Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом\~\~до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком № 22, по вул. 1-го Травня, в м.Броварах, Київської області. Свій позов обґрунтувала тим, що вона є власницею житлового будинку по вул. 1-го Травня, 22 в м. Бровари, про що видане свідоцтво про право на спадщину 30 січня 1960 року та акт державного приймання в експлуатацію. Відповідно записів про реєстрацію в будинковій книзі за вищевказаною адресою зареєстровано девять осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] є її онуком, зареєстрований за вказаною адресою: з вересня 2004 року, але вже більше девять років не проживає в будинку, його речей в будинку немає. Будь яких перешкод в користуванні житлом позивач не чинила. Позивач зазначає, що факт його не проживання підтверджується актами депутатів від 13 жовтня 2015 року та 02 квітня 2016 року. Представник позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся\~належним\~\~чином. Суд, заслухавши пояснення представник позивача, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до наступного. Як вбачається з довідки виданої Бориспільським міжрайонним бюро технічної інвентаризації домоволодіння № 22 по вул. 1-Травня в м. Бровари зареєстровано на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Броварською державною нотаріальною конторою 30 січня 1960 року за реєстром № 179. Згідно актів обстеження\~\~\~депутата Броварської міської ради від 13.10.2015 року\~ та 02.04.2016 року [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], але зі слів сусід близько 20 років за вказаною адресою не проживає. Відповідно до ч. 1\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частина 2\~ст. 405 ЦК України\~закріплює, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, суд не виявив обставин, передбачених ч. 2\~ст. 405 ЦК України та будь-яких інших поважних причин, за наявності яких житлове приміщення могло б бути збережене за відповідачем. Відповідно\~ст. 391 ЦК України\~\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 321 ЦПК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути\~\~протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи, що відповідач у належному позивачу на праві приватної власності житловому будинку не проживає, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] належить визнати таким, що втратив право користування будинком № 22 по вул. 1- го Травня в м. Бровари Київської області. Правилами до\~ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. У даному випадку позивач ставить питання про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Виходячи з того, що\~Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У даному випадку позивачем предявлено вимогу про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку у будинку. Відповідно до\~\~ч.1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

Outcome: approved