Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з з вимогами визначити позивачу додатковий строк 2 місяці для подання в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті батька позивача [PERSON], що помер 276.07.1970р. в с. Левківці Тульчинського р-ну, Вінницької області. Позовні вимоги аргументовані тим, що 12.12.2008р. померла мати позивача [PERSON], після смерті якої позивач звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, проте, при перевірці нотаріусом документів було виявлено, що половина будинку в якому він проживав зі своєю сім'єю зареєстрована за батьком, який помер 26.07.1970р. Позивач вказує, що протягом часу після смерті батька вважав, що частина будинку, що як виявилось зареєстрована за батьком належала матері, оскільки після розлучення батьків у 25.01.1963р. позивач з матір'ю проживав у всьому будинку, вважав, що матері належить увесь будинок. Після розлучення батько позивача переїхав в с. Левківці Тульчинського р-ну Вінницької області. Позивач зазначає, що постановою Другої вінницької державної нотаріальної контори від 13.05.2016р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на половину будинку розташованого за адресою м. Вінниця вул. Нагірна 53 після смерті батька у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини, оскільки позивач та його померлий батько були зареєстровані за різними адресами. Позивач також вказує, що на момент смерті батька він проходив службу в армії, про смерть дізнався після демобілізації 17.12.1971р. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти визнання позову заперечував з тих підстав, що позивачем не надано жодного доказу на поважність пропуску строку для прийняття спадщини. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Вінницьким бюро РАЦС від 25.12.1951р. серія-ЯД, №514506. ( а.с.5) Як вбачається з свідоцтва про смерть виданого повторно відділом РАЦС Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області серія І-АМ, №110033 [PERSON] помер 26.07.1970р. ( а. с. 7) Як вбачається з свідоцтва про смерть виданого відділом РАЦС ВМУЮ Вінницької області від 17.12.2008р. серія І-АМ, №124190 [PERSON] померла 12.12.2008р. ( а. с. 8) Постановою Другої вінницької державної нотаріальної контори від 13.05.2016р. №754/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на частку будинку з прибудованми, господарськими будівлями та спорудами №53, що знаходиться по вул. Нагірній у м. Вінниці після смерті батька у звязку з пропуском шестимісячного строку на прийняття спадщини. Нотаріусом встановлено, що [PERSON] на час смерті батька не проживав в спадковому будинку та не надав доказів фактичного прийняття спадщини. ( а. с. 16) Судом встановлено, що будинок розташований за адресою м. Вінниця вул. Нагірна 53 належить по ? частці [PERSON] та [PERSON], що підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок та договором дарування від 31.10.1963р. ( а. с. 12-14) Як вбачається з листів Другої вінницької державної нотаріальної контори від 05.10.2016р. №1616/01/16 та з листа Тиврівської державної нотаріальної контори від 11.11.2016р. 1817/01-16 спадкова справа на майно померлого [PERSON] не заводилась. Проте, в листі Тиврівського державної нотаріальної контори зазначено, що дана нотаріальна контора існує з 1972р., а [PERSON] помер 1970р. ( а. с. 37-38) Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.1 Постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України ( 435-15 ) (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N 3425-XII ( 3425-12 ) "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N 2709-IV ( 2709-15 ) "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Ст. 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в ред..1963 року, дії, які свідчать про прийняття спадщини якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Ст. 550 ЦК УРСР визначено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Судом встановлено, що причиною пропуску строку для прийняття спадщини позивач вказує, те що на момент смерті батька він проходив службу в армії, проте як вбачається з військового квитка позивача його було демобілізовано ще 17.12.1971р. ( а. с. 10) доказів про пропуск з 1971р. строку на прийняття спадщини суду не надано. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодного доказу поважності строку для прийняття спадщини з дня смерті батька [PERSON], а саме з 1970р., а також не надано доказів щодо фактичного прийняття спадщини, таким чином суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed