Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди в розмірі 1 500 000, 00 грн. з відповідачів - ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (відповідач-1) та ТОВ «Укрфінанси» (відповідач-2), посилаючись на наступні обставини. З середини грудня 2007 року позивач почав отримувати на свій домашній номер телефону дзвінки та листи за адресою свого проживання від працівників відповідача - 1 ПАТ «Банк Ренесанс капітал». Свої звернення працівники банку аргументували тим, що у невідомої позивачеві особи - [PERSON] є заборгованість за кредитним договором і боржник проживає за адресою : [ADDRESS], де зареєстрований і проживає позивач, при цьому, працівники банку погрожували позивачеві, що заберуть його квартиру за борги [PERSON], арештують майно тощо. Позивач пояснив, що сталася якась помилка, адже особисто він ніяких кредитів не брав, громадянина [PERSON] ніколи не знав і не знає, проживає та зареєстрований за адресою належної йому квартири за адресою : [ADDRESS], - один. Як пояснив [PERSON] у судовому засіданні, коли у мене вже почалося не життя,а суцільне пекло через постійний пресинг з боку банку, який ніяк не реагував на пояснення і прохання не телефонувати, не направляти листів з погрозами, позивач звернувся вже з письмовим зверненнями до ПАТ «Банк Ренесанс капітал», Шевченківського та Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві, а також до Прокуратури м. Києва. За результатами проведених перевірок правоохоронними органами, 23.06.2008 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» надіслав позивачеві лист за вих. № 05/300 із зазначенням того, що сталася помилка і співробітники банку більше не будуть турбувати позивача листами і дзвінками. 21.10.2008р. відповідач-1 у відповідь на направлений безпосередньо до банку лист, надіслав письмову відповідь про те, що листи на адресу позивача на ім'я [PERSON] надходили помилково та зазначив про висловлення вибачення за завдані незручності. Як пояснив позивач, у випадку, якщо б ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» дійсно не використовував би більше його номер телефону та його адресу проживання, він би залишився б задоволеним вибаченнями і продовжив би звичайне життя. Натомість, вже у серпні 2009 року він отримав вже лист, проте, вже від відповідача-2 ТОВ «Укрфінанси» про заборгованість за кредитним договором, перехід прав вимоги за кредитним договором до відповідача-2, проект позовної заяви про стягнення заборгованості із зазначенням про заходи, які можуть бути вжиті щодо квартири. В усіх цих документах знову була зазначена адреса позивача, як адреса місця проживання боржника за кредитним договором - [PERSON] Позивач вимушений був звертатися як до відповідача-2 (надіслав лист, пояснення, всі попередні відповіді як по пошті, так і особисто в руки в офісі представнику [PERSON]), так і в котрий раз до відповідача-1 за роз'ясненнями, як таке могло трапитися. Жодної відповіді від відповідачів позивач не отримав, а дзвінки продовжували надходити, що і стало підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права у судовому порядку. Обгрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідачів моральної шкоди, позивач зазначив, що порушене його конституційне право на особисте приватне життя, оскільки постійні дзвінки, листи щодо неіснуючого кредиту, залякування з приводу арешту та продажу належної йому квартири, бездіяльність банку навіть після того, як розібравшись в ситуації щодо адреси боржника, він передав інформацію про боржника із зазначенням адреси позивача, призвели до сильних душевних хвилювань, внаслідок чого суттєво погіршився стан здоров'я, позивач став роздратований, нервовим, наляканим через погрози колекторів. Крім того, порушений звичайний ритм життя позивача, він був змушений звертатися до правоохоронних органів, розбиратися із законодавством, звертатися за юридичними консультаціями тощо. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 1 500 000, 00 грн., яку просив стягнути солідарно з відповідачів. Підтримавши з вищенаведених підстав у судовому засіданні позов, позивач просив його задовольнити. Представник відповідача-1 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в судовому засіданні надав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову повністю, пояснивши, що після отримання повідомлення від позивача про невірну адресу боржника, вказану в кредитній праві позичальника [PERSON] та її перевірки, з жовтня 2008 року не надсилав за цією адресою жодних листів та будь- яким іншим чином не турбував позичальника, у тому числі й телефоном. 31.03.2009 року заборгованість за Кредитним договором, укладеним між банком та [PERSON] була відступлена за Договором відступлення права вимоги № 7 від 10.06.2009 року, і з цього часу банк фізично не міг турбувати позивача ні листами, ні дзвінками. Представники відповідача-2 ТОВ «Укрфінанси» в судовому засіданні надали письмові заперечення, просили відмовити у задоволенні позовних вимог, пред»явлених до відповідача-2 з підстав їх недоведеності, пояснивши, що між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та Приватною компанією «Буквелью Інвестментс Лімітед», що зареєстрована та діє відповідно до законодавства Кіпру (фактор) було укладено договір № 7/2009 від 31 березня 2009 року, згідно з яким банк відступив фактору права вимоги, що належать банку, до боржників банку. Далі права вимоги за цим договором були відступлені Приватній компанії «Свізза Холдінгс Лімітед», що зареєстрована та діє відповідно до законодавства Кіпру, - за договором відступлення прав вимоги (цесії) № 7 від 10 червня 2009 року, що був укладений між Приватною компанією «Буквелью Інвестментс Лімітед» (Продавець) та Приватною компанією «Свізза Холдінгс Лімітед» (Покупець), згідно з яким Продавець передає, а Покупець приймає права вимоги, що належать Продавцю, до боржників. 01 грудня 2009 року Приватна компанія «Свізза Холдінгс Лімітед» та ТОВ «УкрКредит» уклали договір факторингу № 13, згідно з яким права вимоги, що належали Приватній компанії «Свізза Холдінгз Лімітед», були передані до ТОВ «Укрфінанси». Відповідач-2 ТОВ «Укрфінанси» на підставі довіреності, виданої Приватною компанією «Свізза Холдінгс Лімітед» від 01 червня 2009 року, мав право вчиняти дії, спрямовані на стягнення заборгованості боржників, також, вчиняв передбачені довіреністю дії відносно кредитного договору № 83018286108 від 25.10.2007 року, який був укладений [PERSON] з Банком. Серед переданий відповідачем-1 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» даних про боржника - [PERSON] , оскільки була передана уся кредитна справа, містилася адреса: [ADDRESS], як адреса фактичного проживання цього боржника. Як пояснив один з представників відповідачів - 2 у судовому засіданні, жодних даних про те, що здійснювалася перевірка банком такої адреси боржника за звернення позивача, даних про те, що така адреса є помилково зазначеною, у ТОВ «Укрфінанси» не було. З цих підстав, коли на лист за вих. № 27883 від 28.08.2009 року, направлений на адресу: [ADDRESS], на ім'я боржника [PERSON], був отриманий лист про помилковість такої адреси, до якого долучені листи банку з процесуальним и рішеннями з цих питань правоохоронних органів, з боку відповідача-2 жодних листів на адресу позивача не направлялося, телефонних дзвінків з метою нагадування про борг не допускалося.. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як підтверджується наданими позивачем документами за результатом багато чисельних перевірок, здійснених органами внутрішніх справи та прокуратури, довідкою форми №3, КП по УЖГ Голосіївського району м. Києва №654 від 23.07.2013р., позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], в якій фактично проживає і зареєстрований у встановленому законом порядку з 14.12.1999 року. З 2007 року на адресу його проживання стали надходити листи від ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», адресовані громадянину [PERSON], з вимогами погасити заборгованість за кредитним договором, які містили відомості про можливість накладення арешту на квартиру за даною адресою; звернення стягнення на майно тощо, що сторонами не заперечується. Як підтверджується довідкою КП по УЖГ Голосіївського району м. Києва №654 від 23.07.2013р., виданою на запит слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві, громадянин [PERSON] ніколи не був зареєстрованим і ніколи не проживав у квартирі за адресою: [ADDRESS], оскільки власником особового рахунку, цієї квартири є [PERSON], в якій фактично проживає і зареєстрований у встановленому законом порядку з 14.12.1999 року. Згідно наданих на запит суду документів з кредитної справи убачається, що в письмовій пропозиції (оферті) про укладення договорів, підписаної громадянином [PERSON] на отримання кредиту у ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», ним були зазначені дві адреси: адреса реєстрації - [ADDRESS], а також адреса проживання: [ADDRESS]. Після неодноразових звернень позивача до банку, а згодом через відсутність належно реакції, і до правоохоронних органів, що підтверджується наявними у справі доказами, листами від 23.06.2008 року, 21.10.2008 року відповідач-1 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» надіслав позивачеві лист за вих. № 05/300, в якому визнав, що мала місце помилка і співробітники банку більше не будуть турбувати його листами і дзвінками. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що у період часу з дати направлення позивачеві відповідачем - 1 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» листа з вибаченнями, а саме з 21.10.2008 року і до 28.08.2009 року позивачеві надходили листи чи дзвінки, адресовані [PERSON] з приводу заборгованості. За вих. № 27883 від 28.08.2009 року позивач за адресою свого проживання знову отримав лист адресований [PERSON] з приводу заборгованості за кредитним договором, з роз'ясненнями щодо можливості вчиненні активних дій щодо опису, вилучення й арешту майна, з додатком у вигляді проекту позовної заяви про стягнення заборгованості. Відправником даного листа був відповідач - 2 ТОВ «Укрфінанси». Як підтверджується наданими суду письмовими доказами, 31.03.2009 року, - тобто, після направлення позивачеві банком листів з вибаченнями і встановлення відповідачем - 1 помилки щодо адреси реального боржника за кредитним договором - [PERSON], між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та Приватною компанією «Буквелью Інвестментс Лімітед», що зареєстрована та діє відповідно до законодавства Кіпру (фактор) було укладено договір № 7/2009 від 31 березня 2009 року, згідно з яким банк відступив фактору права вимоги, що належать банку, до боржників банку. Далі права вимоги за цим договором були відступлені Приватній компанії «Свізза Холдінгс Лімітед», що зареєстрована та діє відповідно до законодавства Кіпру, - за договором відступлення прав вимоги (цесії) № 7 від 10 червня 2009 року, що був укладений між Приватною компанією «Буквелью Інвестментс Лімітед» (Продавець) та Приватною компанією «Свізза Холдінгс Лімітед» (Покупець), згідно з яким Продавець передає, а Покупець приймає права вимоги, що належать Продавцю, до боржників. 01 грудня 2009 року Приватна компанія «Свізза Холдінгс Лімітед» та ТОВ «УкрКредит» уклали договір факторингу № 13, згідно з яким права вимоги, що належали Приватній компанії «Свізза Холдінгз Лімітед», були передані до ТОВ «Укрфінанси». Відповідач-2 ТОВ «Укрфінанси» на підставі довіреності, виданої Приватною компанією «Свізза Холдінгс Лімітед» від 01 червня 2009 року, був уповноважений вчиняти дії, спрямовані на стягнення заборгованості боржників, серед яких, згідно реєстру боржників, зазначений боржник за Кредитним договором № 83018286108 від 25.10.2007 року [PERSON] Відповідачем-1 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» не спростовано того, що при передачі даних щодо місця проживання, засобів зв»язку боржника - [PERSON] ним було добросовісно повідомлено свого контрагента - Приватну компанію «Буквель Інвестментс Лімітед» про результат перевірки та помилку щодо адреси проживання боржника: [ADDRESS], як реальної, у кредитній справі. Таким чином, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що відповідачем-1 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» допущено протиправну бездіяльність, яка виразилася спочатку у неналежному реагуванні на його письмові заяви про недостовірність даних про боржника, що призвело до необхідності звертатися до правоохоронних органів, а потім, - у ненаданні банком повної і достовірної інформації про боржника [PERSON] за Кредитним договором своєму контрагентові для можливості врахування такої інформації при реалізації прав Кредитора згідно Договору факторингу тощо. Суд приймає до уваги пояснення представників відповідача - 2 ТОВ «Укрфінанси» стосовно недопущення ним порушення прав позивача, оскільки повної і належної інформації про реальне місце проживання боржника [PERSON], яка була передана з кредитною справою, а також про помилковість відомостей щодо адреси місця проживання боржника, зазначеної у [ADDRESS], у останнього не було. Такі пояснення підтверджуються наданими суду письмовими доказами того, що після отримання від [PERSON] листа про помилковість даних щодо місця проживання боржника [PERSON] з боку відповідача-2 ТОВ «Укрфінанси» жодних листів на адресу позивача більше не направлялося, а доводи позивача про те, що йому надходили телефонні дзвінки з телефонів відповідача -2 спростовується роздруківкою вхідних номерів на домашній телефон позивача, наданою ПАТ «Укртелеком». Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. 3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на положення Постанови Пленуму ВСУ та вимоги ст. 1167 ЦК, зобов'язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а)моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б)неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в)причинного зв'язку між неправомірною дією, бездіяльністю і моральною шкодою; г)вини заподіювача шкоди. Моральна шкода полягає у тому, що у зв'язку із вищезазначеними обставинами, позивач, звичайно, мав переживання, хвилювання, душевні страждання, необхідність протягом декількох років звертатися з роз»ясненнями, за отриманням різного роду документами, до правоохоронних органів для належної реакції на письмові звернення і заяви, призвели, безперечно, до змін в організації його життя. Внаслідок нервового напруження позивач зазнав погіршення стану здоров»я, тобто, у сукупності все це позначилось на укладі його життя. Порушення прав позивача на повагу до свого приватного життя внаслідок протиправної бездіяльності ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», зміна укладу життя позивача має між собою причинний зв'язок. Проте, розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем, - 1 500 000 грн. 00 коп., не є адекватним завданій позивачеві моральній шкоді. Грошова компенсація в рахунок відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Як зазначається у Рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року у справі "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі. Оцінивши доводи сторін, суд дійшов до висновку про те, що грошова компенсація в розмірі 5 000 грн. 00 коп. у даному випадку відповідає засадам розумності і справедливості. Тож, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню - шляхом стягнення з відповідача-1 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивач звільнений від сплати судових витрат, судові витрати стягуються в дохід держави. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, а суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з відповідача - 1 ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в дохід держави належить судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, - в сумі 243, 60 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial