Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

В лютому 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дій Донецького обласного управління публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» незаконними та про зобов*язання відповідача надати відповідь на його скаргу , посилаючись на те, що 9 червня 2015 року він звернувся до відповідача зі скаргою на дії співробітників Костянтинівського відділу «Державний ощадний банк України » та вимогою надання йому відповіді за його скаргою. Проте обґрунтованої відповіді з Донецького обласного управління публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» на свою скаргу до теперішнього часу він не отримав, що вважає порушенням його прав та вимог ст. ст. 20 Закону України "Про інформацію" . Просив визнати дії Донецького обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» незаконними та зобов*язати їх надати йому відповідь на його скаргу. В подальшому від позовних вимог стосовно зобов*язання Донецького обласного управління публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» надати йому відповідь відмовився . Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 2 серпня 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на його суперечливість . Позивач [PERSON] до суду апеляційної інстанції не з*явився, просив розглянути справу у його відсутність відповідно до заяви. Представник відповідача, діючий на підставі довіреності від імені публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України» до суду апеляційної інстанції не з*явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, просили розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідача , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з необґрунтованості позовних вимог з посиланням на те, що за даним позовом судом не встановлено обставин, які б могли дати підстави визначити будь-яку відповідальність відповідача-Донецького обласного управління « Ощадбанку України « за ненадання чи своєчасне надання відповіді на звернення громадян як за Законом України « Про звернення громадян» так і за іншими законодавчими актами України. Питання про стягнення з відповідача матеріальної чи моральної шкоди позивачем не порушувалося. Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки його зроблено у зв*язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи , що відповідно до ч. 1 п.3, 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.1 Закону України « Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України « Про звернення громадян» скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб. Статтею 5 Закону України «Про звернення громадян» встановлені вимоги щодо звернень громадян, зокрема, звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства. Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону України « Про звернення громадян» у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону України « Про звернення громадян» звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до начальника Донецького обласного управління «Державний ощадбанк України» із скаргою на дії посадових осіб Костянтинівського відділення «Державний ощадбанк України » та вимогою надання йому відповіді за його скаргою. Вказана скарга було отримана Донецьким обласним управлінням ПАТ «Державний ощадний банк України» , розташованого в м.Краматорську 09.06.2015 року, про що свідчить штамп установи (а.с.4). Встановлено, що звернення [PERSON] не було розглянуто , а повернуто йому 11 червня 2016 року, майже через рік з підстав відсутності в ньому дати звернення , при цьому термін повернення заяви з підстав неналежного оформлення, зокрема відсутності дати звернення є не пізніш як через десять днів від дня його надходження( ч.8 ст. 5 Закону України « Про звернення громадян»). Відповідно до ст.18 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: зокрема - особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; - знайомитися з матеріалами перевірки; - подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; - бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; - користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; - одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; - висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; - вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Відповідно до ст.19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: - об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; - у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; - на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; - скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; - забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; - письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; - вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; - у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; - не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; - особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев'ятого частини першої цієї статті. За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що відповідь позивачу на його звернення відповідачем була надана із порушенням строків , встановлених Законом України « Про звернення громадян» . На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання дій Донецького обласного управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо ненадання відповіді на його звернення неправомірними, згідно Закону України «Про звернення громадян», є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в межах даного спору відповідач не скористався правом надати докази, які підтверджують дотримання вимог Закону України «Про звернення громадян» в частині своєчасного надання відповіді на звернення позивача. Захист прав позивача у такий спосіб не суперечить положенням ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки встановлений Законом України «Про звернення громадян». З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК Україниякщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, відповідно до вказаних положень ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач при звернені до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору, в дохід держави з публічного акціонерного товариства « Державний ощадний банк України « підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved