Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

В січні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просив стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди з відповідача 243000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працював в шкідливих умовах на підприємствах відповідача у період з 02.02.1987 року по 01.01.1999 року , внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 23.07.2013 року первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню - хронічне обструктивне захворювання легень, радикулопатія та третя група інвалідності , з наступним переоглядом у 2014 році. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що тривалий час переносить фізичний біль, загальну слабкість. Вказав, що покращення в стані здоров'я не відбувається, з кожним днем відчуває лише погіршення в стані здоров'я. Змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач не був присутній, представник позивача за довіреністю на задоволенні позовних вимог наполягає, обґрунтовуючи їх письмовими матеріалами справи. Представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізорудком» позовні вимоги не визнав, просить відмовити в їх задоволенні, оскільки відповідач не має жодного обов'язку перед позивачем, у зв'язку з чим є належним відповідачем у справі. Свої доводи обґрунтував наступним. 30.12.1998 року між Криворізьким державним залізорудним комбінатом та ВАТ «ЦГЗК» було укладено договір оренди державного майна, предметом якого було платне використання цілісного майнового комплексу ш. Орджонікідзе, у зв'язку з чим останній став правонаступником прав та обов'язків підприємства. 09.11.2001 року між ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та ВАТ «ЦГЗК» було укладено договір, предметом якого є продаж цілісного майнового комплексу ш. Орджонікідзе. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач з 02.02.1987 року по 01.01.1999 року працював підземним гірничим робітником, підземним гірничим робітником очисного вибою, підземним дробильником ш. Орджонікідзе рудоуправління ім. Леніна об`єднання «Кривбасруда». За виявленим професійним захворюванням складено акт від 29.05.2013 року розслідування хронічного професійного захворювання позивача. Відповідно до акту причиною професійного захворювання було перевищення гранично допустимих рівнів небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу за час роботи на ш. Орджонікідзе (а.с. 14). Згідно висновку МСЕК, позивачу протипоказана важка праця в умовах пилу, переохолодження. Висновком МСЕК від 23.07.2013 року йому первинно, з наступним переоглядом у 2014 році, встановлено 40 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню - хронічне обструктивне захворювання легень та радикулопатія ( а.с.15). Відповідно до Закону України «Про Охорону Праці», на підприємство покладено обов'язок забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку показники мікроклімату інші показники умов праці відхиляються від встановлених нормативних показників, що стали причиною профзахворювання позивача. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю позивача була заподіяна шкода професійним захворюванням, на підприємствах відповідачів позивач тривалий час працював, виконуючи роботи в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як встановлено із пояснень, медичних документів, позивач внаслідок професійного захворювання відчуває фізичні болі, загальну слабкість. Через стан здоров`я він вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, йому протипоказана важка праця, робота в умовах пилу, шуму, несприятливого мікроклімату. Позивач не має можливості повноцінно рухатися, відпочивати, має порушення сну, через що відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані, не має можливості вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Через зазначені обставини погіршилися стосунками з членами сім'ї, обмежений в перебуванні в громадських місцях. Покращення в стані здоров'я не відбувається, захворювання прогресують, у зв'язку з чим позивачу призначено наступний переогляд, і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача покращується тимчасово. Постійний характер фізичних страждань через постійні болі позивача знаходить також підтвердження в медичних документах, з яких убачається, що позивач має необхідність проходити регулярне стаціонарне лікування з приводу професійного захворювання. Фізичний стан, самопочуття з часом не покращується, лікування в медичних установах приносить тимчасовий результат, періодично відбуваються загострення - рецидив хвороб. Зазначені обставини викликають відчуття неповноцінності у позивача, через що він переживає моральні страждання. Такі обставини вносять суттєві зміни в життєвих стосунках, він вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, змінити спосіб життя. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року " Кечко проти України" у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз. 9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Суд дійшов висновку, що виниклі правовідносини врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення правовідносин та якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Доводи відповідача, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» є неналежним відповідачем по справі, оскільки правонаступником ш. ім. Орджонікідзе є ПАТ «Центральний ГЗК», спростовуються матеріалами справи та пояснення самого представника, відповідно до яких, між Криворізьким державним залізорудним комбінатом (нині ПАТ «Кривбасзалізорудком») та ВАТ «Центральний ГЗК» договір оренди державного майна було укладено 30.12.1998 року, а позивач почав працював з 02.02.1987 року по на шахті ім. Орджонікідзе ВО «Кривбасруда» нині ПАТ «Кривбасзалізрудком», тобто до укладання між сторонами договору оренди державного майна, а з 01.01.1999 року продовжив роботу на ш. Орджонікідзе в складі ПАТ «ЦГЗК». Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент праці позивача на ш. Орджонікідзе трудовий договір був саме з ВО «Кривбасруда», а тому ПАТ «Кривбасзалізрудком» є належним відповідачем по справі. Спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи доводи представника відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, настання негативних змін у його житті, неможливість відновлення стану, який мав потерпілий до професійного захворювання, з урахуванням ступеню вини відповідачів, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний біль, обмежений в можливості роботи в домашньому господарстві, звичайних повсякденних заняттях та активному спілкуванні з сім`єю, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію в розмірі 5000 грн, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь держави судовий збір - 243,60 грн.

Outcome: partial