Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що між нею та відповідачем зареєстровано шлюб - 19.06.2013 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №253. Від шлюбу мають двоє малолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначила, що між нею і відповідачем припинено будь які сімейні та шлюбні відносини, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Відповідач регулярно вживає алкогольні напої, у нетверезому стані він стає агресивним і некерованим. Окрім неприязні, ніяких почуттів між ними немає. Близько 6 місяців позивач і відповідач проживають окремо, не ведуть спільне домашнє господарство, не підтримують подружніх відносин, шлюб носить формальний характер. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 17.06.2020 року справу номер 466/4367/20 передано до розгляду судді Донченко Ю.В. 22.07.2020 року з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача. Ухвалою судді від 23.07.2020 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. 25.06.2020 року прозивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 19.06.2013 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №253. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та дала аналогічні пояснення тим, які викладені в позові, зазначила, що вони з позивачем близько 6 місяців проживають окремо, не ведуть спільне домашнє господарство, не підтримують подружніх відносин, шлюб носить формальний характер. Сім`я фактично розпалась в зв`язку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні розлучення. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. Посилаючись на викладене та норми закону, позивач просить позов задовольнити, не заперечує щодо винесення заочного рішення по даній справі. Відповідач в судові засідання не з"явився - 01.08.2020 року та 21.08.2020 року на адресу суду повернулись судові повістки для вручення відповідачу, причини повернення - інші причини, що не дали змоги виконати обов"язки щодо пересилання поштового відправлення ( адресат відсутній за вказаною адресою. Таким чином відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення судового засідання не подавав, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було, а тому за згодою позивача, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, з"ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони близько 6 місяців проживають окремо, не ведуть спільне домашнє господарство, подружніх стосунків не підтримують, припинили будь-яке спілкування. Позивачка в судовому засіданні вказує на те, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, що за обставин, які склалися на даний час між сторонами, приймаючи до уваги пояснення позивача, дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім`я між позивачем та відповідачем фактично розпалася, збереження сім`ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідатиме взаємним інтересам сторін, і шлюб має бути розірвано. Відповідач не надав заперечень на позовні вимоги. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення для справи. Суд з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, що склалися, вважає, позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved