Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

В серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля», зокрема з відокремленим підрозділом «Шахта «Центральна». 27.04.2019 був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. В цей же день розрахунок з ним всіх належних виплат при звільненні не провели, а саме не виплатили заборгованість по оплаті лікарняних за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності в сумі 7786 грн. 28 коп. Вважає, що відповідач несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, тому повинний виплатити середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надавши суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала частково. При чому, просила розглянути справу без її участі. В своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що позивач з вимогою про розрахунок всіх належних йому виплат звернувся 15.05.2019, тому середній заробіток за час затримки розрахунку необхідно обчислювати саме з 16.05.2019 по день фактичного розрахунку з [PERSON] , а саме по 12.08.2019. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України. Судом встановлено, що позивач з 14.06.1999 працював на ВП «Шахті «Центральна» ДП «Торецьквугілля». Згідно до наказу № 70 від 02.03.2019 [PERSON] був звільнений з займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КЗпП (а.с. 7-9). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з [PERSON] належних до сплати сум по оплаті лікарняних за п`ять днів тимчасової непрацездатності не провели. Остаточний розрахунок з позивачем був проведений 12 серпня 2019 року. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем оплати лікарняних за перші п`ять днів тимчасової непрацездатності є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв`язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 27 квітня 2019 року по 12 серпня 2019 року. Відповідно до довідки про середню заробітну плату № 7/880 від 04.09.2019 (а.с. 24) середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 1038 грн. 60 коп. Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача по справі на користь позивача необхідно стягнути розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 27.04.2019 по 12.08.2019 на загальну суму 73740 грн. 60 коп., виходячи із 71 робочого дня при середньоденному заробітку у розмірі 1038 грн. 60 коп. При цьому суд вважає неспроможними доводи представника відповідача, що позивач з вимогою про розрахунок всіх належних йому виплат позивач звернувся 15.05.2019, а тому відповідальність за несвоєчасну виплату підприємство повинно нести з 16.05.2019, оскільки обов`язок щодо проведення повного розрахунку зі звільненим працівником покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, здійснення розрахунку з працівником відбувається не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір, пов`язаний з розглядом справи, покладається на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджено документально: квитанцією № 0.0.1433418376.1 від 12.08.2019 (а.с. 1) у розмірі 768 грн. 40 коп., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial