Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що18 квітня 2015 року вона з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Однак, у зв`язку із різними поглядами на сімейне життя, зловживання алкогольними напоями відповідачем шлюбні відносини з ним фактично припинено з грудня 2020 року, при цьому відповідач ухиляється від обов`язку по утриманню їхньої спільної малолітньої дочки, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в місяць. Ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області від 01.02.2021 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив розгляд справи проводити у його відсутність. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі 18 квітня 2015 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Диканського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 20, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Також, судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, зловживання відповідачем алкогольними напоями. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені з грудня 2020 року, відновлювати їх позивач наміру і бажання не має. Спільне господарство сторони не ведуть. Відповідач [PERSON] , не надав суду відзиву на позов чи якихось заперечень проти нього, а також не надав заяви або клопотання про надання строку для примирення з позивачем та намір зберегти шлюб. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Згідно з до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлені судом обставини свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхньої неповнолітньої дочки, яка повинна виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, а тому, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами слід розірвати. Крім цього, судом встановлено, що відповідач по справі є батьком дитини, що проживає з позивачем [PERSON] та перебуває на повному її утриманні, є працездатним, добровільно жодної матеріальної допомоги на утримання їхньої спільної малолітньої дочки не надає, хоча згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач як батько малолітньої дитини зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З позовної заяви вбачається, що відповідач отримує стабільний щомісячний дохід, так як офіційно працює на посаді зерносушильника у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Укролія". Відповідач не надав доказів про наявність в нього матеріальних зобов`язань щодо утримання інших дітей чи непрацездатних осіб. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 183 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частка заробітку (доходу), яка стягується як аліменти на дитину, визначається судом. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що відповідач добровільно не виконує покладеного на нього обов`язку утримувати малолітню дочку [PERSON] , хоча зобов`язаний утримувати останню до її повноліття, на спростування чого відповідачем не було надано суду жодних доказів, враховуючи передбачені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини стосовно визначення розміру аліментів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню та вважає за необхідне призначити аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у своїй заяві вказує, що після розірвання шлюбу, бажає залишити прізвище - [PERSON] . Враховуючи, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору в дохід держави, судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. підлягає згідно зі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. за подання позову про розірвання шлюбу, які підлягають стягненню з відповідача на її користь. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved