Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

в позові вказано, що 30/12/2013 р. позивача було звільнено з посади завідувача сектору відшкодування шкоди та медико-соціального обслуговування потерпілих Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Долинському районі. Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки після завершення робочого часу в день звільнення позивачу відкрито листок непрацездатності. Позивач просив суд поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду. 26/10/2015 р. позивач подав заяву, в якій уточнив позовні прохання та просив суд про стягнення з Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області середнього заробітку за час затримки розрахунку з 31/12/2013 р. по 28/01/2015 в сумі 57765,65 гривень без утримання обов`язкових платежів, покласти на відповідача обов`язок сплатити платежі, визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення позивача, поновити позивача на посаді завідувача сектору відшкодування шкоди та медико-соціального обслуговування потерпілих Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Долинському районі, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 3000 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов не заперечила пояснень представника відповідача про те, що позивач вже півтора роки працює у Відділенні Пенсійного фонду України в Долинському районі. В судовому засіданні представники відповідача заперечили позов та надали пояснення про те, що відповідача звільнено за порушення трудової дисципліни, до медичного закладу за відкриттям листка непрацездатності він звернувся після його звільнення та після залишення місця роботи; Управління не є належним відповідачем щодо стягнення заробітної плати, позивача не може бути поновлено на попередньому місці роботи, оскільки такої посади, яку займав позивач вже не існує, кваліфікаційні вимоги до аналогічної посади інші, а відповідну посаду обіймає інший працівник. Розрахунок середнього заробітку здійснено позивачем та його представником із порушенням положення Постанови №100 Кабінету Міністрів України. Так позивачем взято до розрахунку період з листопада по грудень 2013 року, а на думку представника відповідача середній заробіток необхідно обчислювати за період жовтень-листопад 2013 р. Судом встановлено наступні обставини. Наказом Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області від 03/10/2013 р. позивачу догану за неналежне виконання трудових обов`язків. 06/12/2013 р. складено протокол комісії по вирішенню трудових спорів, яким залишено в силі наказ Управління від 03/10/2013 р. 2012/2013 р. складено акт службового розслідування та встановлено, що позивач із порушенням трудових обов`язків передав особисті дані потерпілого, який звертався до Відділення. Наказом Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області від 30/12/2013 р. позивача звільнено з посади завідувача сектору відшкодування шкоди та медико-соціального обслуговування потерпілих Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Долинському районі за систематичне невиконання працівником обов`язків, передбачених трудовим договором, без поважних причин. В п. 2.4. наказу було зобов`язано начальника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Долинському районі виплатити відповідачу компенсацію за 22 календарні дні невикористаної відпустки. Відповідно до листка непрацездатності №335888 позивач звернувся для його видачі з 30/12/2013 р. до 01/01/2014 р., з 04/01/2014 р. до 08/01/2014 р., з 09/01/2014 р. по 09/01/2014 р. Листок містить неодноразові виправлення без їх застереження особою, яка його видала. Відповідно до п. 4.5. Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності уразі помилок у тексті здійснюється виправлення тексту, що підтверджується записом "Виправленому вірити", підписом лікуючого лікаря та печаткою закладу охорони здоров'я "Для листків непрацездатності". На бланку ЛН дозволяється не більше двох виправлень. Відповідно до п. 1 Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності лицьовий бік бланка ЛН заповнюється лікуючим лікарем або молодшим медичним працівником з медичною освітою. Зворотний бік бланка ЛН заповнюється за місцем роботи застрахованої особи. Записи в ЛН здійснюються розбірливим почерком, без помарок. У листку непрацездатності містяться незастережені виправлення, які унеможливлюють встановлення наявності правових підстав непрацездатності за вказаних позивачем обставин. Відповідно до ст. 159 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. В ст. 212 ЦПК України вказано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже саме на позивача та його представника законом покладено обов`язок довести вказані обставини. Відповідно до ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. Отже роботодавець повинен мати однозначну інформацію про непрацездатність працівника для врахування в своїй діяльності і, не порушення його прав, що в свою чергу передбачає обов`язок працівника надати працедавцю відповідні докази і повідомити про вказану обставину до часу звільнення. Так, до часу свого звільнення позивач не надав відповідачу ні повідомлення, ні доказу про свою непрацездатність. В судовому засіданні представник позивача та відповідача надали суду пояснення про те, що позивач надав інформацію відповідачу про свою тимчасову непрацездатність 10/01/2014 р. Наказом Відділення виконавчої дирекції №88-ВД від 20/12/2011 р. на очолюваний позивачем сектор покладено обов`язок забезпечити збереження персональних даних потерпілих, які звертаються до Відділення. Наказом Відділення виконавчої дирекції №74-ВД від 22/08/2012 р. на позивача покладено обов`язок забезпечити збереження персональних даних потерпілих, які звертаються до Відділення. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27/06/2014 р. позивачу відмовлено в позові до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань в Івано-Франківській області про визнання частково незаконним та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення. Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана; звільнення. В свою чергу в п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Отже відповідачем правомірно застосовано до позивача догану та в наступному застосовано стягнення у формі звільнення за повторне порушення трудової дисципліни. Необхідно відзначити, що в судовому засіданні представником позивача не було спростовано правових підстав для застосування вказаних правових наслідків, разом з цим представниками відповідача однозначно доведено, що після накладення дисциплінарного стягнення у формі догани позивач повторно грубо порушив свої посадові обов`язки та права особи, яка звернулась до працедавця позивача у спосіб поширення особистої інформації про потерпілого, без його згоди на це. Крім цього щодо порушення своїх прав потерпілий подав до відповідача відповідну претензію. Таким чином звільнення позивача здійснено відповідачем у зв`язку із порушенням позивачем трудової дисципліни та за умови попереднього накладення на позивача стягнення у виді догани. За вказаних умов відповідач був позбавлений правових підстав самостійно поновити позивача на роботі, а після його звільнення та в наступному звільнити його із зазначеної підстави повторно. Також позивач не просив відповідача змінити дату його звільнення, також позивач не просив суд змінити дату звільнення. При цьому у зв`язку із не наданням позивачем інформації відповідачу щодо своєї непрацездатності, що розпочалась після завершення робочого часу, відповідач був позбавлений правових підстав для самостійної зміни запису про дату звільнення, що також не могло бути ним здійснено за умов не подання позивачем відповідачу заяви про це, оскільки таку дію може бути здійснено виключно за заявою позивача, та передбачено здійснити в трудову книжку, яка перебувала безпосередньо у позивача. Так в судовому засіданні представник позивача не заперечувала тієї обставини і пояснень представників відповідача про те, що протягом дня звільнення позивач не повідомляв представників відповідача про наявність відкритого листка непрацездатності і свою непрацездатність, відпрацював робочий день в режимі, що передбачений правилами трудового розпорядку та звернувся за відкриттям листка непрацездатності після завершення робочого дня, листок непрацездатності відкрито позивачу після його звільнення та після завершення робочого часу. Отже в позовній заяві позивач і в судовому засіданні представник позивача описували претензію позивача щодо звільнення позивача за умови відкриття листка непрацездатності після завершення робочого часу і звільнення позивача, що є спором не про правові підстави звільнення, а про дату звільнення і зміну запису про звільнення, але просили суд про поновлення на роботі, без спростування підстав притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у формі догани та у формі звільнення. За обставин не доведення позивачем незаконності його звільнення відсутні і правові підстави для поновлення на роботі та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так в позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток саме у зв`язку із вимушеним прогулом позивача, а не з будь-яких інших правових підстав. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав та за предметом, що вказані в позовній заяві. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60, 118, 119 ЦПК України суд розглядає спір з правових підстав та в межах заявлених позивачем вимог, які вказані в письмовій позовній заяві. Відповідно до ст. 31 ЦПК України тільки до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Відповідно до п. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином позов в частині стягнення середнього заробітку з підстави незаконного звільнення як це вказано в позовній заяві не обґрунтовано належними правовими підставами. В заяві від 26/10/2015 р. позивач просив стягнути саме з Управління, а не з Відділення середній заробіток за час затримки розрахунку. При цьому після неодноразових роз`яснень представників Управління виконавчої дирекції соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Івано-Франківській області представнику позивача про те, що зазначене управління не є органом щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати, позивач ніколи не утримував заробітну плату від цього управління, управління немало і не має правових зобов`язань перед позивачем щодо виплати заробітної плати чи заборгованості з її виплати, однак представник позивача наполягала на стягненні середнього заробітку саме з вказаного управління, і не просила суд про стягнення спірних грошових коштів із зазначеної підстави з іншого відповідача. Отже в частині стягнення середнього заробітку позов не обґрунтовано належними правовими підставами і у зв`язку із його пред`явленням до неналежного відповідача. Крім цього в судовому засіданні представники відповідача надали пояснення про те, що у відповідача відсутній вимушений прогул, оскільки він протягом останніх вісімнадцяти місяців працевлаштований у іншого працедавця і приховує дану інформацію від суду та вводить суд і сторони в оману у такий спосіб для стягнення з відповідача грошових коштів без належної на те правової підстави. В судовому засіданні представник позивача не заперечувала вказані пояснення представників відповідача, на їх клопотання надати інформацію про працевлаштування позивача відповіла відмовою. Необхідно зазначити, що відповідно до ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак саме на припущеннях засновано звернення позивача до суду. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України). В п. 6 ст. 13 ЦК України вказано, що у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Таким чином судом встановлено законність звільнення позивача з роботи у відповідача, позов не обґрунтовано належними на те правовими підставами та спрямовано на порушення прав відповідачів. Однак суд не є засобом для будь-якої сторони в порушенні прав інших осіб та не толерує цього з підстав та у спосіб, що встановлені в п. 3 ст. 16 ЦК України. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved