Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину будинку та земельної ділянки, як подружню долю посилаючись на те, що з 03.11.1984 року по 11.12.2014 року вона знаходилась в шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, а саме 11 листопада 1987 року вони придбали будинок № 26 вул. Щербакова у місті Суми разом з відповідачем [PERSON]. Куплений будинок потребував реконструкції та дообладнання та який з часом знесли і побудували новий мансардний в 1989 році, який поступово добудовувався та додатково будувались підсобні приміщення та господарські будови. Будинок введений остаточно в дію 23 вересня 2015 року . Будівництво велось за їхні спільні кошти. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0600га, кадастровий номер 5910136600:12:022:0027, що знаходиться за адресою: № 26 вул. Щербакова в місті Суми, яка приватизована 18.12.1996 році рішенням Сумської міської Ради народних депутатів 22 скликання 16 сесія на імя відповідача. Зазначає, що домоволодіння зареєстроване особисто за [PERSON] за згодою позивачки в звязку з тим, що я вона не знала, що має право одночасно з відповідачем реєструвати своє право власності. Оскільки будинок між ними як подружжям, не поділений хоча придбаний під час шлюбу, тому просить визнати за нею [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння та земельної ділянки №26, по вулиці Щербакова в місті Суми, що розташований на земельній ділянці розміром 0,0600 га, як подружню долю . Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім того просила не стягувати на її користь з відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав, не заперечував проти його задоволення судом . Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно ст.ст. 60, 61, 70 СК України будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що сторони з 03.11.1984 року по 11.12.2014 року знаходилась в зареєстрованому шлюбі(а.с.10) За час перебування у шлюбі сторонами\~\~було придбано, згідно договорів купівлі-продажу від 11.11.1987 року, житловий будинок № 26 по вул. Щербакова в місті Суми (а.с.7-8) Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,0600га, кадастровий номер 5910136600:12:022:0027, що знаходиться за адресою: № 26 вул. Щербакова в місті Суми, яка приватизована 18.12.1996 році рішенням Сумської міської Ради народних депутатів 22 скликання 16 сесія на імя [PERSON] (а.с.6) При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Сторони не вказали про наявність іншого майна подружжя, крім спірного . Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. \~

Outcome: approved