Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честі, гідність та ділову репутацію та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що на протязі декілька місяців, за місцем праці, де він працює бригадиром 3-го вантажного району бригади №83 ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», відповідач [PERSON] - докер-механізатор публічно почав висловлюватись в присутності бригади у кількості 31 особи про те, що він побив битою робітника та постійно погрожує [PERSON] , що у в нього є бита, що він скоїв злочин. Відповідач ображав його нецензурними виразами та обговорювати його особисте життя. 16.04.2016 року відповідач написав скаргу на ім`я директора ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» стосовно нього, де поширював про нього неправдиві відомості та звинуватив його у розпусті на робочому місці, що його тримають на роботі, бо він родич керівника. Негативна інформація щодо нього, висловлена відповідачем, має характер наклепу, не є оціночним судженням, а отже, підлягає спростуванню. Вищевказана інформація порушує його особисті немайнові права, що виражається у негативному, упередженому ставленні до нього з боку осіб, які отримали скаргу відповідача. Крім того, подібними діями відповідач охарактеризував його, як злочинця, як особу, що з легкістю порушує закон, як особу, яка не має високих моральних цінностей. Така необґрунтована характеристика пригнічує його честь та гідність. Пригнічення немайнових прав, відносно яких Конституцією України передбачено обов`язок ставитись з повагою, обґрунтовується тим, що жодній нормальній цивілізованій людині неприємно чути про себе безпідставні звинувачення у вчиненні злочинних діянь та інших ганебних вчинків, з точки зору моралі. У зв`язку з неправомірним поширенням відповідачем широкому колу осіб недостовірної негативної інформації відносно нього, він знаходиться у стані постійного нервового напруження та стресу. В результаті чого у нього різко знизилась працездатність, що, в свою чергу, негативно впливає на виконання його трудових обов`язків та на повагу робочого колективу до нього, а також стало причиною порушення функції сну. Відповідач [PERSON] продовжує ображати його нецензурними грубими виразами, порівнюючи його з твариною, висловлює образливі, грубі слова, поширює завідомо неправдиві відомості, що він веде розпустний спосіб життя. Неправомірними діями відповідача принижена його честь та гідність, ділова репутація, так як він працює бригадиром 3-го вантажного району бригади № 83, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив його перед іншими людьми та поширив відомості стосовно нього, про те, що він скоїв злочин та веде розпусний спосіб життя. Він сильно переживав, хвилювався і на запитання про те, чи скоював він злочин, повинен був постійно виправдовуватись перед людьми, що ніякого злочину він не скоював. Між ним та відповідачем з 2015 року були робочі стосунки як бригадира та докеар-механізатора. За час праці відповідач неодноразово порушував правила трудового розпорядку та службові інструкції, про що він вимушений був складати рапорти та доповідати начальнику безпеки СМБ, що є причиною всіх конфліктів. Просить визнати, що поширені відповідачем відомості, що він вчинив злочин, а саме побив робітника та займається розпустою на робочому місці, такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Зобов`язати відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно нього. Стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 17000 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 13.05.2016р., під головуванням судді Сараєва І.А., провадження по справі відкрито, призначено попереднє судове засідання. 30.05.2016р. відповідач [PERSON] до суду надав письмові заперечення, в яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 07.06.2016р., під головуванням судді Сараєва І.А., справу призначено до розгляду у судовому засідання, заяву представника позивача [PERSON] про витребування доказів з ДП «Маріупольський морський торгівельний порт» задоволено. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.06.2016р., під головуванням судді Сараєва І.А., клопотання відповідача задоволено, посвідчено довіреність на ведення даної справи його представником [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.06.2016р., під головуванням судді Сараєва І.А., у задоволенні клопотання [PERSON] про відвід судді Сараєва І.А. відмовлено. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 11.12.2017р., під головуванням судді Сараєва І.А., позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, залишено без розгляду. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 28.02.2018р. ухвалу Приморського районного суду м. Маріуполя від 11.12.2017р. скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2018р., справу розподілено судді Сараєву І.А. 16.04.2018р. відповідач [PERSON] до суду надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позивач є публічною особою та межі допустимої критики на адресу такої особи є більш відкритими, ніж відносно рядової фізичної особи. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.01.2019р., справу розподілено судді Курбановій Н.М. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що він працював бригадиром 3-го вантажного району бригади №83 ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», а відповідач [PERSON] працював в його бригаді. Стосунки в них були рівні, як і з іншими 46 працівниками, що йому підпорядковані. Відповідач перший місяць стажування проявив себе як ледар, шукав роботу легше, у відповідача склалися погані стосунки з іншими працівниками. [PERSON] відмовився у зміні виконувати обов`язки, які він йому доручив, через що почав на нього скаржитися. Як працівника, він [PERSON] характеризує негативно, який не бажав дотримуватися вимог закону, інструкцій у своїй роботі. До роботи у них, відповідач працював на другому районі порту, змінив дві бригади, теж мав погану характеристику. Відповідач писав на нього скарги та заяви в Приморський ВП, що він нібито бив людей битою, мав сексуальний контакт з жінкою, яку він не знав, в крадіжках звинувачував. В них є каса взаємодопомоги, та вони колективно вирішили фінансово допомогти відповідачу. Писав скарги відповідач на нього ще до Міністерства, [PERSON] , [PERSON] . Принижував його імідж, честь та гідність, в тому числі тим, що говорив про нібито сексуальний контакт на робочому місці, нецензурно висловлювався на його адресу. По телебаченню відповідач говорив стосовно нього, що він нібито крав, якісь гроші вимагав, у скоєнні злочину обвинувачував. Через численні скарги відповідача йому не оголосили подяку, оскільки керівництво порту розбиралося у даній ситуації. Він був вимушений їздити до Приморського ВП. Він жодного працівника не бив. В «Фейсбуці» відповідач писав неправдиві відомості, погрози відносно нього, у зв`язку з чим він був вимушений звернутися до суду і просить визнати, що поширені відповідачем відомості, що він вчинив злочин, а саме побив робітника та займається розпустою на робочому місці, не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 17000 грн., т.я. йому було дуже тяжко існувати у цій неправді, він відчував душевні страждання. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. Представник позивача [PERSON] пояснила, що 16.04.2016р. відповідач публічно поширив неправдиві відомості стосовно позивача, про що написав доповідну. Висловлювався при інших робітниках за місцем праці. Оскільки відповідач вже не працює в ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», вони відмовляються від позовної вимоги про зобов`язання відповідача припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності, ділової репутації відносно [PERSON] та просять суд визнати, що поширені відповідачем відомості, що [PERSON] вчинив злочин, а саме побив робітника та займається розпустою на робочому місці, такими, що не відповідають дійсності та принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 17000 грн., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20грн. та витрати на правову допомогу. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, надав суду письмові заперечення та відзив, в яких просив відмовити в задоволенні позову, т.я. в скарзі директору порту 16.04.2016р. він не викладав інформацію, що принижує честь та гідність позивача, в скарзі просив скасувати наказ про позбавлення його премії за березень. Про заняття розпустою на робочому місці [PERSON] він був вимушений зазначити не з метою доведення негативних повідомлень про позивача, а для роз`яснення директору, з якого саме часу і з якої причини у них з позивачем виникли неприязні стосунки. Тому, у скарзі він висловлював лише свою думку стосовно поведінки та дій [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює докером-механізатором ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», з позивачем має нормальні, робочі стосунки. Раніше відповідач працював у їх бригаді, стосунків з ним не мав. Відповідач розповідав публічно на роботі, що позивач мав сексуальний контакт на роботі, якось виражався нецензурно, конкретно не пам`ятає. К ним приходив чоловік розбиратися чи були сексуальні контакти у позивача з жінкою не з їх зміни. Він не чув, щоб позивач когось побив. Відповідач говорив, що [PERSON] бандит. Він бачив, що [PERSON] переживав через наслідки поширень інформації [PERSON] відносно себе. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює докером у ДП «Маріупольський морський торгівельний порт», [PERSON] - його керівник. З відповідачем він працював в одній бригаді, коли бригадиром був позивач, мав робочі стосунки. Він часто працював з відповідачем, який халатно працював, був ледарем. Він чув від [PERSON] , що позивач, крадій, бандит. Спочатку позивач почав робити зауваження стосовно роботи відповідача, а потім [PERSON] почав говорити неправду стовно [PERSON] , який переймався через ці плітки, скандали. [PERSON] висловлювався нецензурною лайкою стосовно [PERSON] . Тільки з [PERSON] були такі непорозуміння, оскільки позивач адекватна, нормальна людина. По телебаченню він бачив передачу, де [PERSON] розповідав, що [PERSON] - бандит. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що у задоволенні позову належить відмовити, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст. ст. 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Частиною першою статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. За статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. За змістом положення статті 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", (далі - Постанова ВСУ № 1 від 27.02.2009р.), юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пункт 18 постанови ВСУ № 1 від 27.02.2009р. закріплює, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. В силу ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до п.19. постанови ВСУ № 1 від 27.02.2009р., вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна , Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, п. 46). Згідно з статтею 90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу. Пояснення свідків, як і інші докази, оцінюються судом за внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1.2 статті 89 ЦПК України). Судом встановлено, що докером-механізатор 3 вантажного району порту бригади №83 [PERSON] подав скаргу директору ДП «Маріупольській морський торгівельний порт», в якій пояснив, що він працює в порту докер-механізатором з 2014р., його бригадиром є [PERSON] , якого він побачив під час заняття сексом в робочий час з [PERSON] . Через цей конфлікт [PERSON] став відноситися до нього зухвало, пообіцяв позбавитися від нього (том 1, а.с. 9-10, 238-241). Згідно з вимогою первинної профспілкової організації ДП «Маріупольській морський торгівельний порт профспілки працівників вугільної промисловості України» № 7/03/2016 від 19.03.2016р., на адресу профспілки 19.03.2016р. надійшла скарга [PERSON] , з якої вбачається, що бригадир [PERSON] порушує вимоги КЗпП України, Правила внутрішнього трудового розпорядку, умови колективного договору на 2015-2018р. Вказаною вимогою профспілка надіслала копію скарги [PERSON] та вимагала від бригадира [PERSON] та начальника 3 вантажного району порту [PERSON] пояснення стосовно умов праці, виконання колективного договору, дотримання вимог КЗпП України стосовно обставин, які мали місце в ніч з 18 на 19 березня 2016р. та які викладені у скарзі [PERSON] (том 1, а.с.11-16, том 2, а.с. 12-20). Відповідно до виробничої характеристики бригадира докер-механізаторів 3 району (вантажного) ДП «Маріупольській морський торгівельний порт профспілки працівників вугільної промисловості України» [PERSON] , наказу № 1892/к ДП «ММТП» від 13.06.2012р., рапортами №43/740 від 06.12.2011р., № 43/309 від 13.06.2012р., протоколів зборів трудового колективу від 13.06.2012р., заяв [PERSON] від 30.11.2011р. та від 13.06.2012р., останній працює в порту з 2001р., з 2002р. докер-механізатором 3 району, з червня 2012р. бригадир бригади 8/3, за час роботи зарекомендував з позитивної сторони (том 1, а.