Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач 07.12.2020 р. звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» (змінив найменування на АТ КБ «Приватбанк»), у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 29.08.2011 року. Зазначив, що відповідач власним підписом у заяві підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Натомість [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, станом на 11.10.2020 р. має заборгованість у розмірі 23 082 грн. 15 коп., з яких 21 934 грн. 47 коп. - за тілом кредиту, 1 147 грн. 68 коп. - заборгованість за простроченими відсотками. Просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 18.12.2020 р. відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд. Відповідач подала до суду відзив, в якому зазначила, що до позовної заяви надано розрахунок суми заборгованості, що не відповідає виписці з карткового рахунку та умови і правила надання банківських послуг у вигляді, що не дає можливості з ними ознайомитись. Також, жоден з додатків до позовної заяви не має посвідчення його вірності у встановленому законодавством порядку, відтак, взагалі не може бути взятий до уваги як доказ. Нарахування суми боргу не відповідає обставинам справи а нарахування додаткових платежів на суму боргу взагалі є порушенням законодавства, що регулює договірні правовідносини та ЗУ «Про захист прав споживачів». [PERSON] 29.08.2011 р. відкрила в АТ КБ «Приватбанк» картковий рахунок з встановленим кредитним лімітом 300 грн., який за час користування карткою змінювався шляхом електронних (смс) повідомлень Клієнта. Грошові кошти в межах кредитного ліміту дійсно використовувались відповідачем на власні потреби та погашались в межах пільгового періоду, іноді з незначним простроченням. [PERSON] ніколи не обговорювала питання збільшення кредитного ліміту та не підписувала погоджень щодо розміру процентів, які нараховуватимуться на суму заборгованості. В 2020 році в черговий раз скориставшись наданою їй послугою щодо використання кредитних коштів відповідач у встановленому порядку частинами розпочала погашення суми боргу, але Банк всі проведені платежі почав зараховувати в погашення відсотків, а не тіла кредиту, при цьому не повідомляючи відповідача щодо розміру відсоткової ставки та не надаючи графіку погашення платежів. [PERSON] вважає що сума її заборгованості не може складати 23082,15 грн. тіла кредиту, так як вона використовувала кошти лише в межах встановленого ліміту, при цьому частково його погашаючи. Відсутність чіткого розрахунку заборгованості не дає можливості встановити наявність боргу як такого взагалі. Позивачем надано загальний рух коштів по картці починаючи з дати її видачі - 29.08.2011 року без чіткого зазначення початку виникнення заборгованості. Зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 29.08.2011 року, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору та шляхом підписання зазначених письмових документів, а також скріплення їх печаткою юридичної особи - позивача. Відповідно до змісту підписаної сторонами Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. У заяві позичальника від 29.08.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично позичальник не отримував), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. При цьому посилаючись на витяг Умов та Правил надання банківських послуг, але, знову ж таки, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У судове засідання сторони не з`явились, від повноважного представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги АТ КБ "Приватбанк" задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. 29.08.2011 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] був укладений договір кредиту б/н у формі заяви, в якій зазначено, що відповідач погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та виявила бажання оформити платіжну картку кредитка «Універсальна» з встановленням ліміту 300 грн. Зазначена заява особисто підписана відповідачем. (а.с. 13) До кредитного договору позивачем також долучено довідку про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50000049318013, в якому передбачено істотні умови отримання та користування [PERSON] кредитних коштів, в тому числі щодо розміру щомісячного платежу (7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості), базової відсоткової ставки в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 300 днів в році) - 2,5%, а також розміри комісії, пені та штрафів (а.с.14), яка власноруч підписана відповідачем, що нею не спростовано та свідчить про ознайомлення з її змістом. Згідно довідки позивача б/н між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір №б\\н, за яким було надано наступні кредитні картки …8717 (з 29.08.2011 р. з терміном дії до 05/15), …9055 (з 24.10.2011 р. з терміном дії до 07/15), …4785 (з 04.04.2015 р. з терміном дії до 03/19), …9276 (з 19.06.2017 р. з терміном дії до 10/20) (а.с.12). Згідно довідки позивача б/н про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір №б\\н) старт карткового рахунку з 29.08.2011 р. зі встановленням кредитного ліміту - 300 грн., 29.08.2011 р. збільшено кредитний ліміт до 1800 грн., 02.08.2013 р. - до 2000 грн., 18.08.2013 р. - до 4200 грн., 31.01.2017 р. - до 4800 грн., 19.06.2017 р. зменшено кредитний ліміт до 4800 грн., 26.06.2017 р. збільшено кредитний ліміт до 18000 грн., 04.09.2018 р. зменшено кредитний ліміт до 00 грн. (а.с.11). Факт отримання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та користування кредитними коштами банку, в тому числі внаслідок збільшення кредитного ліміту в сумі 18000 грн., істотні умови щодо строків повернення та розміру встановлених платежів, відповідачем визнається, що свідчить про укладення 29.08.2011 року між сторонами письмового кредитного договору б/н згідно положень ст.ст. 1054, 1055 ЦК України. Щодо витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. №СП-2010-256, які викладені не державною мовою, і долучені до позовної заяви на підтвердження позовних вимог для визначення, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші умови суд зазначає наступне. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач [PERSON] та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача, в розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК України, належним, допустимим та достатнім доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Зазначений висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Так, згідно наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості [PERSON] внаслідок порушення взятих на себе зобов`язань в період з 22.09.2011 р. по 11.10.2020 року за вказаним договором б\\н від 29.08.2011 р. станом на 11.10.2020 р. складає загальну суму 23082 грн. 15 коп., з яких: за тілом кредиту - 21 934 грн. 47 коп., за простроченими відсотками - 1147 грн. 68 коп. (а.с. 4-10). Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, також є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому є належним доказом у справі. У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. З наданої Банком виписки по рахунку відповідача вбачається, що [PERSON] дійсно користувався картковим рахунком, зокрема, знімала кошти з рахунку, погашала заборгованість, а сплачені нею кошти спрямовувалися на погашення не лише тіла кредиту, але і процентів за користування ним та штрафних санкцій та комісій. При вирішенні доведеності позовних вимог про стягнення тіла кредиту в сумі 21934 грн. 47 коп. суд виходить з наступного. Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилався на те, що розмір кредитного ліміту для відповідача було збільшено до 18000 грн., що визнається також відповідачем у відзиві та підтверджується відомостями довідки про зміну умов кредитування. Натомість, визначена позивачем сума простроченого тіла кредиту - 21934 грн. 47 коп., яка відображена у виписці по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості, перевищує суму виданого кредитного ліміту - 18000 грн., який і підлягає стягненню з відповідача, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів зміни кредитного ліміту в сторону збільшення суду не надано. Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 15.10.2020 р. в справі № 464/4214/18 (провадження № 61-14379св19). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Банк, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 1147 грн. 68 коп., підтверджує їх складеним самостійно розрахунком, та не звернув уваги на погоджений між сторонами розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами - 2,5% на місяць. Так, перевіряючи правильність нарахування банком процентів, суд виходить із розміру процентної ставки, яка узгоджена з позивачем та зазначена у довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» (2,5% на місяць (30% річних)), підписаній особисто відповідачем. Пред`являючи цей позов, банк просив стягнути залишок процентів за користування [PERSON] кредитними коштами, нараховані за період з 2011 по 2020 рік, з урахуванням сплачених нею, у розмірі 1147 грн. 68 коп. Як слідує із наданого банком розрахунку, починаючи з 01 вересня 2014 року позивач нараховував проценти за ставкою 34,8% річних, з 18 квітня 2016 року за ставкою 43,2% річних, з 19.06.2017 року за ставкою 42% річних, з 01 серпня 2020 року за ставкою 40,8% річних, що також відображено у виписці по картковому рахунку, а тому свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення процентної ставки, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами. При цьому посилання банку як на правомірність своїх дій щодо підвищення розміру процентної ставки на Умови та Правила надання банківських послуг, суд вважає безпідставними з огляду на недоведення позивачем, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач [PERSON] та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за підвищеною ставкою. Відповідно до положень статті 1056-1 ЦК України (в редакції на час укладення кредитного договору) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до вимог ч.2 ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Згідно положень ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Зазначені позивачем обставини щодо встановлення змінюваної процентної ставки та її збільшення з повідомленням позичальника та підписанням додаткової угоди тощо належними і допустимими доказами не доведені, а тому є нікчемними. Суд наголошує, що розрахунок заборгованості, який надається позивачем для доведення заявлених ним вимог, не може мати для суду безспірності встановлених у ньому сум, оскільки він оцінюється судом в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Отже, суд не бере до уваги надані позивачем розрахунки за підвищеними процентними ставками, а тому вважає, що проценти підлягають стягненню за процентною ставкою 30% річних (2,5% на місяць), яка узгоджена із відповідачем. Так, згідно розрахунку, банком за період з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. нараховані проценти за ставкою 34,8% річних в загальній сумі 941 грн. 29 коп., а тому за ставкою 30% річних правильно обрахованим розміром є сума 811 грн. 45 коп. (941,29/34,8*30). За період з 01.04.2015 р. по 31.05.2015 р. нараховані проценти за ставкою 43,2% річних в загальній сумі 341 грн. 53 коп., а тому за ставкою 30% річних правильно обрахованим розміром є сума 237 грн. 17 коп. (341,53/43,2*30). За період з 16.03.2016 р. по 17.04.2016 р. нараховані проценти за ставкою 34,8% річних в загальній сумі 64 грн. 26 коп., а тому за ставкою 30% річних правильно обрахованим розміром є сума 55 грн. 39 коп. (64,26/34,8*30). За період з 18.04.2016 р. по 17.06.2017 р. нараховані проценти за ставкою 43,2% річних в загальній сумі 3489 грн. 04 коп., а тому за ставкою 30% річних правильно обрахованим розміром є сума 2422 грн. 94 коп. (3489,04/43,2*30). За період з 19.06.2017 р. по 05.07.2017 р. нараховані проценти за ставкою 42% річних в загальній сумі 326 грн. 17 коп., а тому за ставкою 30% річних правильно обрахованим розміром є сума 232 грн. 97 коп. (326,17/42*30). За період з 10.07.2017 р. по 11.10.2020 р. нараховані проценти за ставкою 42% річних, проте із зазначенням суми заборгованості за тілом кредиту, що перевищує суму виданого кредитного ліміту - 18000 грн., а тому за ставкою 30% річних правильно обрахованим є розмір заборгованості за процентами за вказаний період в загальній сумі 17835 грн. (18000 х 30%) : 360) х 1189 днів прострочення сплати заборгованості). Таким чином за період з 29 серпня 2011 року до 11 жовтня 2020 року загальна заборгованість за процентами за ставкою 30% річних (2,5% на місяць) за користування кредитом становить 21357 грн. 47 коп. (811,45+237,17+55,39+2422,94+232,97+17835). Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 24.02.2021 року в справі №285/3500/19 (провадження № 61-5459св20). Натомість за цей період відповідачем, згідно розрахунку банку, було сплачено в рахунок погашення нарахованих відсотків, в тому числі за неправомірно підвищеною процентною ставкою та за рахунок кредита, загальну суму - 48352 грн. 26 коп., в тому числі за період з 29.08.2011 р. по 31.05.2015 р. - 3594 грн. 64 коп. (сплачено відсотків), за період з 01.06.2015 р. по 30.06.2019 р. (відсотки погашені за рахунок кредиту) - 32815 грн. 79 коп., з 01.07.2019 р. по 11.10.2020 р. (кошти внесені на погашення заборгованості) - 11941 грн. 83 коп. Таким чином, внаслідок неправомірного підвищення процентної ставки та списання відсотків за рахунок кредитних коштів, позивач повністю виконав свої зобов`язання по сплаті процентів за користуванням кредиту, погоджених сторонами, та має переплату за вимогами про стягнення нарахованих процентів за користування кредитними коштами в загальній сумі 26994 грн. 79 коп. (48352,26-21357,47). Відповідно до положень ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за процентами у розмірі 1147 грн. 68 коп. суд вважає такими, що не підлягають задоволення внаслідок належного виконання цих зобов`язань відповідачем, а тому є припиненими. Згідно встановлених судом фактичних обставин справи заборгованість відповідача за простроченим тілом кредиту складає суму 18000 грн., а переплата за нарахованими процентами за користування кредитними коштами становить суму 26994 грн. 79 коп., які банком мали бути зараховані в рахунок сплати за тілом кредиту, що свідчить про повне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Крім того, згідно виписки по особовому рахунку (а.с. 49-55), за весь період користування кредитними коштами з 29.08.2011 р. по 11.10.2020 р. відповідачем було сплачено загальну суму 74752 грн. 38 коп., яка значно перевищує розмір тіла кредиту - 18000 грн. та максимально можливих нарахованих за 9 років, виходячи з цього розміру, процентів за ставкою 30% річних в загальній сумі 48600 грн., що додатково свідчить про правильність та обґрунтованість висновків суду про повне фактичне виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором б/н від 29.08.2011 р. Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, з урахуванням норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, відповідно до завдань цивільного судочинства, зокрема щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позовні вимоги не доведені, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed