Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.12.2014 року звернувся до суду із позовом про стягнення моральної шкоди та витребування майна з чужого незаконного володіння, який в подальшому уточнив та просив стягнути з [PERSON] на його користь 11 161,80 грн. моральної шкоди та зобовязати [PERSON] та [PERSON] повернути йому із свого незаконного володіння автомобіль марки ФОРД СКОРПИО, 1989 року випуску, реєстраційний номер 49506АН, кузов № [NUMBER] в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному справному та працездатному до експлуатації стані всіх його вузлів та агрегатів.. В обґрунтування уточненого позову позивач зазначив, що в квітні 2012 року передав раніше йому знайомому [PERSON] свій легковий автомобіль ФОРД СКОРПИО в користування з подальшим викупом його за 20 000 грн. 08.06.2012 року [PERSON] складена розписка, відповідно до якої він одержав від позивача в борг 13 000 грн. та вказаний легковий автомобіль під виплату 20 000 грн. Гроші в сумі 33 000 грн. [PERSON] зобовязався повернути в строк до двох років. Станом на день подання позову [PERSON] не сплатив 13 735 грн., тобто гроші за автомобіль не передав, у звязку з чим позивач не переоформив транспортний засіб на нього і як наслідок у відповідача не виникло право власності на вказаний автомобіль. З 15.03.2014 року позивач неодноразово намагався звернутися до [PERSON] з вимогою про повернення автомобіля, однак на телефонні дзвінки останній не відповідав, за місцем його реєстрації двері не відчиняли. Тому 25.09.2014 року позивач звернувся до міліції із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за самоуправство. Окрім цього в квітні 2014 року позивачу стало відомо, що [PERSON] без його згоди передав автомобіль співмешканцю його доньки [PERSON] В ході досудового слідства проведеного за заявою позивача [PERSON] не заперечував факт передачі йому автомобіля, за який він зобовязався сплатити 20 000 грн. протягом двох років частинами. Однак кримінальне провадження було закрите за відсутності складу злочину, передбаченого ст. 356 КК України. Тому позивач просить витребувати у відповідачів належний йому автомобіль, оскільки на даний час вони володіють майном без достатньої правової підстави. Крім того, позивач вказує, що неправомірними діями [PERSON] йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що автомобіль, яким всупереч його волі заволоділи відповідачі, на даний час знаходиться в неробочому стані внаслідок його пошкодження. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 11 161, 870 грн, які просить стягнути з [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, будучи присутнім в попередніх судових засіданнях позов не визнав, підтвердив той факт, що дійсно [PERSON] передав в його користування спірний автомобіль, на ремонт якого він витратив близько 8 000 грн., оскільки той перебував в непрацездатному стані. На даний час автомобіль знаходиться у [PERSON] Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази, які містяться в письмових матеріалах справи, а також у досліджених судом матеріалах кримінального провадження № 12014040450000995, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 25.09.2014 року, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено судом та визнано сторонами по справі, позивач [PERSON] є власником легкового автомобіля марки ФОРД СКОРПИО, 1989 року випуску, реєстраційний номер 49506АН, кузов № [NUMBER], що вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ЯАА №397173 (а.с. 14). Сторони також визнали, що в квітні 2012 року позивач [PERSON] передав спірний автомобіль відповідачу [PERSON] з подальшим викупом за обумовленою сторонами ціною 20 000 грн. 08.06.2012 [PERSON] надав [PERSON] розписку, відповідно до якої [PERSON] одержав від [PERSON] в борг 13000 грн. та автомобіль марки Форд Скорпио, 1989 року випуску, сірий металік, двигун № КЕ 54493, кузов № [NUMBER] під виплату в сумі 20 000 грн., загалом 33 000 грн., які зобовязався повернути протягом 2-х років (а.с. 20). Сторонами також визнані ті обставини, що [PERSON] частково виконав зобовязання по розписці, повернувши [PERSON] частину заборгованості в сумі 19 265 грн. Однак залишкову частину боргу в сумі 13735 грн. відповідач [PERSON] по спливу визначеного в розписці строку не повернув, порушивши зобовязання по сплаті. Крім того, відповідач [PERSON] утримує у себе належний позивачу [PERSON] транспортний засіб, про що [PERSON] не заперечував в судовому засіданні, вказуючи, що вважає вказаний транспортний засіб своєю власністю, оскільки між сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, який він частково виконав, залишилося не сплаченими 735 грн. в той же час він витратив значні кошти (близько 8000 грн.) на відновлення та ремонт автомобіля. За заявою [PERSON] про самовільне заволодіння [PERSON] спірним автомобілем порушене кримінальне провадження №12014040450000995 від 25.09.2014 року, за результатами досудового розслідування по якому винесено постанову про закриття кримінального провадження через відсутність в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України (а.с. 22-23). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту майнового права визначаються нормами цивільного законодавства. Так, ст. 387 ЦК України вказує, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує у двадцять та більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У тексті договору повинні бути вказані його сторони, предмет і зміст угоди, інші істотні умови договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюється законом. Згідно ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 4 ЦК України цивільні правовідносини, серед іншого, регулюються законами України, актами Президента України та Постановами КМ України. З п. 3 Рішення Конституційного суду України № 12-рп від 09.07.1998 року (справа щодо офіційного тлумачення терміну "законодавство") вбачається, що в поняття "законодавство" включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках - також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади. Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, затверджено постановою КМ України № 1388 від 07.09.1998 року зі змінами, яка відповідно до вище вказаного є актом законодавства, що регулює цивільні правовідносини, зокрема і правовідносини реєстрації права власності на автомобіль і регламентує єдину на всій території України процедуру реєстрації транспортних засобів, яка є обов'язковою для власників та представників власників транспортних засобів (п.1-2 Порядку). Пунктами 7, 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів N 1388 від 07.09.98, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники (далі - власники) - зобов'язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до зазначеного Порядку перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Згідно з п. 40 Порядку, зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду. В ході судового розгляду сторони не заперечували, що спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишається зареєстрованим за [PERSON] Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Отже, суд приходить до висновку, що підстав вважати укладеним договір сторін про купівлю-продаж спірного автомобіля немає, як наслідок відсутні будь-які підстави для визнання такого договору дійсним. Розписка від 08.06.2012 року надана сторонами не є документом, який підтверджує правомірність придбання [PERSON] у [PERSON] транспортного засобу. Оскільки [PERSON] не набув права власності на автомобіль марки Форд Скорпио д/н [NUMBER], тобто автомобіль знаходиться в нього без відповідної правової підстави, він підлягає поверненню законному володільцю [PERSON] [PERSON] та [PERSON] стверджували, що на даний час автомобіль перебуває саме у [PERSON], ці твердження не спростовані. При цьому належність зовнішнього та внутрішнього вигляду, повний справний та працездатний до експлуатації стан всіх його вузлів та агрегатів є поняттям оціночним, позивач не надав жодного доказу на підтвердження тих обставин, в якому стані був переданий автомобіль, суду не надано доказів вини відповідачів в пошкодженні автомобіля, не визначено обсяг пошкоджень (не проведено експертного дослідження). На підставі вищевикладеного позовом [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] легкового автомобіля марки ФОРД СКОРПИО, 1989 року випуску, реєстраційний номер 49506АН, кузов № [NUMBER], зобовязавши його передати вказаний автомобіль власнику [PERSON], підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь завдану моральну шкоду в сумі 11 161,80 грн., суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позову з наступних підстав. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, зі змінами та доповненнями, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом України та іншими законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону „Про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відносини, які виникли між сторонами є договірними, правовими нормами, які регулюють вказані правовідносини, не передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ці обставини також не обумовлені договором, тому в задоволенні первісних позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивач звернувся до суду із двома вимогами немайнового характеру, позов задоволено частково (задоволено лише вимогу про витребування майна із чужого незаконного володіння), а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 243,60 грн. в рахунок судового збору.

Outcome: partial