с. 17, 227-237). Згідно з витягом з ЄРДР № 42016051290000064 від 25.05.2016р. за заявою потерпілого [PERSON] внесено відомості про те, що 19.03.2016р. [PERSON] висловлював [PERSON] погрози вбивства, які він прийняв реально, за ст. 129 ч. 1 КК України (том 1, а.с. 39). Згідно з повідомлення про злочин, голова первинної профспілкової організації ДП «Маріупольській морський торгівельний порт профспілки працівників вугільної промисловості України» № 7/03/2016 від 19.03.2016р. повідомив начальника Приморського відділення Маріупольського відділу поліції про те, що 19.03.2016р. на адресу профспілки надійшло звернення члена виборного відділу [PERSON] про те, що посадова особа порту [PERSON] погрожував вбивством своєму підлеглому [PERSON] (том 1, а.с.40). Згідно з відповіддю начальника ДП «Маріупольській морський торгівельний порт» №01-12/174 від 20.04.2016р. голові первинної профспілкової організації ДП «Маріупольській морський торгівельний порт профспілки працівників вугільної промисловості України» повідомлено на вимогу від 19.03.2016р. про те, що в зміну з 18.03.2016р. до 19.03.2016р. [PERSON] був направлений для виготовлення зачистки полувагонів після вигрузки слябів. [PERSON] у власноручному пояснення пояснив, що на робоче місце [PERSON] прибув в своїй власній куртці. Опитати [PERSON] не вдалося, у зв`язку з його відмовою надавати пояснення, про що складено акт. В діях [PERSON] ніяких порушень не встановлено, а в діях [PERSON] вбачаються порушення п.п. 3.1.6, 3.1.12 Правил внутрішнього трудового розпорядку (том 1, а.с. 41). Згідно з розпорядженням ДП «Маріупольській морський торгівельний порт» № 67 від 31.03.2016р., за порушення п.п.2.1, 3.4. Інструкції з охорони праці, п.п. 3.1.6, 3.1.12 Правил внутрішнього трудового розпорядку [PERSON] , знижено розмір премії за березень 2016р. на 50% (том 1, а.с. 210). Відповідно до протоколу зборів трудового колективу бригади № 83, 3 вантажного району ДП «Маріупольській морський торгівельний порт» від 28.03.2016р., 31 член бригади постановили вивести зі складу бригади № 83 докера-механізатора [PERSON] (том 1, а.с. 217-220, 211-214). Згідно з актом від 17.04.2016р., який підписано начальником зміни [PERSON] , стивідором та трьома докер-механізаторами, докер-механізатор [PERSON] відмовився усно та письмово надати пояснення про невихід на роботу з 20.00год. по 08.00год. з 12 на 13.04.2016р. з 00.00год. до 08.00год. (том 1, а.с. 215). Відповідно до колективного листа колективу бригади № 83, докеров-механізаторів 3 вантажного району ДП «Маріупольській морський торгівельний порт» - директору порту, 33 члени бригади звернулися зі скаргою на поведінку та роботу докер-механізатора [PERSON] , у зв`язку з чим просили вивести його зі складу їх бригади (том 1, а.с. 221-223). Згідно з поясненнями [PERSON] , наданими заст. директора по безпеці від 22.03.2016р., [PERSON] пояснив стосовно зміни 18.03.2016р., на якій [PERSON] хуліганив (том 1, а.с. 224-225). Згідно з рапортом [PERSON] від 17.04.2016р., останній пояснив, що в зміну з 17-18.04.2016р. [PERSON] без дозволу фотографував внутрішні документи (том 1, а.с. 226). Відповідно до наказу № 200 від 12.05.2016р. ДП «Маріупольській морський торгівельний порт» [PERSON] оголошено догану та позбавлено 100 % премії за квітень 2016р. (том 2, а.с. 2-3). Відповідно до наказу № 805/к від 25.05.2016р. ДП «Маріупольській морський торгівельний порт» [PERSON] переміщено постійно у комплексну бригаду механізаторів № 300 другого вантажного району (том 2, а.с. 4). Відповідно до виробничих характеристик докера-механізатора 3 району (вантажного) ДП «Маріупольській морський торгівельний порт» [PERSON] , останній з 30.07.2014р. був переведений учеником механізатора на 3 район. За час роботи в колективі бригади зарекомендував себе не виконавчим працівником, конфліктний. Також, [PERSON] працював в ЖДЦ ДП «Маріупольській морський торгівельний порт» з 01.12.2009р. по 20.06.2014р. на посаді електромонтер по ремонту, зарекомендував себе з негативного боку. [PERSON] працював на 2 вантажному районі порту з 20.06.2014р. по 30.07.2014р. учеником механізатора, виробничі завдання виконував з суперечками та не ініціативно (том 2, а.с. 5-7). Згідно з рапортом в.о. заступника директора по безпеці № 25-08/88 від 24.03.2016р., за результатами перевірки фактів, викладених в зверненні профспілки від 21.03.2016р. за скаргою докера [PERSON] , в діях [PERSON] порушень локальних нормативних документів не встановлено, в діях [PERSON] вбачаються порушення п.п. 3.1.6, 3.1.12 Правил внутрішнього розпорядку, у зв`язку з чим вважав за доцільне застосувати до [PERSON] міри дисциплінарного стягнення (том 2, а.с. 9). Згідно з витягом з журналу прийому-передання чергових стрілочного посту № 6 за 2015-2016р.р., чергова [PERSON] в 2015р. і по дійсний час на даному посту не працювала (том 2, а.с. 10-11). Згідно з табелем обліку використання робочого часу ДП «Маріупольській морський торгівельний порт» за січень 2014р. - грудень2015р. зазначено графік роботи [PERSON] у залізнично-дорожньому цеху (том 2, а.с. 21-31, 44-55). Згідно з табелем обліку використання робочого часу ДП «Маріупольській морський торгівельний порт» за січень 2014р.-грудень2015р. зазначено графік роботи [PERSON] у 3 вантажному районі (том 2, а.с. 32-43, 56-67). Судом досліджений диск, наданий представником позивача, з якого вбачається, що група людей на території порту зібралася для проведення зборів профспілки, в ході якого [PERSON] (на 30 хвилині) розповів, що в його бригаді, де він працює, вони придбали «пилу», яка зараз знаходиться вдома у бригадира [PERSON] . Йому, як і всім запропонували здати по 160грн., на які придбали якісь цепі. Через ці питання до нього стали почали погано ставитися. Коли дізналися, що він у профспілки, почалися погрози, сказали, що вони у профспілці всі «півні». Докера [PERSON] колись побили битами, про що подав заяву, підозрював [PERSON] . [PERSON] сказав, що його потрібно бити битами, як [PERSON] , щоб ніхто не доказав, та особисто наодинці сказав, що йому «пипець». Через що він вважає, що є погрози йому життю, зустрівся з адвокатом та подав заяву до поліції (том 1, а.с.242). Згідно із ст. 5 ЗУ «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 статті 100 ЦПК України, електронними доказами є - інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. До дослідженої інформації на диску, суд ставиться критично, оскільки не зрозуміло ким та в який час знято дане відео, також на відеозаписі не зафіксовано ствердження [PERSON] про те, що [PERSON] побив битою робітника, а зазначено зі слів [PERSON] , що той звертався до правоохоронних органів, через побиття. Отже, звернення відповідача до профспілки та правоохоронних органів щодо погрози вбивства, які він прийняв реально від [PERSON] , на думку суду, свідчить про реалізацію відповідачем конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, та не є поширенням недостовірної інформації, в розумінні статті 277 ЦК України, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, поширені відповідачем відомості. Також, особисте письмове звернення 16.04.2016 року відповідача до директора ДП «Маріупольського морського торгівельного порту» зі скаргою на [PERSON] суд не вважає поширенням недостовірної інформації в розумінні статті 277 ЦК України. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про поширення відповідачем недостовірної інформації, того, що [PERSON] побив битою робітника, ображає позивача нецензурними виразами, доказів порушення особистих немайнових прав позивача, в чому полягає завдана моральна шкода, стороною позивача не надано та допитаними судом свідками [PERSON] та [PERSON] не спростовано, оскільки останні не змогли конкретизувати висловлювання відповідача, зазначити дати, коли могли відбуватися такі події. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честі, гідність та ділову репутацію позивача. У зв`язку із відсутністю підстав для задоволення основних позовних вимог, не підлягають й задоволенню похідні вимог про відшкодування моральної шкоди. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову, понесені ним судові витрати на сплату судового збору та професійну правничу допомогу відповідачем не відшкодовуються.

Outcome: dismissed