Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

В вересні\~2021\~року позивач\~звернувся до\~Фастівського міськрайонного\~суду Київської\~області з\~вищевказаним позовом,\~мотивуючи вимоги\~тим,\~що з 20.09.2019 року позивачу була призначена пенсія за віком. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.01.2021 року по справі № 640/6338/20 позовну заяву позивача до відповідача було частково задоволено: були визнані протиправними дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу позивача; були визнані протиправними дії відповідача щодо неврахування при розрахунку розміру призначеної пенсії; відповідача було зобов`язано здійснити перерахунок розміру призначеної пенсії з моменту її призначення, з урахуванням: …; також була визнана протиправною бездіяльність відповідача. Крім цього, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021 року по цій же справі додатково було: визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування до страхового стажу позивача періодів підприємницької діяльності у жовтні, грудні 1998 року та у 1 кварталі 1999 року; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок страхового стажу станом на момент призначення пенсії з урахуванням вищевказаних періодів; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок розміру призначеної пенсії з моменту її призначення з урахуванням результатів перерахунку страхового стажу з урахуванням періодів підприємницької діяльності позивача у жовтні, грудні 1998 року та у 1 кварталі 1999 року. Отже, зазначеними вище судовими рішеннями встановлено та підтверджено, що на момент призначення пенсії позивачу за віком (20.09.2019 року) відповідачем протиправно не було враховано до його страхового стажу, загалом, 3 роки 8 місяців 11 днів, внаслідок чого призначена пенсія позивача була визначена відповідачем у меншому розмірі. Також, як вбачається з вищевказаних рішень, внаслідок протиправної бездіяльності відповідача ним не було проведено перевірку фактів здійснення позивачем підприємницької діяльності як фізичною особою підприємцем на єдиному податку та сплати позивачем належних страхових внесків у складі сплачених сум єдиного податку протягом періоду з 01.01.2004 року по 31.12.2009 року (6 років) включно, що унеможливлювало своєчасне вирішення питання про врахування цього періоду до страхового стажу позивача і відповідно перерахунку розміру пенсії позивача з моменту її призначення з урахуванням цього періоду, у зв`язку із чим позивач з моменту призначення пенсії отримував її у меншому розмірі аніж мав би отримувати. Тому вважає, що діями чи бездіяльністю відповідача, йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях і стражданнях, яких позивач безперервно зазнавав (а особливо у дні отримання пенсії) протягом доволі таки тривалого періоду довжиною в 1 рік і 8 місяців з моменту призначення позивачу пенсії (20.09.2019 року) і до моменту остаточного вирішення позову до відповідача у судовому порядку (31.05.2021 року). На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 20 000,00 гривень, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Фастівського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 05.10.2021відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, також залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Фастівське управління Державної казначейської служби України. Ухвалою від 18.11.2021 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фастівське управління Державної казначейської служби України на Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області. 13.12.2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що моральна шкода не може бути відшкодована, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність причинного зв`язку між неправомірними діями відповідача та моральними переживаннями позивача, а також суду не надано доказів на обґрунтування розміру моральної шкоди. До того ж, позивач не довів, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На підставі викладеного просили в задоволенні позову відмовити. 16.12.2021 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головне управлінням Державної казначейської служби України у Київській області подала письмові пояснення відповідно до яких зазначили, що казначейство, яке залучено до участі у цій справі в якості третьої особи, не в змозі використати права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі в зв`язку з епідемією вірусу COVID-19. В судове засідання відповідач, третя особа не з`явилися, повідомлялися вчасно та належним чином про час і місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до наступного. Відповідно до статті 15\~ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною другою статті 16\~ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Стаття 56\~Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 18.01.2021 року адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнані протиправними дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу позивача; визнані протиправними дії відповідача щодо неврахування при розрахунку розміру призначеної пенсії; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок розміру призначеної пенсії з моменту її призначення, з урахуванням: …; визнана протиправною бездіяльність відповідача /а.с.10-19/. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021 року також по вищевказаній справі додатково було: визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування до страхового стажу позивача періодів підприємницької діяльності у жовтні, грудні 1998 року та у 1 кварталі 1999 року; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок страхового стажу станом на момент призначення пенсії з урахуванням вищевказаних періодів; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок розміру призначеної пенсії з моменту її призначення з урахуванням результатів перерахунку страхового стажу з урахуванням періодів підприємницької діяльності позивача у жовтні, грудні 1998 року та у 1 кварталі 1999 року /а.с.21-23/. Отже, вказаними судовими рішеннями порушені пенсійні права позивача були відновлені. Правовими підставами цього позову позивач зазначив статті 23, 1166, 1167, 1173 ЦК України. Статтею 23\~ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Разом з тим згідно зі статтею 1173\~ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 56\~Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої\~шкоди,\~протиправність діяння\~її заподіювача,\~наявність причинного\~зв`язку\~між шкодою\~і протиправними\~діяннями заподіювача\~та вини\~останнього в\~її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. Як вбачається з позовної заяви, позивач оцінює моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень. Судом також встановлено, що в матеріалах судової справи відсутні будь-які витяги з медичних карток або інші докази, які б підтверджували погіршення стану здоров`я [PERSON] , завдання йому душевних, фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних на думку позивача, незаконними діями або бездіяльністю відповідача по справі. Будь-яких інших обставин, зокрема щодо заподіяння шкоди позивачу, причинного зв`язку між такою шкодою та діями відповідача судом теж не встановлено. Також позивачем не доведено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 20 000 гривень та якими доказами це підтверджується. Крім того, статтею 1173\~ЦК України передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями органу державної влади, відшкодовується державою. Тобто відшкодування, у разі визнання судом незаконними дій чи рішень будь-якого органу державної влади, повинно здійснюватися за рахунок держави, а саме за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 23\~липня 2014\~року N\~280 пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Відповідно до частини другої статті 72\~Закону України\~"Про\~загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування" кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73\~цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування моральної шкоди цим Законом не передбачено. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань моральної шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі. Отже, оскільки позивачем не надано доказів заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про відшкодуванню моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed