Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON], зазначивши третьою особою - Службу у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради, у якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] та збільшити розмір аліментів, які стягуються із відповідача на її користь на підставі рішення суду до 930 гривень, щомісячно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 09 травня 2006 року вона ([PERSON]) перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON], який розірвано рішенням суду від 02 квітня 2014 року. Від шлюбу сторін [INFO] народилась дочка [PERSON], яка проживає разом із нею ([PERSON]) та перебуває на її утриманні. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року з відповідача [PERSON] на її ([PERSON]) користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у сумі 600 гривень щомісячно, які відповідач не сплачує по даний час. При цьому, відповідач, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дочки [PERSON], не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям, не піклується про фізичний та духовний розвиток та стан її здоров'я, не надає жодних грошових коштів на утримання дочки. Разом із тим, просить збільшити розмір аліментів до 930 гривень, щомісячно, покликаючись на те, що сума аліментів, яка стягнута за рішенням суду від 22 грудня 2015 року у розмірі 600 гривень, є недостатньою для належного утримання неповнолітньої дочки, а тому вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у сумі 930 гривень щомісячно, що буде достатнім для належного забезпечення дитини. З цих підстав просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, 15 квітня 2019 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки, попередньо у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказавши, що не заперечує стосовно позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Разом із тим , не погоджується із позовною вимогою про збільшення розміру аліментів, які стягуються із нього на користь позивача на утримання дочки [PERSON] до 930 гривень щомісячно, тому у цій частині позову просив відмовити. Від третьої особи - Служби у справах неповнолітніх та дітей Тернопільської міської ради надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, підтримують висновок органу опіки та піклування, який прийнятий з урахуванням найкращих інтересів дитини. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 квітня 2014 року. Від шлюбу сторін [INFO] народилась дочка [PERSON], про що зроблено актовий запис №189 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 27 червня 2013 року повторно видано свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]», що стверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] виданим 15 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції (актовий запис №143 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 600 гривень, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з 11 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення суду, 22 грудня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/17739/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 600 гривень, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з 11 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. 10 лютого 2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Заліщицького районного управління юстиції Небеснюк З.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50125575 з примусового виконання виконавчого листа №607/14769/18 виданого 22 грудня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 600 гривень, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з 11 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. 20 серпня 2016 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], змінивши прізвище на «[PERSON]», що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 20 серпня 2016 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Згідно довідки про розмір заборгованості по виплаті аліментів №3934/13-30 виданої 27 липня 2018 року Заліщицьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, станом на 01 липня 2018 року заборгованість [PERSON] по аліментах, які стягуються на користь [PERSON] становить 19600 гривень. Неповнолітня дочка сторін [PERSON] зареєстрована та проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що стверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні, виданою 20 липня 2018 року №341 об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Київська,9». Згідно довідки-характеристики №20 виданої 22 червня 2018 року Тернопільським дошкільним навчальним закладом №9 Тернопільської міської ради, [PERSON], 2013 року навчання дійсно відвідує Тернопільський дошкільний навчальний заклад №9 з 01 вересня 2015 року. Дитина чиста, охайна, доглянута, забезпечена всім необхідним приладдям, фізичний і психічний розвиток відповідає віку. Мама приймає активну участь у житті садочку: вчасно приводить і забирає дитину, оплачує за садок, відвідує батьківські збори та інші заходи. Батько життям дитини не цікавився, у заклад не з'являвся. У матеріалах справи наявні письмові пояснення [PERSON], у яких вона вказує, що є сусідкою [PERSON], однак, батька дитини - [PERSON] не бачила у будинку близько п'яти років. Дитина завжди ходить на прогулянки з матір'ю [PERSON] Також їй відомо, що [PERSON] не провідує дочку [PERSON], не цікавиться її життям, не надає матеріальної допомоги. Також, із наявних у матеріалах справи письмових пояснень [PERSON], який є сусідом [PERSON] та проживає за адресою: [ADDRESS], слідує, що вихованням неповнолітньої [PERSON] займається її матір [PERSON]. При цьому, батько дитини [PERSON] дитину не провідує, не допомагає фінансово, не появлявся у будинку близько п'яти років. Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №17 від 09 січня 2019 року мати дитини [PERSON] повідомила, що батько не бере участі у вихованні доньки, не піклується про її духовний, моральний та фізичний розвиток, не спілкується з донькою взагалі. Інформація ТДНЗ №9 від 22.06.2018р. №20 підтверджує той факт, що батько життям дитини не цікавився, в заклад не з'являвся. Батько дитини [PERSON] на засідання комісії не з'явився, але склав в службі у справах неповнолітніх та дітей заяву від 30 листопада 2018 року про те, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно доньки [PERSON],[INFO]. Зазначені факти, як кожен окремо так і в сукупності свідчать, що [PERSON] не виконує обов'язки щодо виховання та утримання дитини, свідомо нехтує ними та самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. За вказаних обставин орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON],[INFO]. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Судом установлено, що відповідач [PERSON] на протязі тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], зокрема, не навідується до дитини, не цікавиться її життям, станом її здоров'я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не виявляє до неї батьківської уваги та турботи, не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, не приймає участі у вихованні. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд оцінює як ухилення відповідача [PERSON] від виховання своєї неповнолітньої дочки [PERSON],[INFO] та свідоме нехтування ним своїми обов'язками щодо неповнолітньої дитини внаслідок винної поведінки відповідача, а тому, беручи до уваги ще й той факт, що сам [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], про що неодноразово казував у судовому засіданні та склав у службі у справах неповнолітніх та дітей відповідну заяву, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] підлягають до задоволення. Щодо вимог про збільшення розміру аліментів, суд зазначає наступне: Відповідно до ч. 2 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них… У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши встановлені обставини справи, беручи до уваги те, що встановлений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 грудня 2015 року розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у сумі 600 гривень, щомісячно, є недостатнім для належного та гармонійного розвитку дітей, з метою забезпечення прав неповнолітньої дочки сторін на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд приходить до переконання, що збільшення розміру аліментів в межах заявлених позивачем позовних вимог, а саме в розмірі 930 гривень, щомісячно є підставними та підлягають до задоволення шляхом стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 930 гривень, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі наведеного та

Outcome: approved