Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що під час сумісного проживання гр. [PERSON] та [PERSON] в них [INFO] народився син [PERSON] - позивач по справі , у свідоцтві про народження якого батьками зазначено гр. [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла матір позивача - [PERSON] , коли позивач був ще дитиною. Після смерті матері позивач - [PERSON] певний час проживав з батьком - [PERSON] - відповідачем по справі, який не наділяв позивачу ніякої уваги, зловживав спиртними напоями, не годував дитину. Як зазначено позивачем в позові в нього не було місця проживання - це було брудне ліжко на балконі. Крім того, відповідач постійно здійснював фізичне та психологічне насильство відносно позивача, відповідач [PERSON] веде асоціальний образ життя. Будь-якої матеріальної допомоги та підтримки відповідач [PERSON] своєму сину - [PERSON] не надає, ніде не працює. В подальшому позивач перестав спілкуватися зі своїм батьком - відповідачем по справі, до 2013 року позивач мешкав з дідусем, йому постійно допомагала рідна тітка - [PERSON] , з якою він на даний час проживає за адресою : [ADDRESS] . Тітка є рідною сестрою його померлої матері, яка надає позивачу належну увагу, турботу, внаслідок чого моральний та матеріальний стан позивача покращився. Останні 10 років відповідач зовсім не цікавиться життям сина , не бачив його, не надавав допомоги. Ухвалою суду від 11.01.2020 р. відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.03.2020 року підготовче провадження у цій справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті. У призначений судом день позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Викладені ним в позовній заяві вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину відсутності суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Повідомлень щодо поважності причин його відсутності, заяви про слухання справи за його відсутністю та відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважаних причин. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в судове засідання не з`явився надав суду висновок, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та просила розглядати справу у її відсутності. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що під час сумісного проживання гр. [PERSON] та [PERSON] в них [INFO] народився син [PERSON] - позивач по справі, про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції , складено відповідний актовий запис № 140 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , копія якого знаходиться в матеріалах справи (арк.№6). Як вбачається з свідоцтва про народження позивача [PERSON] батьком зазначено - [PERSON] - відповідача по справі, матір`ю - [PERSON] [INFO] померла матір позивача - [PERSON] , про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції в Книзі реєстрації смертей 17.05.2006 року зроблено відповідний актовий запис № 4682 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , копія якого знаходиться в матеріалах справи ( арк .№ 13). Після смерті матері позивач - [PERSON] певний час проживав з батьком - [PERSON] - відповідачем по справі, який не наділяв сину ніякої уваги, зловживав спиртними напоями, не годував дитину. Як зазначено позивачем в позові в нього не було місця проживання - це було брудне ліжко на балконі. Крім того, відповідач постійно здійснював фізичне та психологічне насильство відносно свого сина. Відповідач [PERSON] веде асоціальний образ життя, будь-якої матеріальної допомоги та підтримки відповідач [PERSON] своєму сину - [PERSON] не надає, ніде не працює. В подальшому позивач перестав спілкуватися зі своїм батьком - відповідачем по справі, до 2013 року позивач мешкав з дідусем, йому постійно допомагала рідна тітка - [PERSON] , з якою він на даний час проживає за адресою : [ADDRESS] . Тітка є рідною сестрою його померлої матері, яка надає позивачу належну увагу, турботу, внаслідок чого моральний та матеріальний стан позивача покращився. Останні 10 років відповідач зовсім не цікавиться життям сина , не бачив його, не надавав допомоги. Відповідно до характеристики голови квартального комітету №46 Заводського р-ну м. Запоріжжя, відповідач [PERSON] ніде не працює, сильно впливає, веде себе дуже агресивно , сином не займається. Відповідно до Акту обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] від 12.11.2019 року, складеного спеціалістами відділу по Заводському району служби(управління) у справах дітей Запорізької міської ради, умови для виховання , розвитку та проживання дитини створені, він має окрему кімнату, спальне місце, одяг, взуття, особисті речі. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] від 24.03.2020 року № 365/01-22/21.01-319/21.05, органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району було прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , однак не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не надає матеріальну допомогу на її утримання. Тривалий час, не спілкується з сином, не цікавиться його життям, розвитком і вихованням. В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України), регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також сама дитина , яка досягла чотирнадцяти років та другі особи. Частиною 4 ст.152 СК України передбачено, що дитина має право звернутися за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду , якщо вона досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ним свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази за своїм внутрішнім переконанням, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає необхідним позов задовольнити. При цьому, суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки, на думку суду, він складений з урахуванням усіх конкретних обставин справи та не суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідачу ніхто не чинив перешкод для виконання ним своїх батьківських обов`язків, внаслідок чого суд приходить до висновку, що відсутність спілкування з дитиною та не прийняття участі у її вихованні та забезпеченні є свідомими діями відповідача, які залежали виключно від його волі. В своїй сукупності докази по справі є достатніми для висновку про ухилення відповідача від своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved