Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

Опікун [PERSON] звернулася до суду в інтересах позивача [PERSON] , який страждає на психічне захворювання - параноїдну шизофренію, безперервний перебіг, з позовом до [PERSON] , Тячівської міської об`єднаної територіальної громади с. Руське Поле, Тячівської державної нотаріальної контори, державного реєстратора відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Довгуника Василя Михайловича, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання незаконним та скасування рішення Руськополівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги в останній редакції з уточненнями мотивує тим, що з часу народження позивач [PERSON] проживав разом зі своїми батьками, матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] , у житловому будинку за [ADDRESS] , який був побудований у 1979 році та власником якого у по-господарській книзі було зазначено батька позивача [PERSON] . Одруженим позивач не був, оскільки у березні 1989 року був визнаний інвалідом 2-ї групи загального захворювання, а відтак відноситься до категорії спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині навіть у разі зміни заповітом спадкування за законом, чого фактично не було. [INFO] померла мати позивача [PERSON] та після її смерті у даному будинку залишилися проживати позивач [PERSON] та його батько [PERSON] і за ними, в силу їх стану здоров`я, вели догляд рідний брат позивача [PERSON] зі своєю дружиною [PERSON] , які проживають по сусідству в житловому будинку [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] та після його смерті позивач сам залишився проживати у батьківському будинку. Оскільки позивач страждає на психічну хворобу з 1989 року та є інвалідом 2-ї групи та згідно висновку лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, то Тячівським УПСЗН його опікуном визнано [PERSON] , дружину брата позивача [PERSON] . Позивач проживав у батьківському будинку [ADDRESS] , з 1977 року по 22 квітня 2019 року, з використанням наданих йому пільг здійснював платежі за спожиту електроенергією та спожитий газ, на його ім`я навіть було оформлено розрахункові книжки та надходили квитанції про оплату комунальних послуг. 22 квітня 2019 року позивача було знято з реєстрації місця проживання з будинку [ADDRESS] та оформлено реєстрацію місця проживання у будинку [ADDRESS] , власником якого є рідний брат [PERSON] , де обладнано для проживання позивача окрему кімнату, хоч постійно позивач [PERSON] навідується до житлового будинку [ADDRESS] і постійно висловлює своє бажання проживати саме у цьому будинку, де народився і постійно проживав і власником якого фактично став одноособово, оскільки всі інші близькі родичі на час смерті спадкодавця [PERSON] проживали із своїми сім`ями кожний окремо у своїх будинках, заяв про прийняття спадщини за спадкодавцем [PERSON] не подавали. У лютому 2020 року племінник позивача [PERSON] , який являється сином [PERSON] , молодшого брата позивача, який помер [INFO] , прийшов до будинку, що належав батькам позивача за [ADDRESS] , та встановив камери відео-нагляду і заявив, що він забороняє позивачеві навідуватися до житлового будинку, бо за життя його батько [PERSON] у порядку спадкування оформив за собою право власності на цей спадковий будинок та земельну ділянку, і в подальшому склав на нього заповіт, яким цей будинок та земельну ділянку заповів йому. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником 1/1 житлового будинку за [ADDRESS] , загальною площею 77,9 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м., разом із надвірними спорудами, дійсно значиться [PERSON] , підставою виникнення права власності є Свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 3-1753, видане 11 вересня 2015 року державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчаком Т.А., яким і здійснено державну реєстрацію права власності, а також [PERSON] значиться власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 2124486200:04:003:0109, розташованої за [ADDRESS] , яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), підставою виникнення права власності є Свідоцтво про право власності, серія та номер: [NUMBER] , видане 30 жовтня 2015 року, яке видав 30 жовтня 2015 року державний реєстратор Тячівського районного управління юстиції Пацкан [PERSON] Степанович, яким і здійснено цю реєстрацію. Як на підставу позовних вимог посилається на ст. ст. 203, 225, 1225, 1268, 1269, 1270, 1273 ЦК України та ті обставини, що у матеріалах спадкової справи міститься заява позивача [PERSON] від 07 вересня 2015 року про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] , яка є нікчемною, вчинена через 10 років після смерті спадкодавця, а не на протязі 6 місяців після відкриття спадщини, як цього вимагає закон, та така заява підписана позивачем, який є недієздатним внаслідок психічного захворювання, і у ній відсутній підпис опікуна позивача [PERSON] , як цього вимагає ч. 2 ст. 1273 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Решетар В.В. подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що даний позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення з тих підстав, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 2015 року його, нині покійний, батько [PERSON] успадкував після смерті батька [PERSON] цілу частину житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS] . Також свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 30 жовтня 2015 року посвідчено право власності [PERSON] на земельну ділянку, яка знаходиться в [ADDRESS] , площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку за кадастровим номером: 2124486200:04:003:0109 та із цього свідоцтва про право власності на земельну ділянку вбачається, що ця земельна ділянка не є спадковим майном, оскільки набута у відповідною ст. 118 Земельного кодексу України, тобто в порядку безоплатної передачі громадянину земельної ділянки. Крім того, 07 вересня 2015 року позивачем була складена заява про відмову від прийняття спадщини на користь брата [PERSON] , яка посвідчена [PERSON] , секретарем виконкому Руськополівської сільської ради. На даний час відповідач [PERSON] звернувся до Тячівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини заповітом після смерті свого батька [PERSON] . Позивач виразив свою волю відносно спадкового майна іще у вересні 2015 року, написавши заяву про відмову від прийняття спадщини на користь брата [PERSON] . Просить у позові відмовити за безпідставністю позовних вимог. Також подав заяву про застосування строків позовної давності та просить у позові відмовити, оскільки позивач особисто відмовився від своїх спадкових прав згідно його заяви 07 вересня 2015 року, а отже пропустив строк для звернення до суду за захистом своїх прав. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кустрьо М.М. в судовому засіданні уточнені вимоги позову підтримав у повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Решетар В.В. в судовому засіданні вимоги позову не визнав та, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та заяві про застосування строків позовної давності, просить у позові відмовити. Представник відповідача Тячівської міської об`єднаної територіальної громади с. Руське Поле в судове засідання не з`явився, позаяк подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача Тячівської державної нотаріальної контори та відповідач державний реєстратор відділу державної реєстрації Тячівської міської ради Довгуник Василь Михайлович в судове засідання не з`явилися повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши думку представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець та мешканець [ADDRESS] , починаючи з 11 червня 1976 року перебуває на Д/обліку у лікаря-психіатра з діагнозом параноїдна шизофренія, безперервний перебіг з вираженим апато-абулічним типом дефекту F20.0, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у Берегівській обласній психіатричній лікарні та у Вільшанській обласній психіатричній лікарні, що підтверджено в судовому засіданні оригіналом амбулаторної карти хворого [PERSON] та оригіналами виписок із медичної картки амбулаторного хворого, наданими Тячівським районним психіатром. Зокрема, згідно інформації, що міститься у цій амбулаторній карті, [PERSON] 03 червня 2015 року, 02 липня 2015 року, 03 липня 2015 року та 04 вересня 2015 року оглядався лікарем-психіатром, будучи на прийомі з братом та невісткою, та на всіх даних оглядах лікарем-психіатром підтверджено його діагноз шизофренія параноїдна, агресивний стан. Відповідно до довідки № 016193, виданої 04 травня 1989 року лікарсько-трудовою експертною комісією Закарпатської обласної психіатричної лікарні м. Ужгород, [PERSON] 04 травня 1989 року визнаний непрацездатним інвалідом другої групи безстроково. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 1192 від 02 серпня 2000 року «Про надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею», якою затверджено Порядок надання щомісячної грошової допомоги особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею (додається), пунктом 1 якого передбачено, що щомісячна грошова допомога особі, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, на догляд за нею (далі - допомога на догляд) надається відповідно до статті 5 Закону України "Про психіатричну допомогу" у грошовій формі, опікуна [PERSON] , яка звернулася до суду як представник позивача [PERSON] , поставлено на облік в Тячівському УПСЗН як особу, яка веде догляд за інвалідом 2-групи (безтерміново) внаслідок психічного розладу - [PERSON] , який внаслідок психічного розладу потребує постійного стороннього догляду, що також підтверджено довідкою Тячівського УПСЗ Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 18 лютого 2020 року . Свідок [PERSON] , будучи допитаний в судовому засіданні показав, що позивач є його рідним братом, він страждає на психічний розлад вже тривалий час. Жінка свідка [PERSON] призначена опікуном психічно-хворого позивача, він не розуміє значення своїх дій і потребує постійного стороннього догляду. Брат періодично проходить курс лікування у психіатричній лікарні. Їх у сім`ї було троє, він, позивач та брат [PERSON] , який помер у 2018 році. Позивач не був ніколи одружений, а тому постійно проживав з батьками у одному будинку. Коли батько помер, то у будинку з ним проживав лише позивач, а брат [PERSON] , нині покійний, проживав із сім`єю по [ADDRESS] . Оскільки брат [PERSON] є інвалідом, страждає на психічне захворювання, то він відмовився від своєї частки у спадковому будинку на його користь. Позивач [PERSON] з 15 грудня 1977 року по 22 квітня 2019 року проживав та був зареєстрований у будинку [ADDRESS] що підтверджено довідкою Тячівської міської об`єднаної територіальної громади с. Руське Поле від 20 лютого 2020 року. Відповідно до довідки Тячівської міської об`єднаної територіальної громади с. Руське Поле від 19 лютого 2020 року, згідно по-господарської книги 1986-190 років, книги № 4, № об. 534/1, домоволодіння по [ADDRESS] , було зареєстровано за батьком позивача [PERSON] , 1925 року народження, який помер [INFO] та який був мешканцем [ADDRESS] . Мати позивача [PERSON] померла [INFO] , а батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що стверджено копіями свідоцтв про їх смерть. 27 березня 2020 року опікуну позивача [PERSON] , при зверненні за правовою допомогою до адвоката, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно стало відомо, що право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , які за життя належали батьку позивача [PERSON] , відповідно 11 вересня 2015 року та 29 жовтня 2015 року зареєстровано за братом позивача [PERSON] . На запит суду Тячівська державна нотаріальна контора в особі нотаріуса Бенчак М.Т. 05 серпня 2020 року направила суду спадкову справу № 552/2015 року за померлим [PERSON] , який помер [INFO] , в якій містяться наступні докази. Брат позивача [PERSON] 11 вересня 2015 року подав у Тячівську державну нотаріальну контору заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та який постійно проживав у [ADDRESS] , на спадкове майно, що складається з житлового будинку [ADDRESS] , який належав померлому [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 12 червня 1991 року, житловий будинок в [ADDRESS] , належав батькам позивача [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частині кожному. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , загальна площа даного житлового будинку становить 77,90 м.кв., з яких житлова площа складає 36,30 м.кв.. 11 вересня 2015 року державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчаком Т.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 вересня 2015 року, яке зареєстровано в реєстрі за № 3-1753, відповідно до якого [PERSON] являється спадкоємцем цілої частини житлового будинку з надвірними спорудами за [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно проведено 11 вересня 2015 року державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок, загальною площею 77,9 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 722422421244. Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням двадцять шостої сесії 6 скликання Руськополівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 804 від 23 жовтня 2015 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі», [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та передано у власність земельну ділянку, площею 0, 2500 га, кадастровий номер 2124486200:04:003:0109, для будівництва та обслуговування житлового будинку в [ADDRESS] . В подальшому відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер - 46609994 від 30 жовтня 2015 року, виданим державним реєстратором реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області Пацканом В.С., за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, площею 0, 2500 га, кадастровий номер 2124486200:04:003:0109, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно проведено запис - № 11823429 від 29 жовтня 2015 року про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0, 2500 га, кадастровий номер 2124486200:04:003:0109, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 762945421244. Також в судовому засіданні встановлено, що в матеріалах спадкової справи № 552/2015 року за померлим [PERSON] , який помер [INFO] , міститься заява позивача про відмову від прийняття спадщини, датована 07 вересня 2015 року, відповідно до якої позивач [PERSON] , 1956 року народження, повідомив, що усвідомлюючи значення своїх дій, без застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, відмовляється від прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] на користь брата [PERSON] , [INFO] . На вказаній заяві міститься підпис [PERSON] та 07 вересня 2015 року ця заява посвідчена [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Руськополівської сільської ради народних депутатів Закарпатської області та зареєстрована у реєстрі № 79. Вимоги частин 1-3 ст. 203 ЦК України встановлюють загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стаття 215 ЦК України встановлює підстави недійсності правочину, відповідно до якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 1273 ЦК України регламентує право на відмову від прийняття спадщини, відповідно до якої спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини; фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування; відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. А стаття 1270 ЦК України встановлює строки для прийняття спадщини, відповідно до якої для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Суд, на підставі досліджених в судовому засіданні доказів, приходить до висновку, що заява позивача [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, датована 07 вересня 2015 року, є нікчемним правочином, оскільки її недійсність встановлена законом, зокрема, в момент вчинення даного правочину стороною недодержано вимоги, які встановлені частинами першою-третьою ст. 203 ЦК України. Зміст даної заяви суперечить Цивільному Кодексу України та інтересам позивача [PERSON] , який, вчиняючи та підписуючи дану заяву не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності та його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Так, в судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено, що позивач [PERSON] , починаючи з 11 червня 1976 року перебуває на Д/обліку у лікаря-психіатра з діагнозом параноїдна шизофренія, безперервний перебіг з вираженим апато-абулічним типом дефекту F20.0 та як особі, яка є інвалідом 2-ї групи внаслідок психічного розладу захворювання, йому призначено опікуна [PERSON] . Також судом встановлено, що за 3 дні до підписання вказаної заяви, нікчемного правочину, 04 вересня 2015 року позивач [PERSON] оглядався лікарем-психіатром, будучи на прийомі з братом та невісткою, та на цьому огляді лікарем-психіатром підтверджено його діагноз шизофренія параноїдна, агресивний стан. Згідно ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частина 2 ст. 40 ЦК України визначає, якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною. Стаття 41 ЦК України встановлює правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, зокрема, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Судова психіатрія містить визначення діагнозу шизофренія - це психоз із тенденцією до хронічного перебігу та виникнення стійких змін психіки; основними розладами є рання емоційна блідість, розлад волі, мислення, розщеплення психіки. Суд констатує, що відсутність рішення суду про визнання недієздатним позивача, на чому наголошує представник відповідача, є не підставою вважати, що позивач, який близько 35 років страждає на стійкий психічний розлад із діагнозом параноїдна шизофренія, безперервний перебіг з вираженим апато-абулічним типом дефекту F20.0, під час підписання заяви про відмову від прийняття спадщини мав необхідний обсяг цивільної дієздатності та його волевиявлення було вільним та відповідало його внутрішній волі. Також судом встановлено, що заява позивача [PERSON] про відмову від прийняття спадщини від 07 вересня 2015 року не відповідає вимогам ст. 1273 ЦК України, оскільки така відмова відбулася поза межами шестимісячного строку після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , та у ній відсутня згода опікуна і органу опіки та піклування на її вчинення. . Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні встановлено, що єдиним спадкоємцем після смерті батьків позивача [PERSON] та [PERSON] являється позивач [PERSON] , оскільки згідно копії по-господарських книг 2001-2005 років, книги № 16, № об. 1687, сторінка 135 житлового будинку по [ADDRESS] , та книги № 7, № об. 606, сторінки 75 житлового будинку по [ADDRESS] , а також копії по-господарських книг 1986-1990 років книги № 7, № об. 909, сторінка 113, житлового будинку по [ADDRESS] , встановлено, що в будинку [ADDRESS] у 2001-2005 роках проживав та був прописаний позивач [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] , а в будинку [ADDRESS] у 2001-2005 роках проживали були прописані брат позивача [PERSON] , його дружина [PERSON] та їх діти - син [PERSON] та донька [PERSON] , а будинку [ADDRESS] у 1986-1990 роках проживали та були прописані [PERSON] зі дружиною [PERSON] та їх дітьми. Також згідно довідки Тячівської міської об`єднаної територіальної громади с. Руське Поле від 20 травня 2020 року встановлено, що згідно по-господарської книги на 2001-2005 роки, № 7, сторінка 75, № об. 606, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , до дня смерті був зареєстрований та фактично проживав у будинку [ADDRESS] і разом з ним проживав його рідний син [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Тячівської міської об`єднаної територіальної громади с. Руське Поле від 03 червня 2020 року згідно по-господарських книг 2016-2023 років, книги № 17, об. № 1491, сторінка 16, на час смерті брата позивача [PERSON] , який помер [INFO] , разом з ним за однією адресою: [ADDRESS] , проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні також встановлено, що після смерті батька позивача [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто із братів позивача у шестимісячний строк не звертався, позивач [PERSON] постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і він вважається таким, що прийняв спадщину та не заявив про відмову від неї. Також в судовому засіданні встановлено, що брат позивача [PERSON] , який помер [INFO] , після смерті батька [PERSON] в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а проживав та був прописаний в будинку [ADDRESS] у 2001-2005 роках разом з дружиною [PERSON] та їхніми дітьми сином [PERSON] та донькою [PERSON] , що стверджено вищенаведеними доказами. Враховуючи ті обставини, що [PERSON] після смерті батька [PERSON] не прийняв спадщину, то в нього було відсутнє право на спадщину на час видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 вересня 2015 року, видане державним нотаріусом Тячівської державної нотаріальної контори Дуйчаком Т.А., відповідно до якого він являється спадкоємцем цілої частини житлового будинку з надвірними спорудами за [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а тому це свідоцтво про право на спадщину за законом слід визнати недійсним та скасувати. Оскільки вимоги про скасування Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , та визнання незаконним рішення двадцять шостої сесії 6 скликання Руськополівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області № 804 від 23 жовтня 2015 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі», а також визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на земельну ділянку, площею 0, 2500 га, кадастровий номер 2124486200:04:003:0109, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0, 2500 га, кадастровий номер 2124486200:04:003:0109, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є похідними від визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, то такі також підлягають до задоволення. Що стосується заяви представника відповідача - адвоката Решетаря В.В. про застосування строків позовної давності та про відмову в позові у зв`язку з пропуском строку звернення до суду за захистом своїх прав, то така не підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що при написанні заяви про відмову від прийняття спадщини 07 вересня 2015 року позивач не усвідомлював значення своїх дій та не вмів керувати ними та, будучи у такому стані внаслідок психічного розладу, не зміг би особисто звернутися до суду за захистом своїх прав, а його опікуну [PERSON] про порушення права позивача стало відомо лише 27 березня 2020 року при зверненні за правовою допомогою до адвоката. Законодавець у ст. 67 ЦК установив, що опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням; опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного, опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір за кожною вимогою підлягає до стягнення з відповідача на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved