубомасою 4 м3, які відносяться до захисних лісових насаджень, внаслідок чого спричинив істотну шкоду державі в особі державного підприємства «Воловецьке лісове господарство» на суму 21 347 гривень 55 копійок. Дана бездіяльність призводить до недоотримання місцевим бюджетом Підполозянської сільської ради коштів, розпорядником яких є відповідні сільські та селищні ради, як органи в інтересах яких стягуються збитки заподіяні внаслідок порушення природоохоронного законодавства, що у свою чергу призводить до неможливості виконання органами місцевого самоврядування своїх функцій у бюджетній сфері та негативно впливає на фінансування видатків на охорону і раціональне використання природних ресурсів, у тому числі лісових. Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п.7 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З цих підстав, суд вважає доведеною вину відповідача [PERSON] у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, результатом якого стало заподіяння Підполозянській сільській раді Воловецького району матеріальної шкоди у розмірі 21 347,55 грн. З абзацу 1 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абзацу 1 п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. На підставі ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене, вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.246 КК України доведена, шкода заподіяна позивачу пов'язана із вчиненням даного злочинного діяння, позовні вимоги відповідач визнає повністю, а тому суд приходить до переконання, що позов прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Також, розглядаючи заяву відповідача щодо відстрочки за рішенням суду відшкодування завданих збитків, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що відповідач має сім?ю, до складу якої входить дружина та четверо дітей неповнолітнього віку, які перебувають на його утриманні, підтвердженням чого є довідка про склад сім?ї. Відповідач не працює, хворіє та має встановлену ІІІ групу інвалідності, що стверджується висновком МСЕК від 16.05.2017 року та витягом з історії хвороби №2682/256. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Враховуючи особу відповідача, його матеріальне та сімейне становище, стан здоров?я, відповідач часто хворіє, є інвалідом ІІІ групи. Відповідач має на утриманні четверо дітей неповнолітнього віку, суд враховуючи зазначені обставини, що фактично ускладнюють виконання рішення та усну заяву відповідача, вважає за можливе задовольнити його заяву та відстрочити виконання рішення суду. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому на підставі ч.6 ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved