Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з приватного підприємства «Золотий лев 777» (далі ПП «Золотий лев 777») в його користь 21055, 34 грн невиплаченої заробітної плати, середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та моральну шкоду в сумі 42000 грн посилаючись на те, що з 28 листопада 2017 року працював на посаді енергетика в ПП «Золотий лев 777». 12 березня 2019 року його звільнено з роботи за угодою сторін, однак при звільненні не проведено повний розрахунок по заробітній платі. Крім того, зазначає, що через не проведення з ним повного розрахунку в день звільнення йому завдано моральних страждань, а саме своїми протиправними діями відповідач поставив його сім`ю у вкрай важке фінансове становище, у нього були відсутні кошти на придбання продуктів харчування, ліків, одягу та оплати навчання сина, через що він знаходився у пригніченому стані. 25 липня 2019 року та 10 вересня 2019 року позивач [PERSON] двічі подавав до суду заяви про уточнення позовних вимог, однак в судовому засіданні такі не підтримав. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Дейнюк М.П. в судовому засіданні підтримали первинні позовні вимоги, викладені в позовній заяві та просять задовольнити з підстав, зазначених у ній. Представник відповідача ПП «Золотий Лев 777» Федик І .В. та його представник - адвокат Голоден О.М. у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме, вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 21055,34 грн - в повному обсязі, а що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку та моральної шкоди, такі не визнають. Федик І.В. пояснив, що підприємство опинилося в скрутному матеріальному становищі, крім того, на рахунок підприємства, з якого можна було виплатити заробітну плату, накладено арешт, такі обставини призвели до виникнення заборгованості по виплаті заробітної плати. Заслухавши позивача та його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 11 грудня 1990 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , 28 листопада 2017 року позивач [PERSON] був прийнятий на посаду енергетика ПП «Золотий Лев 777» на підставі наказу підприємства №136-к від 28 листопада 2017 року. Наказом №12 від 12 березня 2019 року звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП. Відповідно до довідки про доходи, виданої ПП «Золотий Лев 777» 28 березня 2019 року за Р №19, [PERSON] , який займав посаду енергетика в ПП «Золотий Лев 777», станом на 12 березня 2019 року не виплачена заробітна плата в сумі 21055,34 за період роботи з вересня по березень 2019 року. 28 березня 2019 року у своєму листі за Р №18 ПП «Золотий Лев 777» повідомило [PERSON] , що у них заблоковані рахунки, а тому вони не можуть своєчасно виплатити йому заробітну плату, не відмовляються від своїх обов`язків і проведуть з ним повний розрахунок при першій можливості. За даними листа управління Держпраці у Тернопільській області від 23 квітня 2019 року №1552/01-05-4.3/19 при інспекційному відвідуванні ПП «Золотий Лев 777» встановлено, що сума коштів до виплати на дату звільнення 12 березня 2019 року становила 21055,34 грн ( заробітна плата, компенсація за невикористані відпустки). Кошти на дату проведення інспекційного відвідування [PERSON] не виплачені, що є порушенням вимог ст.116 КЗпП України. Згідно ч. 1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як слідує з аналізу вищенаведених норм, Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, а в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів. Так, частиною першою зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався, або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Частиною другою цієї статті передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. За наведених обставин, з вимогою про стягнення належної позивачу заробітної плати такий може звернутися в будь-який час. В судовому засіданні встановлено, що в день звільнення позивача [PERSON] 12 березня 2019 року з ним не було здійснено остаточного розрахунку по виплаті усіх сум, що належали йому до виплати відповідачемПП «Золотий лев 777», а тому суд дійшов висновку, що права позивача порушені і підлягають захисту. Як вбачається з наданого суду позивачем [PERSON] розрахунку, його середній заробіток за 1 робочий день становить 219,51 грн. Кількість робочих днів затримки заробітку за період з 13 березня 2019 року по 03 жовтня 2019 року, день ухвалення судового рішення, становить 141 день, а тому, з розрахунку 219,51х141, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи за вказаний період становить 30950,91 грн, які й належить до виплати позивачу [PERSON] . Таким чином, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з роботи знайшли підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. Так, згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Згідно пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відтак, невиплата відповідачем заробітної плати є порушення прав позивача на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини підприємства. Відсутність грошових коштів позбавляє особу права на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту. При визначенні розміру завданої моральної шкоди, суд, виходячи із засад розумності та справедливості, приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн моральної шкоди. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частинами 1, 6 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи ставки судового збору, визначені ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 768, 40 грн. На підставі ч.1 ст.47, ч.1 ст.116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial