Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

В квітні 2017 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати за [PERSON], громадянкою [PERSON] Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, та [PERSON], [INFO], громадянином України в рівних частках, право власності в порядку спадкування за заповітом від [PERSON], померлої 10 червня 2008 року, на житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, смт. Обухівка (смт. Кіровське), вул.Чарівна (вул. Чапаєва), 3, який складається житлового будинку літ. А загальною площею 27,4 м2, житловою площею 14,8 м2, до якого входять: 1 - коридор, 2 - кухня, 3 - житлова; тераси літ. «а», а також споруд: літні кухні літ. Г, Д; тераса до літньої кухні літ. г; погріб літ. Ж; літній душ літ. 3; убиральня літ, Е; навіси літ, И, Л; альтанка для барбекю літ, М, споруди № 1-3, К, К 1 (колодязі). Визнати за [PERSON], громадянкою [PERSON] Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, та [PERSON], [INFO], громадянином України в рівних частках, право власності в порядку спадкування за заповітом від [PERSON], померлої 10 червня 2008 року, на земельні ділянки за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський район, смт. Обухівка (смт. Кіровське), вул.Чарівна (вул.Чапаєва), 3, які складаються із: земельної ділянки площею 0,150 га для будівництва та обслуговування будинку, кадастровий № 1221455400-03-003-0123; земельної ділянки площею 0,0354 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 1221455400-03-003-0124. Позивач в судове засідання не зявився надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи у судове засідання також не зявився, надавши суду лист щодо розгляду справи без участі їх представника, поклавшись на розсуд суду. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 19 листопада 2003 року [PERSON] подарувала своїй матері [PERSON] житловий глиновальковий будинок загальною площею 26,1 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в с. Кіровське Дніпропетровського району, Дніпропетровської області по вул. Чапаєва, 3, розташованому на земельній ділянці площею 1924 кв.м., наданій у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства Державний акт серія ДП № 033599, виданий 20.07.1998 року), договір дарування від 19.11.2003 року. Одночасно також було оформлено і договір дарування земельної ділянки площею 1924 кв.м., розміщеної на території Кіровської селищної Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, с. Кіровське, вул. Чапаєва, 3, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства. На ім'я [PERSON] було виготовлено Державний акт (Серія ДП №070609) на право власності на земельну ділянку площею 0,150 га для будівництва та обслуговування жилого будинку за вище вказаною адресою, кадастровий № 1221455400-03-003-0123. Також на ім'я [PERSON] було виготовлено Державний акт (Серія ДП № 070610) на право власності на земельну ділянку площею 0,0354 га для ведення особистого селянського господарства за вище вказаною адресою, кадастровий № 1221455400-03-003-0124. 10 червня 2008 року [PERSON] померла. За день до своєї смерті [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «Належне мені майно, рухоме чи нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, усі майнові та немайнові права та обов'язки, які належать мені на час посвідчення заповіту, а також ті права та обов'язки, які належатимуть мені на день смерті, заповідаю: [PERSON], [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 13 серпня 2013 року [PERSON], одружилась з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON], в шлюбі народився син [PERSON], 29 грудня 2013 року народження.21 березня 2015 року [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернувся її чоловік із заявою про відмову від свої частки у спадщині на користь малолітньої дитини. У зв'язку з сімейними обставинами [PERSON] уклав шлюб з позивачем [PERSON], яка усиновила дитину сестри. У повторному свідоцтві про народження змінено прізвище сина на Роджерс. Як вбачається з матеріалів справи від 18 лютого 2017 року, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видана державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON], у зв'язку з тим, що право власності спадкодавці [PERSON] на вище вказані земельні ділянки не було зареєстровано належним чином у відповідних державних реєстраційних органах. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Суд погоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", згідно якої у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачами спадкових прав на спадкове майно у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивачі не зазначають про стягнення сплаченого судового збору з відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved