Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати право власності на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 04.06.2011 року між нею і відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вовчанського районного управління юстиції Харківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №56. У період шлюбу у них народились дочки: [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось. В інтересах малолітніх дітей вона вимушена була разом з ними перейти жити до своїх батьків в їх будинок по [ADDRESS] . У період шлюбу з відповідачем [PERSON] , за спільні з відповідачем кошти, на підставі договору купівлі-продажу від 15.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Корневою І.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 52, ними був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 15.01.2014 року було укладено в інтересах їх на той час сім`ї з відповідачем. Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано за [PERSON] . На даний час вона, відповідач та діти зареєстровані в будинку [ADDRESS] . Доступу у вказаний будинок вона не має, оскільки позивач змінив замки на вхідних дверях будинку. На сьогоднішній день у вказаному, придбаному у період шлюбу, будинку проживає відповідач [PERSON] . Він вважає себе одноосібним власником будинку, про що свідчать його дії - заміна замка на вхідних дверях, перешкоджання їй в доступі у будинок. Посилаючись на вказані обставини, а також на положення ст.ст. 69, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ст. 392 ЦК України позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку «А 1» по [ADDRESS] загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., допоміжною площею 21,6 кв.м., та право власності на 1/2 частину господарських будівель та споруд по [ADDRESS] : літньої кухні «Г», сарая «В», сарая «Д», погріба «П», навіса «Ж», убиральні «У», колодязя «К», воріт «Т». Стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн. Під час підготовчого провадження позивачем надана суду уточнена позовна заява, у якій разом із указаними обставинами у первісному позові зазначає, що у зв`язку з незгодою відповідача [PERSON] із зазначеною нею у первісній позовній заяві вартістю житлового будинку, нею надається до суду довідку КП «Вовчанське БТІ» від 22.02.2021 року за №155, згідно якої інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 04.02.2021 року складає 425 037 грн. Враховуючи інвентаризаційну вартість Ѕ частини будинку, розмір судового збору складає 2 125,19 грн. Додатково до сплаченого при подачі первісної позовної заяви судового збору в розмірі 840,8 грн., сплачую судовий збір в розмірі 1 284,39 грн.( 2 125,19 грн. - 840,80 грн. = 1 284,39 грн.). Знову ж таки, у зв`язку з незгодою відповідача [PERSON] з даними на будинок, взятими нею із технічного паспорта від 27.01.2014 року, виходячи з даних технічного паспорта на будинок [ADDRESS] від 05.02.2021 року нею уточнено позовні вимоги. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку «А 1» з прибудовами: «А1-1», «А2-1» по [ADDRESS] загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., допоміжною площею 16,5 кв.м., та право власності на 1/2 частину господарських будівель та споруд по [ADDRESS] : літньої кухні «Г», сарая «В», погріба «П», убиральні «У», колодязя «К», воріт «№1», навіса «Н», огорожі №2, огорожі №3, літнього душа «Є». Стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. та судовий збір у розмірі 2125,19 грн. У судовому засіданні позивачем на підставі ст. 49 ЦПК України суду надана заява про відмову від заявлених позовних вимог у частині визнання за нею права власності на 1/2 частину прибудови «А2-1» до житлового будинку «А-1» по [ADDRESS] , площею 9,5 кв.м. В обґрунтування заяви зазначає, що в ході судового розгляду встановлено, що прибудова «А2-1» збудована без дозвільних документів. Не зважаючи на її намагання узаконити прибудову «А2-1», відповідач відмовляється це робити. Відповідачем суду надані додаткові пояснення, у який зазначає, що позов не визнає у повному обсязі, оскільки будинок був куплений за кошти, отримані ним від продажу його квартири по [ADDRESS] , яка належала йому на праві особистої власності, як отримана у спадок після смерті рідної бабні по батьківській лінії. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він був спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво складається з вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у ТВБВ Ощадбанку № 10020/0386 ХОУ ВАТ «Ощадбанк» на рахунках № 9155/1- 2167 у сумі 5137,65 гривень, № 9155/1-187 у сумі 8457,10, № 4618 у сумі 0,94 гривень, № 07700013 у сумі 4,10 гривень, № 057156 у сумі 0,63 гривень. № 0571121 у сумі 0,39 гривень, що належать спадкодавцю на підставі Листа філії ХОУ АТ «Ощадбанк» за № 2 від 21 березня 2012 року. Вартість спадкового майна становить 13600,81 грн. Позивачу відомо про те, що він не визнає її вимоги про належність їй 1/2 частини в будинку, оскільки це питання обговорювалося при розірванні шлюбу і вони дійшли до згоди що вона не буде претендувати на 1/2 частину житлового будинку «А 1» з прибудовами: «А1-1»,» А2-1» по [ADDRESS] загальною площею 60,4 кв.м. Шлюб між ним та позивачкою був укладений 04.06.2011 року, 24.09.2020 року, шлюб між ними розірвано, що підтверджується Рішенням Вовчанського районного суду про розірвання шлюбу по справі№617/1476/20. У шлюбі із позивачкою, фактичні шлюбні відносини вони припинили ще до офіційної реєстрації розірвання шлюбу. Саме тому їх розлучення пройшло тихо та спокійно. Будь яких спорів, в тому числі щодо поділу майна, у них не було. Йому не зрозуміло про які спільні кошти говорить позивачка, оскільки тільки він отримував заробітну плату в АТ «ВАЗ». А його дружина займалася вихованням дітей. Та навіть усіх їх спільних коштів які отримували за час шлюбу не вистачило б на придбання житла. 1/2 частина житлового будинку фактично була придбана за отриманні ним від продажу квартири по [ADDRESS] , яка належала йому на праві особистої власності, як отримана у спадок після смерті рідної бабці по батьківській лінії. Тобто, спільних коштів набутих за час шлюб немає, кошти на придбання житлового будинку були отриманні від продажу квартири. Позивач, не приймав матеріальної участі у покупці житлового будинку. Дана обставина підтверджується договорами купівлі-продажу та додатково буде підтверджена показами свідків. Також позивачка не надала підтвердження щодо її ніби то порушеного права. А також важливим є факт, що позивачка не цікавилась своїм правом. Вона стверджує про його порушення, але протягом майже одного року (до моменту пред`явлення позову) жодного разу не поцікавилась станом майна, на яке зараз претендує. Позивачка не сплачувала комунальних послуг, не приймала участі у поточних ремонтних роботах житлового будинку, не збирала листя по осені біля будинку та ні одну зиму не розчищала сніг у дворі. Саме тому вважаю позовну заяву безпідставною, викладені в ній обставини такими що не відповідають дійсності та вводять суд в оману. Тому сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги уточненою позовної заяви з урахуванням відмови від частини позовних вимог підтримали та просили задовольнити. Просили визнати право власності за позивачем на 1/2 частину спільного сумісного майна подружжя, а саме 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд розташованих по [ADDRESS] . Стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. та судовий збір у розмірі 2125,19 грн., всього 5125,19 грн. Відповідач у ході розгляду справи спочатку визнавав позовні вимоги у повному обсязі, зазначав, що вказаний будинок є його спадщиною. Потім змінив свою позицію та зазначив, що позов не визнає у повному обсязі. У судовому засіданні позов не визнав. На обґрунтування належності йому будинку на праві особистої власності зазначив, що придбання будинку відбувалось за його особисті кошти, отримані від продажу квартири, отриманої у спадок від його бабці. Квартира була відчужена за 19000 доларів США, ним на куплено будинок за 14000 доларів США, 2000 доларів США витрачено на документи та 4000 доларів на будівництво прибудови. Будинок був куплений раніше, на його придбання позивач брала позику, але ним особисто віддавались кошти. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що позов є безпідставним та необґрунтованим, позов не визнають у повному обсязі, на підставах викладених обставин у додаткових поясненнях. Суд, вислухавши пояснення учасників та дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. З матеріалів справи вбачається, що з 04.06.2011 року сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, про що зроблений актовий запис № 56 у Відділі РАЦС Вовчанського районного управління юстиції Харківської області (а.с. 10). Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відповідно до даних свідоцтв серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 11,12). Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 24.09.2020 року в справі № 617/1476/20 шлюб між сторонами розірваний, що не заперечувалось сторонами під час розгляду справи. За час перебування у шлюбі подружжям 15.01.2014 року було придбано будинок [ADDRESS] відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Корнєвою І.Ю. за № 52 (а.с. 14,15). Відповідно до абз. 2 п. 7 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.01.2014 року, дружина покупця, яким є [PERSON] надала свою згоду чоловіку на придбання ним на спільні сумісні кошти на суму та на умовах за його розсудом вищевказаного нерухомого майна і укладання цього договору в заяві, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Вовчанського районного нотаріального округу Харківської області Корнєвою І.Ю. 15.01.2014 року, що призначена для зберігання у справах нотаріуса. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що право власності на вказаний будинок було зареєстровано за відповідачем [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до даних будинкової книги будинку [ADDRESS] , у зазначеному будинку зареєстровані: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] , діти: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 17-20). Згідно ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частинами 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до ч. 1, 7 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що будинок за адресою: [ADDRESS] придбаний за його особисті кошти від продажу квартири, яку він отримав як спадщину після бабці, яка була відчужена за договором 28.01.2014 року. У підтвердження придбання вказаного будинку за його особисті кошти відповідач надав суду копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.04.2012 року, з якої вбачається що [PERSON] отримав у спадщину після [PERSON] кошти на рахунках ХОУ ВАТ «Ощадбанк», загальна вартість спадкового майна становить 13 600,81 грн. (а.с. 77). Разом з тим, судом встановлено, що спірний будинок придбаний 15.01.2014 року, тобто перед відчуженням квартири про яку зазначає відповідач, ціна будинку становить суму 95 779,00 грн., що є значно вищою сумою від отриманих коштів у спадок за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02.04.2012 року, яке надано суду. Пояснення відповідача про купівлю спірного будинку 15.01.2014 року за кошти отримані за позикою, яку брала позивач та повернуті ним особисто після продажу спадкової квартири 28.01.2014 року, не приймаються судом, оскільки вони не підтверджуються жодними доказами, які містяться в матеріалах справи. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З врахуванням вищезазначеного житловий будинок за адресою: [ADDRESS] є спільним майном подружжя, сторонами мають право на рівні частки у спільному сумісному майні. Вартістю спільно набутого майна подружжя, позивачем у позові зазначена ціна придбання житлового будинку за договором купівлі-продажу від 15.01.2014 року, яка становить 95 779, 00 грн. Дані будівель та спору у позовній заяві вказані згідно технічного паспорта житлового будинку від 27.01.2014 року. Відповідач не погодився із оцінкою майна та даними технічної характеристики домоволодіння згідно технічного паспорта та останнього обстеження будинку в 2014 році. У зв`язку з чим позивачем замовлено технічну інвентаризацію вказаного будинку, надано суду технічний паспорт від 05.02.2021 року та уточнено позовні вимоги. Відповідно до даних довідки КП «Вовчанське БТІ» № 155 від 22.02.2021 року, інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] на 04.02.2021 року становить 425037 грн. Згідно даних технічного паспорта від 05.02.2021 року домоволодіння за адресою: [ADDRESS] має будівлі та споруди: житлового будинку «А 1» з прибудовами: «А1-1», «А2-1» по [ADDRESS] загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 43,9 кв.м., допоміжною площею 16,5 кв.м., та право власності на 1/2 частину господарських будівель та споруд по [ADDRESS] : літньої кухні «Г», сарая «В», погріба «П», убиральні «У», колодязя «К», воріт «№1», навіса «Н», огорожі №2, огорожі №3, літнього душа «Є». У відмітці про проведення технічного обстеження маються дані про збудовану прибудову літ. «А2-1» без дозвільних документів. Разом з тим, у позовній заяві позивач зазначає, що звертається до суду за захистом свого оспорюваного та невизнаного права на Ѕ частину житлового будинку в передбаченому ст. 392 ЦК України порядку - шляхом визнання права власності. В обгрунтування зазначає, що [PERSON] вважає себе власником будинку, про що свідчить заміна замка на вхідних дверях, перешкоджання в її допуску в будинок. У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що докази на підтвердження порушення права позивача суду не надані. На уточнююче питання суду з приводу вказаних обставин, відповідач зазначив, що підтверджує що він перешкоджає позивачу у доступі до будинку, він дійсно змінив замок на вхідних дверях, оскільки позивач здійснила крадіжку документів на будинок, викликалась міліція. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, то таке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, суд приходить до висновку про визнання за позивачем право власності на 1/2 частину житлового будинку, будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищезазначеного позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Стосовно вимог про стягнення з відповідача понесених судових витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Приписами п. 3 ч. 1 ст. 26 ЗУ від 05.07.2012 року за № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», встановлено документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги та можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Адвокат Лазебний Ю.О. діє на підставі ордеру серія ХВ №0001121139 від 25.11.2020 року (а.с. 25). Як передбачено ст. 15 ЦПК України - учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, та становлять одну із складових судових витрат ч. 1 ст. 133 ЦПК України. Відповідно до ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. За змістом ст. 137 ЦПК України (1) витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. (2) За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. (3) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (4) Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (5) У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (6) Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року за № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Позивач в позовній заяві вказує про понесені судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (1500 грн. за надання консультацій та складання позовної заяви до суду, 1500 грн. за представництво інтересів позивача в суді). До позовної заяви додана квитанція-угода № 53 від 25.11.2020 року про отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 3000 грн. (а.с. 13). Таким чином, з урахуванням обставин справи, обсягу наданих адвокатом Лазебним Ю.О. правових послуг, критеріїв розумності їхнього розміру, з відповідач на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката та представництво інтересів у розмірі 3000 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову на відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений [PERSON] за квитанцією 0.0.1901888661.1 у сумі 840,80 грн., квитанцією 0.0.2063542487.1 у сумі 1284,39 грн., у загальному розмірі 2 125,19 грн. (а.с. 24, 43). На підставі викладеного,

Outcome: approved