Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своєму позові позивач зазначив, що відповідач [PERSON] 17 липня 2008 року уклала договір № 1/08LRSEД та отримала в кредит кошти у розмірі 57 900 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушенні норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 29 липня 2014 року має заборгованість в розмірі 56 780,41 доларів США заборгованість за кредитом, 59 770,44 доларів США заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом, 1400,60 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 37 603,26 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. З урахуванням рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська про звернення стягнення на предмет іпотеки, житловий будинок, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки житлового будинку становить 308 601,00 грн. Тому, різниця між поточною заборгованістю та ціною реалізації предмету іпотеки становить 132 863,46 доларів США, а також штрафи. З урахуванням уточнень до позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 139 525,01 доларів США, що становить 1 897 540,14 грн. та складається з 56 780,41 доларів США заборгованість за кредитом, що складає 772 213,58 грн., 59 770,44 доларів США заборгованість за відсотками, що становить 812 877,99 грн., 1 400,60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, що становить 19 048,16 грн., 37 603,26 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, що становить 511 404,33 грн. та різниця між поточною заборгованістю та ціною реалізації предмету іпотеки складає 22 691,25 доларів США, що становить 1 806,943,06 грн., а також штрафи відповідно до договору в розмірі 18,38 доларів США, що складається 249,97 грн. та 6643,17 доларів США, що становить 90 347,12 грн., а також стягнути судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та посилався на обставини викладені в позовній заяві. Просив стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 139 525,01 доларів США, що становить 1 897 540,14 грн., що складається з 56 780,41 доларів США заборгованість за кредитом, що складає 772 213,58 грн., 59 770,44 доларів США заборгованість за відсотками, що становить 812 877,99 грн., 1400,60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, що становить 19 048,16 грн., 37 603,26 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, що становить 511 404,33 грн. та різниця між поточною заборгованістю та ціною реалізації предмету іпотеки складає 22 691,25 доларів США, що становить 1 806,943,06 грн., а також штрафи відповідно до договору в розмірі 18,38 доларів США, що складає 249,97 грн. та 6643,17 доларів США, що становить 90 347,12 грн., а також стягнути судові витрати. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилався на обставини викладені в запереченні на позов. Зазначив суду, що нарахована відповідачу заборгованість за кредитним договором була вже стягнута судом. Просив суд також застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволені позову. Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 57 900 доларів США. Як визначено в ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до умов договору у разі несплати позичальником чергового платежу у строки, встановлені договором, банк вправі вимагати від позичальника дострокове виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів. У звязку із допущеною заборгованістю позивач у 2010 році скористався своїм правом на предявлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором, наслідком такого стало рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська Дніпропетровської області від 31 серпня 2010 року, згідно якого з відповідача вже стягнута заборгованість за кредитним договором № 1/08LRSEД від 17 липня 2008 року в розмірі 582 440,07 грн., що відповідно до рішення та наданої копії позовної заяви, з якої вбачається, що сума заборгованості становить: 56 811,51 доларів США заборгованість за кредитом, 12 607,41 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредитом, штрафи в розмірі 31,29 доларів США, 3 470,95 доларів США. Рішення суду на даний час не виконано. Вказане свідчить про те, що термін виконання зобовязань за цим договором банком було змінено і цей термін необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку до суду із таким позовом. Окрім цього, враховуючи, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська Дніпропетровської області від 31 серпня 2010 року, з відповідача вже стягнута заборгованість за кредитом по договору № 1/08LRSEД від 17 липня 2008 року в розмірі 56 811,51 доларів США заборгованість за кредитом, 12 607,41 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредитом, штрафи в розмірі 31,29 доларів США, 3 470,95 доларів США, що складає 582 440,07 грн., а тому вимоги в частині стягнення цієї суми заборгованості не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Але, необхідно врахувати, що повторно із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотків та пені, до [PERSON] позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 30 жовтня 2014 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна даність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила. Так, за зобовязаннями з визначенням строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не тільки зі строком дії договору, скільки з певними моментами, які свідчать про порушення прав особи. За змістом цієї статті початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої особи право на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення відсотків, штрафів не підлягають задоволенню, оскільки сплив строк позовної давності, якій необхідно відраховувати з часу винесення рішення суду, тобто з 31 серпня 2010 року про стягнення заборгованості за договором. Враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, а також те, що в задоволені позову відмовлено, вимоги позивача про стягнення судового збору не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed