Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" пред`явив до суду позов до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №203617-CRED від 25 січня 2008 року у розмірі 4180 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 18 серпня 2017 року складає 106590 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25 січня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №203617-CRED, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 6000 доларів США з кінцевим терміном повернення - 21 січня 2010 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та у порядку, встановлених кредитним договором. Однак, відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором №203617-CRED. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним Договором не виконав. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором Відповідач станом на 18 серпня 2017 року має заборгованість у розмірі 19517,68 доларів США, яка складається із наступного: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 3842,83 доларів США та заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 15674,85 доларів США. Від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2010 року, яким стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, що існувала станом на 29 вересня 2010 року у розмірі 6957,58 доларів США та 250 гривень, з яких: 3842,83 доларів США - заборгованість за кредитом; 2783,44 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 250 доларів США - штраф (фіксована частина); 331,31 доларів США - штраф (процентна складова); різниця становить - 12891,41 доларів США. При цьому вказують, що просять стягнути з відповідача лише заборгованість по відсоткам за користування кредиту у сумі 4180 доларів США, яка згідно офіційного курсу НБУ станом на 18 серпня 2017 року складає 106590 гривень, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитор на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, вважають, що сума заборгованості, яка підлягає до стягнення із відповідача становить 4180 доларів США, що за курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 18 серпня 2017 року складає 106590 гривень, яка складається із заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 4180 доларів США. З цих підстав просять позов задовольнити. 24 квітня 2018 року від представника відповідача адвоката Молень І.Й. надійшов до суду відзив на позов, згідно якого сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, покликаючись на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 30 вересня 2010 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто з [PERSON] в користь позивача заборгованість за кредитним договором №203617-CRED від 25 січня 2008 року у розмірі 6957,58 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складало 55058,81 гривень та 250 гривень. Вказане рішення вступило в законну силу та перебуває на виконанні. Однак, незважаючи на наявність судового рішення, позивач і надалі продовжував нараховувати заборгованість за кредитним договором, яку визначив станом на 18 серпня 2017 року у розмірі 19517,68 доларів США, що включає: 3842,83 доларів США - заборгованість за кредитом та 15674,85 доларів США - заборгованість по відсотках за користування кредитом. Вважають вказані дії позивача неправомірними, оскільки звернувшись у 2010 році до суду із позовом позивач припинив строк дії кредитного договору та втратив можливість нарахування та стягнення із відповідача відсотків за договором. З цих підстав вважають, що після винесення Тернопільським міськрайонним судом рішення від 30 вересня 2010 року про стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним Договором №203617-CRED від 25 січня 2008 року позивач неправомірно продовжував нараховувати заборгованість по відсотках за користування кредитом. За вказаних обставин просили відмовити у задоволенні позову. Від відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла до суду відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечує проти викладених у відзиві на позов обставин та вказує, що з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено відсутність заборгованості та, відповідно, виконання умов договору належним чином, а тому вимоги позовної заяви підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо тверджень представника відповідача про неправомірність нарахування відсотків за користування кредитом, представник позивача покликається на те, що Банк повністю виконав свої обов`язки й надав позичальнику кредитні кошти, однак останній свої обов`язки за кредитним договором належним чином не виконує, своєчасно погашення не вносить. Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільний і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитки правовідносин", наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповіді до вимог статей 526, 599 ЦК. З цих підстав вважають, що наявність рішення суду не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду. Представник позивача адвокат Молень І.Й. подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких вказує, що після звернення Позивача із позовом до суду у 2010 році про стягнення з відповідача боргу за договором кредиту кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачені. Враховуючи положення абз.2 п.17 Постанови Пленуму ВССУ наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених ч.2 статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за кредитним договором. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті, та на три проценти річних від простроченої суми боргу. Однак, даному випадку кредитні зобов`язання між сторонами були виражені в іноземній валюті та не підлягає індексації. З цих підстав вважають вимоги позивача безпідставними та незаконними, оскільки після винесення рішення Тернопільським міськрайонним судом 30 вересня 2010 року по справі про стягнення з Відповідача заборгованості за кредитним договором позивач неправомірно продовжував нарах заборгованість по відсотках за користування кредитом. Від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла до суду відповідь на заперечення сторони відповідача, згідно якої покликаються на пункт 21 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. А тому вважають, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання виконані та кредитором не прийняті. Станом на 18 серпня 2017 року за кредитним договором відповідач року має заборгованість у розмірі 19517,68 долар США, яка складається із: 3842,83 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та 15674,85 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Оскільки погашення заборгованості за рішенням Тернопільського міськрайонго суду Тернопільської області від 30.09.2010 року відповідачем на сьогоднішній день погашена лише частково і рішення не виконано в повному обсязі, то відповідно договірні правовідносини між сторонами не припинилися, а Банк продовжує здійснювати нарахування відсотків. З метою недопущення подальшого зростання заборгованості за кредитом, банк вирішив звернутись з позовом про стягнення заборгованості на суму різниці між поточною заборгованістю та сумою заборгованості, яку було стягнуто за рішенням суду, яка не погашена. Вважають, що ухвалення рішення суду від 30.09.2010 року не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору і не тягне за собою припинення договору. За користування кредитом в період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати платить відсотки в розмірі, зазначеному в Договорі. При не погашенні кредиту в строки, встановлені у договорі, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно з п. 3.2 Договору з дати виникнення простроченої заборгованості. При цьому, термін погашення кредиту не є строком припинення кредитного договору, оскільки відповідно до п. 6.1 Договору даний договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань. Відсотки за користування кредитом Відповідачем банку не повернені, тим самим, враховуючи що Договір не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. У зв`язку з цим вважають, що обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі. У процесі розгляду справи від позивача АТ КБ «ПриатБанк» надійшла до суду уточнена позовна заява (заява про збільшення розміру позовних вимог), у якій представник позивача просила стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 15058,76 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15 жовтня 2018 року складає 383998,38 гривень, покликаючись на те, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № 203617- CRED призвело до виникнення у нього заборгованості, яка станом на 15 жовтня 2018 року складає 21685, 03 доларів США, із яких: 3842,83 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та 17842,20 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. З цих підстав позивач вважає, що від суми заборгованості, яка наявна у відповідача станом на 15 жовтня 2018 року, а саме 21685, 03 доларів США, слід відняти суму заборгованості, яка стягнута рішенням Тернопільського міскрайонного суду від 30 вересня 2010 року, у зв`язку із чим, різниця заборгованості по відсоткам за користування кредитом, яка підлягає стягненню із відповідача становить 15058,76 доларів США. У судовому засіданні 06 травня 2019 року представник відповідача - адвокат Молень І.Й. заявила клопотання про застосування строку позовної давності, покликаючись на те, що згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 5.7. кредитного Договору № 203617- CRED від 25.01.2008 року передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Враховуючи те, що останнім днем терміну повного погашення кредиту сторонами визначено в Графіку погашення кредиту та відсотків - 21.01.2010 року, та враховуючи наявність рішення Тернопільського міськрайонного суду від 30 вересня 2010 року про стягнення з Відповідача боргу за кредитним Договором № 203617- CRED від 25.01.2008 року, вважають, що строк позовної давності сплив. З цих підстав просила відмовити у задоволенні позову. Представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» направлено до суду заперечення проти заявленого представником відповідача клопотання про застосування строку позовної давності, згідно яких вказує, що відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно п. 6.1 Договору, даний Договір діє в об`ємі перерахованих до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. У зв`язку із цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Щодо спеціального строку позовної давності, зазначає, що згідно ст. 629 договір ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. У судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Молень І.Й. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечує позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: 25 січня 2008 року між позивачем Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 203617- CRED, за умовами якого відповідачу надано строковий кредит у розмірі 6000 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів на картковий рахунок, відкритий ПриватБанком згідно договору № 203617- CRED від 25 січня 2008 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 січня 2010 року. Відповідно до п 1.1 договору банк надав вищевказаний кредит а позичальник зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки згідно графіків погашення кредиту та відсотків, які оформлені у вигляді додатків до вказаного договору і є його невід`ємною частиною, комісії та винагороди, штраф і пені в обумовлені договором терміни. Із пунктів 2.2.2, 2.2.4. кредитного договору вбачається, що позичальник зобов`язався сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності з Графіком та п.п. 2.3.8., 2.3.9., 3.1., 3.2., 3.3 договору. Провести не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту повну сплату відсотків за користування кредитом та сплатити банку винагороду у відповідності з п. 3.5. Згідно пунктів 3.3., 3.4. договору повернення кредиту і сплата відсотків за його використання здійснюються щомісячними платежами в порядку і терміни згідно графіку погашення кредиту та відсотків, який є додаткому 1 до договору і є його невід`ємною частиною. Суми платежів, що вказані в графіку погашення кредиту та відсотків, містять заборгованість по кредиту і відсотки за користування кредитом, розраховані відповідно до п. 3.4 договору. При несплаті відсотків та/або частини кредиту у вказану в графіку дату вони вважаються простроченими. Згідно п. 3.4. Кредитного договору нарахування відсотків по кредиту здійснюється на дату сплати відсотків згідно з Графіком погашення кредиту та відсотків, який є невід`ємною частиною даного Договору. При цьому, відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи із кількості днів у році - 360 днів. День сплати в часовий інтервал розрахунку відсотків не включається. Відповідно із п. 5.1. Договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, винагород, порушенні п. 2.2.8. даного договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню у розмірі 0,2% від суми непогашеного платежу за кожний день прострочення платежу, але не більш подвійної облікової станки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривнях. У випадку, якщо кредит надається іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату щоденного нарахування. Пунктом 5.5 вказаного договору передбачено, що при порушенні позичальником зобов`язань по виконанню Графіку погашення кредиту та відсотків позичальник сплачує банку штраф за кожен випадок порушення вказаного графіку в частині дотримання дат погашення кредиту: на 1-9 днів - у розмірі 5% від суми своєчасно непогашеної частини отриманого кредиту; на 10 і більше днів - у розмірі 10% від суми своєчасно непогашеної частини отриманого кредиту. У пункті 5.7. договору передбачено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів встановлено тривалістю 5 років. У зв`язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач у 2010 році звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом про стягнення із відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 203617- CRED від 25 січня 2008 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2010 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто із [PERSON] в користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 6957,58 доларі США, що за офіційним курсом НБУ складає 55058,81 гривень та 250 гривень заборгованості за кредитним договором і судові витрати в розмірі 571,01 гривень. Як убачається із вказаного рішення суду, у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 29 вересня 2010 року у відповідача [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 6957,58 доларів США та 250 гривень, з яких: 3842,83 доларів США - заборгованість за кредитом; 2783,44 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 250 - штраф (фіксована частина); 331,31 доларів США - штраф (процентна складова). Рішення суду вступило в законну силу. Із представленого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 15 жовтня 2018 року убачається, що станом на 15 жовтня 2018 року у відповідача [PERSON] наявна заборгованість кредитним договором № 203617- CRED у розмірі 21685, 03 долари США, яка складається із: 3842,83 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та 17842,20 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Згідно викладених представником позивача обставин, які зазначені в уточненій позовній заяві (заява про збільшення розміру позовних вимог), від суми заборгованості, яка наявна у відповідача станом на 15 жовтня 2018 року слід відняти суму заборгованості, яка стягнута рішенням Тернопільського міскрайонного суду від 30 вересня 2010 року, у зв`язку із чим, різниця заборгованості по відсоткам за користування кредитом, яка підлягає стягненню із відповідача становить 15058,76 доларів США. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другоїстатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Встановлено, що позивач АТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом на пред`явлення вимоги до відповідача про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, а також отримав судовий захист своїх прав. Таким чином, положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики та нарахування процентів поза межами строку дії договору. Також, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, оскільки строк дії договору змінився. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Отже, кредитор має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до переконання, що звернувшись у 2010 році до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 203617- CRED від 25 січня 2008 року, який був задоволений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2010 року та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 6957,58 доларів США та 250 гривень, яка складалась із заборгованість за тілом кредиту; заборгованість по відсоткам за користування кредитом та штрафних санкцій, позивач АТ КБ «ПриватБанк» втратив право на стягнення процентів за користування кредитом, визначених умовами кредитного договору, та у такому випадку має право на стягнення з позичальника коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, однак позивач таких вимог не заявляв. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed