Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2002 року він є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані та проживають його колишня дружина - відповідач [PERSON] та малолітня донька [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, з 2013 року він позбавлений можливості користуватись та розпоряджатись належною йому квартирою. З 2009 року він проживає в гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 2013 року відповідач не впускає його до квартири, на неодноразові спроби зайти до житла з метою перевірки схоронності власного майна та пересвідчення у відсутності заборгованості за комунальні послуги відповідач влаштовує сварки. Після таких спроб відповідач звинувачує його у крадіжці її цінностей та грошових коштів, неодноразово погрожує, що вразі чергового візиту та спроби попасти до квартири вона звернеться до правоохоронних органів. Позивач вказує на те, що 26.02.2017 року при спробі попасти до свого помешкання двері йому ніхто не відчинив. Відімкнути вхідні двері власними ключами йому не вдалось через зміну дверних замків відповідачем. В зв'язку з цим він був змушений звернутись до правоохоронних органів. Крім того, йому стало відомо, що відповідач взагалі не сплачує комунальні послуги. На даний час в зв'язку з наявністю заборгованості за комунальні послуги на його адресу надходять телефонні дзвінки з вимогою погасити заборгованість та погрожують судовими спорами та примусовою реалізацією спірної квартири. Посилаючись на викладені обставини, з метою захисту його прав, як власника квартири, позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення його до квартири, зобов'язати відповідача [PERSON] передати йому ключі від квартири та не чинити перешкоди у користуванні квартирою. Також, вказуючи на постійні погрози відповідача про те, що в разі його вселення до квартири вона звернеться до правоохоронних органів по факту крадіжки коштів та цінних речей, з метою забезпечення вільного та беззастережного права користування своїм майном, недопущення маніпулювання погрозами з боку відповідача, позивач просить зобов'язати відповідача [PERSON] не тримати грошові кошти та цінні речі у спірній квартирі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення. Відповідач повторно у судове засідання не з'явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ч.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, ч.1 ст.224 ЦПК України, проти чого не заперечували позивач та його представник. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2002 року (а.с.9-10). Як вбачається з листа Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації від 31.03.2017 року № 102/04/30-2693, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано три особи: позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх донька [PERSON], [INFO] (а.с.11). Згідно відповіді Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м.Києві від 07.03.2017 року № 134-аз/41/11/02-2017, 26.02.2017 року [PERSON] здійснив виклик на спеціальну лінію «102» про те, що в квартирі змінені замки та його не пускають до помешкання за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Зазначена обставина підтверджується висновком про проведену перевірку, складеним ДОП Деснянського УП ГУ НП України в м.Києві в м.Києві від 11.03.2017 року (а.с.14). Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав", власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов"язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов"язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що факт чинення відповідачем перешкод позивачу у володінні та користуванні належною йому квартирою [ADDRESS] підтверджується належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим його права, як власника квартири, підлягають захисту в судовому порядку. Враховуючи наведене, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в частині усунення позивачу перешкод у користуванні квартирою, його вселення до спірного житла, а також зобов'язання відповідача [PERSON] передати позивачу ключі від квартири та не чинити йому перешкод у користуванні житлом. Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача [PERSON] не тримати грошові кошти та цінні речі у спірній квартирі, то суд не вбачає правових підстав для задоволення цих вимог, а тому відмовляє в позові в цій частині. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то, відповідно до ст.88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial