Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що 09 квітня 2001 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка придбала в останньої 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS]. В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за [NUMBER], разом з тим покупець зареєструвала право власності в КП "Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації". Нотаріально договір сторони не посвідчували. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передала покупцю майно, а покупець прийняла його та сплатила за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. В 2015 році [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в розпорядженні придбаним майном. Враховуючи те, що продавець вважає договір купівлі-продажу дійсним та не вбачає підстав для його нотаріального посвідчення, а також неможливість такого посвідчення на час розгляду справи з об'єктивних причин, а тому позивачка просила суд визнати такий договір дійсним. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву з проханням про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі сторін, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про їх права та взаємовідносини. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 09 квітня 2001 року [PERSON] придбала в [PERSON] 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS], зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі про що в журнал реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис [NUMBER]. Покупець зареєструвала право власності в КП "Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації". Нотаріально договір сторони не посвідчували. В 2015 році [PERSON] дізналася, що спірний договір є недійсним, що створює їй перешкоди в розпорядженні придбаним майном. Відповідачка вважає договір купівлі-продажу дійсним та не вбачає підстав для його нотаріального посвідчення. Разом з тим нотаріальне посвідчення договору на час розгляду справи неможливе, оскільки право власності зареєстроване за позивачкою. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобов'язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов'язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що цивільне право позивачки підлягає захисту, а позов - задоволенню.

Outcome: approved