Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в квартиру [ADDRESS] В обгрунтування заявлених вимог зазначає, що вона та її неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] є співвласниками двокімнатної квартири [ADDRESS]. Окрім них співвласником даної квартири є відповідач [PERSON], однак остання чинить їм перешкоди в користуванні даним житлом, а саме не дає ключа до вхідних дверей даної квартири, не впускає їх у дане житло у зв'язку з чим вони не можуть реалізувати свого законного права на проживання у вказаній квартирі, тому просить позов задовольнити та вселити її та її дітей в примусовому порядку, а також зобов'язати відповідача не чинити їм перешкоди в користуванні належною їм квартирою. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує з мотивів викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити, проти постановлення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих на те суду причин, хоча про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року за [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] визнано право власності по 1/10 частин ( кожному) квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON]. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та обтяжень, [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по 1/10 частин ( кожному) квартири [ADDRESS] В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS], що підтверджується довідкою форми №3, виданою 05.02.2016 року ДП "Східний масив Плюс". Згідно Технічного паспорта виданого 08.04.2010 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат площею 16,5 кв. м., 13,5 кв. м. Згідно Акту складеного 10.03.2016 року комісією ДП "Східний масив Плюс", обстежити квартиру [ADDRESS] виявилося неможливим, оскільки двері ніхто не відчиняє. Зі слів сусідів в даній квартирі проживають квартиранти. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] чинить позивачу [PERSON] та її неповнолітнім дітям перешкоди у користуванні належним їм житлом, а саме квартирою [ADDRESS], а саме поміняла замок до вхідних дверей та не впускає позивача в помешкання. На підставі ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 150 Житлового Кодексу УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З положень ст. ст. 355, 356, 369 ЦК України вбачається, що майно, яке знаходиться у власності двох або більше осіб - співвласників, належить їм на праві спільної власності і є їх спільним майном. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві спільної власності є спільною частковою власністю, а без визначення часток - спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер, зміст якого становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. На підставі ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, підтверджено позивачем та не спростовано належними доказами відповідачем, відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачу в користуванні належним їй житловим приміщенням, а саме відмовляється надати ключі від вхідних дверей та не впускають [PERSON] та її неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] в квартиру [ADDRESS], у зв'язку з чим позивач не може безперешкодно користуватись квартирою для проживання. Враховуючи вищенаведене, зважаючи на частки сторін у спірній квартирі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення шляхом вселення [PERSON], [PERSON], [PERSON] в квартиру [ADDRESS] та зобов'язання відповідача [PERSON] не чинити перешкод [PERSON], [PERSON], [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved