Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

В листопаді 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Білоцерківська міська рада як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що [PERSON] , [INFO] (далі - Позивач) та [PERSON] , [INFO] (даті - Відповідач), з 26.08 2011 року перебували у шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2016 року у справі № 357/7374/16-ц було розірвано. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, в графі якого як "батько", зазначений саме Відповідач. Наразі Відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, перестав бачити сина та дбати про його духовний та матеріальний стан, а отже ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, не цікавиться життям дитини та не приймає жодної участі в його вихованні та розвитку. Крім того, відповідач ухиляється від сплати призначених судовим рішенням аліментів, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість по їх сплаті. Додатково слід зазначити, що син сторін, є дитиною з особливими потребами та через своє захворювання, постійно потребує сторонньої допомоги та уваги зі сторони близьких, які він від батька не отримує. В свою чергу, 17.10.2017 року, Виконавчим комітетом Білоцерківської міської радою, як органом опіки та піклування було винесено висновок № 3965 "щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] та його відповідність інтересам дитини" (далі - Висновок ), відповідно до якого, комісією було встановлено, що Відповідач в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Крім того, Виконавчий комітет Білоцерківської міської радою, як орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення Відповідача батьківських прав, щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У ст. 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідно до вказаної норми батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Оскільки, відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку відносно його малолітнього сина, просила суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ( а. с. 1-5 ). Ухвалою судді від 25 листопада 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено в підготовче судове засідання у справі на 10 годину 30 хвилин 20 грудня 2019 року ( а. с. 38-39 ). Ухвалою суду від 22 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 14 годину 00 хвилин 10 березня 2020 року ( а. с.38-39 ). Справа двічі відкладалася у зв`язку з неявкою відповідача та сторін по справі ( а. с. 61-63, 67 ). Останнього разу розгляд справи було відкладено на 12 годину 30 хвилин 22 травня 2020 року (а. с. 68-70 ). В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, судом 22.05.2020 року за вх. № 19283 отримано заяву, яка підписана позивачем та її представником, в якій просили подальший розгляд справи розглядати без його та позивача участі. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином у відповідності до вимог статей 130, 131 ЦПК України. Крім того, про наявність на розгляді в суді даної цивільної справи відповідач [PERSON] був обізнаним, про що свідчать матеріали справи. Третя особа Білоцерківська міська рада як орган опіки та піклування в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення. 21 травня 2020 року за вх. № 19004 судом отримано від третьої особи лист, за підписом начальника служби, в якому зазначають, що позов [PERSON] підтримують та просять суд розглянути дану справу за відсутності представника служби у справах дітей Білоцерківської міської ради. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзив на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за можливим по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 22.05.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] , з 26.08 2011 року перебували у шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.09.2016 року у справі № 357/7374/16-ц було розірвано (а. с. 13 ). Від шлюбу у сторін по справі народилася дитина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 12 ). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2017 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частина з усіх видів його доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, починаючи з дня подачі заяви - 15.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, зазначеним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її особисте утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, до досягнення дитиною трьох років ( а. с. 14 ). З висновку по факту звернення [PERSON] від 30.07.2018 року, затвердженого начальником відділення поліції № 1 Білоцерківського відділу поліції вбачається, що позивач зверталася з заявою до поліції, в якій просила притягнути до відповідальності її колишнього чоловіка [PERSON] , який не сплачує аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В поясненні [PERSON] зазначав, що на даний час він сплачувати аліменти не має змоги, викликані відсутністю реєстрації місця проживання, злісного ухилення від сплати аліментів на утримання сина в нього такого наміру немає, і до 01.09.2018 року, він сплатить заборгованість в повному обсязі ( а. с.16 ). Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.06.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183-1 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді виконання суспільно корисних робіт на строк 120 годин та стягнуто судовий збір у розмірі 352,40 гривень в дохід держави ( а. с. 17 ). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 20.09.2019 року за № 987, який складений головним державним виконавцем Давидюк О.А. вбачається, що станом на 01.09.2019 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить 12 555,83 гривень ( а.с.18 ). З медичного висновку № 15від 23 червня 2017 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] має захворювання: дитячий аутизм ( а. с. 19 ). У витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 13 червня 2018 року за № 19 стосовно [PERSON] , [INFO] , зазначено висновок: порушення інтелектуального розвитку до рівня легкої форми у дитини, порушення зору ( а. с. 20 ). Встановлено, що дитина мешкає разом із позивачем, яка самостійно опікується дитиною. З довідки, яка підписана завідувачем ДНЗ № 4 «Снігуронька» та практичним психологом вбачається, що до дитячого садка [PERSON] приводить та забирає мама, вона постійно цікавиться життям та досягненнями своєї дитини в дошкільному закладі, відвідує батьківські збори та святкові ранки. Батько дитину в дитячий садок не приводить і не забирає. Канцтоварами та всім необхідним для занять в дитячому садку забезпечує мама. Коли приходить мама, хлопчик зустрічає її з радістю та обіймами( а. с. 23, 24, 25 ). З характеристики на вихованця групи компенсуючого типу для дітей із затримкою психічного розвитку ( 5-й рік життя ) « Колосок» [PERSON] від 19.01.2018року за підписом завідувача та вихователя вбачається, що до дитячого закладу приводить та забирає мама [PERSON] . Відвідує батьківські збори, дитячі ранки, бере активну участь у житті дитини і дитячого закладу та є головою батьківського комітету групи. За час перебування дитини в закладі, тато жодного разу не був присутній ( а. с. 27 ). В довідці від жовтня 2019 року за вих. № 425 за підписом головного лікаря КЗ КОР «Спеціалізований Обласний будинок дитини м. Біла Церква» зазначено, дитина [PERSON] , [INFO] відвідує денну групу медико-соціальної реабілітації в зазначеному закладі з 03.07.2019 року по даний час. Приводить та забирає дитину з закладу мати, [PERSON] , батько жодного разу не був присутній ( а. с. 28 ). Наказом ПАТ СК «Провідна» від 24 червня 2019 року за № 277 /тр, надано [PERSON] фахівцю ( МПП) Центру прийому та обслуговування клієнтів в м. Біла Церква, Філії ПрАТ «СК «Провідна» в м. Київ, відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 24.06.2019 року по 20.06.2020 року ( а. с. 29 ). Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області у своєму висновку від 17.10.2017 року вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ( а. с. 30 ). Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 11 лютого 2020 року за № 81, виконавчий комітет міської ради дійшов до висновку, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Всі наведені вище факти, як кожен окремо так в сукупності, свідчать проте, що відповідач [PERSON] , свідомо ухиляється від покладеного на нього обов`язку по виховання свого сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на його утримання та не цікавиться дитиною. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Отже, відповідач [PERSON] будучи обізнаним про розгляд справи в суді про позбавлення його батьківських прав, в судове засідання не з`явився, жодних пояснень, заперечень стосовно позовних вимог не надав. Також, будучи безпосередньо присутнім при проведенні підготовчого засідання ( двічі - 20.12.2019 року та 22.01.2020 року ( а. с. 50-51, 54-56 ) ) відповідач [PERSON] також не надав ні відзиву на позов, ні документів в спростування доводів позивача та жодних пояснень, як і не було у останнього жодних клопотань. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними матеріалами цивільної справи. Відповідно до статті 76 ЦПК Країни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частина 1 статті 81 ЦПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, в судовому засіданні під час розгляду вказаної справи знайшло свого підтвердження того, що відповідач [PERSON] у відповідності до вимог ст. 164 СК України ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітнього сина. А тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач при звернені до суду з позовом була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у сумі 840,80 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved