Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

В червні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Печерського районного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві про відшкодування моральної шкоди. Вказував на те, що в липні 2013 р. в м. Києві його було затримано працівниками міліції, доставлено до Печерського РУ ГУ МВСУ в м. Києві та щодо нього працівниками РУ було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП. В подальшому адміністративний матеріал за вказаним адміністративним правопорушенням було направлено до Печерського районного суду м. Києва, однак повернуто судом для дооформлення. Позивач неодноразово звертався до суду та до Печерського РУ ГУ МВСУ в м. Києві з метою встановити, на якій стадії знаходиться розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, проте протягом тривалого часу (більше десяти місяців) його не викликали до суду, оскільки справу не було передано з районного управління. [PERSON] зазначав, що тривале очікування притягнення його до відповідальності, неправомірне адміністративне затримання, зволікання з передачею справи до суду завдало йому сильних душевних страждань, порушило звичний уклад його життя. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд стягнути з Печерського районного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на його користь компенсацію завданої йому моральної шкоди в розмірі 15 000 грн. 00 коп. Представник Печерського РУ ГУ МВСУ в м. Києві в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 11.07.2013 р. позивач [PERSON] проводив акцію на території, прилеглій до Генеральної прокуратури України, за адресою: м. Київ, вул. Різницька, 13/15. Його було затримано представниками Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві та доставлено до управління, де було складено Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-1 КУпАП. Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Згідно ст. 255 КУпАП протоколи про правопорушення, передбачені ст. 185-1 КУпАП, мають право складати уповноважені посадові особи органів внутрішніх справ. У відповідності до ч. 1 ст. 257 КУпАП протокол надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення. Згідно Листа Печерського РУ ГУ МВСУ в м. Києві від 13.08.2013 р. за вих. № 54/І-2049 вбачається, що адміністративний матеріал про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було направлено до Печерського районного суду м. Києва 31.07.2013 р. Проте відповідно до Повідомлення Печерського районного суду м. Києва встановлено, що згідно Постанови суду від 05.09.2013 р. матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] направлено до Печерського РУГУ МВС України в м. Києві для дооформлення. 14.04.2014 р. Печерським районним судом м. Києва було винесено Постанову, відповідно до якої провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-1 КУпАП, відносно громадянина [PERSON], [INFO], закрито за відсутністю у його діях складу зазначеного правопорушення. Згідно Постанови Апеляційного суду м. Києва від 19.05.2014 р. постанову Печерського районного суду м. Києва змінено, виключивши зі вступної, мотивувальної та резолютивної частин постанови вказівку на по батькові [PERSON], та вказавши в мотивувальній частині постанови дату постанови Окружного адміністративного суду м. Києва "13.05.2013 р.", у резолютивній частині постанови рік народження [PERSON] - "1954"; в решті постанову залишено без змін. За таких обставин позивача [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 185-1 КУпАП притягнуто не було. Відповідно до ч. 1 ст. 259 КУпАП з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення в разі неможливості скласти його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов'язковим, порушника може бути доставлено в міліцію. Проте доказів неможливості вчинення вказаних дій на місці, та необхідності в зв'язку з цим затримання позивача, відповідач суду не надав. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Виходячи з принципу верховенства права та гарантованого Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, гарантує кожної фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в яких вона є стороною. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції тривалість провадження у кримінальні справі для цілей цієї статті розпочинається з моменту винесення постанови про притягнення особи як обвинуваченого, затримання особи за підозрою у скоєнні злочину чи допиту її як підозрюваного залежно від того, яка з указаних подій сталася раніше, і закінчується винесенням остаточного рішення у справі. Згідно ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок незаконної бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідальність за шкоду, завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями, діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, згідно зі ст. 1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах. Отже, представниками відповідача було неправомірно здійснено затримання [PERSON] та допущено зволікання при передачі справи про адміністративне правопорушення до суду, чим тривалий час позивач вимушений був перебувати у пригніченому стані через зазначені події (в період з 11.07.2013 року п. 21.03.2014 року). Проте, суд вважає достатньою компенсацією моральних страждань - 1000 грн. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial