Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач - [PERSON] 08 лютого 2017 року звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Главацький Володимир Андрійович, про визнання за нею - [PERSON] право власності на 27/50 часток домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], як такого, що набуто нею у порядку спадкування за законом після смерті її батька, [PERSON], померлого [INFO] року. Підставою позову [PERSON] зазначила порушення її прав власності як спадкоємця нерухомого майна через відмову приватного нотаріуса у видачі їй відповідного свідоцтва про право власності, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на таке майно, та відповідно до чинного законодавства, у такому випадку оформлення права власності позивача у позасудовому порядку неможливе. В обґрунтування заявленої вимоги про визнання права власності на 27/50 часток спірного домоволодіння позивач вказувала, що [PERSON], отримав у власність половину домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.12.1977 року. р.№2-9435, що у наступному, після перерахунку часток співвласників та за умови неврахування самовільно збудованого сараю літ. «Е», що відноситься до частини відповідачів, склала вже 27/50 часток домоволодіння. Крім того за наданими позивачем поясненнями за життя спадкодавець нового правовстановлюючого документу не отримав, належне йому майно не відчужував, а інші 23/50 часток належать відповідачам у рівних частинах на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.07.1996 року, р. №4-14231. На підставі викладеного позивач просила суд задовольнити позов у повному обсязі. У судове засідання учасники справи не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Відповідачі звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Третя особа жодних заяв, клопотань чи заперечень не надав. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. На підставі вищевикладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі на підставі наявних доказів та пояснень сторін. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис №4133. Внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ЦК України) При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а можливими спадкоємцями за законом визначено фізичних осіб, які є живими на час відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкування за законом відбувається у порядку черговості, при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, в силу ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). З матеріалів спадкової справи р.№2/2016, заведеної приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А., до майна [PERSON], вбачається, що [PERSON], донька померлого (що підтверджується долученими до матеріалів спадкової справи копіями документів щодо родинних зв'язків зазначених осіб та не оспорюється сторонами, не є предметом спору), 12.05.2016 року о 16:10 годин подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). За положеннями ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. При цьому за положеннями ст. 1296 ЦК України, Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається з матеріалів спадкової справи р.№2/2016, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (лист №16/02-14 а.с. 18), з посиланням на положення ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за якими державна реєстрація прав є обов'язковою, та положення п. 4.15 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22 лютого 2012 року за №282/20595, за якими видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке відлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Так, [PERSON], на підтвердження належності спірної частки домоволодіння [ADDRESS] спадкодавцеві, надала нотаріусу договір дарування, посвідчений [PERSON], державним нотаріусом Одеської нотаріальної контори від 28 грудня 1977 року за р.№2-9435, за яким [PERSON] належала половина (1/2 частка) вказаного домоволодіння, що фактично складалась з: в літ. «А» приміщень 1-1 веранди, 1-2 кухні, 1-3 житлової кімнати, площею 10,7 кв.м., погребу, крильця, огорожі №3,7,5, калитки №4, літ. «Б» - сараю, літ. «Г» - сараю, літ. «В» вбиральні, літ. І 0 цистерни, літ. ІІ та ІІІ - мостіння (а.с.6-9). Факт приналежності вказаного правовстановлюючого документу спадкодавцеві, [PERSON], де його по-батькові вказано як «[PERSON]» було встановлено рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №520/9333/16-ц, що було проголошено 14 вересня 2016 року та набрало законної сили 27.09.2016 року (а.с.23-24). Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, листом від 22.11.2016 року, №478480.72, підтвердило реєстрацію прав власності спадкодавця за договором дарування на 1/2 частину домоволодіння, та повідомило, що згідно з довідкою про розрахунок від 08.09.1998 року, частина [PERSON] склала 27/50 часток, такий розрахунок був проведений без урахування самовільно збудованого сараю літ. «Е» (а.с.18). Права власності на останні 23/50 частки домоволодіння 24.09.1998 року зареєстровані (книга 158, стор.32, р. №13383) за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках, копія свідоцтва про право власності на житло долучено до матеріалів справи (а.с.25). Відповідно до Розпорядження про затвердження проектів, визначення статусу збудованих будівель та затвердження розрахунку часток, а також внесених до нього виправлень, вбачається, що неврахований про приведенні розрахунку часток співвласників спірного домоволодіння 08.09.1998 року самочинно збудований сарай літ. «Е» відноситься до частини домоволодіння, що належить відповідачам. Таким чином суд доходить висновку про те, що фактичний склад нерухомого майна, належного спадкодавцеві, та яке складало половину (1/2 частину) домоволодіння [ADDRESS] при проведенні перерахунку часток, відповідно до якого частка спадкодавця склала 27/50 часток, не змінився, а збільшення розміру ідеальної частки відбулось за рахунок неврахування частини нерухомого майна, належного іншим співвласникам. За наданими суду відомостями та поясненнями, правовстановлюючих документів на 27/50 часток спірного домоволодіння спадкодавець не отримав, у Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності спадкодавця відсутній. Разом з тим суд зазначає про те, що відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч.4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, Таким чином суд, зважаючи на наявність у КП «БТІ» Одеської міської ради відомостей про реєстрацію права власності на спірну частину домоволодіння за спадкодавцем [PERSON], доходить висновку про те, що таке майно входить до обсягу спадкового майна, та відповідно до зазначених вище правових положень, належить позивачу, як єдиній спадкоємиці, з моменту відкриття спадщини. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування". Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Так, відповідно до п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про спадкування», у випадку відмови нотаріуса в оформленні спадщини, особа-спадкоємець з метою прийняття спадщини може звернутися до суду за загальними правилами цивільного провадження. Відповідно до п. 3.1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання (ст. 392 ЦК України). Кореспондуючими є положення ст. 41 Конституції України, за якими кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Таким чином суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність їх задоволення у повному обсязі. З викладеного,

Outcome: approved