Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа: [PERSON], в якій зазначив, що шлюб між його батьками [PERSON] (відповідач по справі) та [PERSON] (третя особа по справі) було розірвано 03 жовтня 2006 року. Позивач є рідним сином відповідача, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. За рішенням суду з відповідача стягувалися аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітків на користь його матері (третьої особи по справі), однак в теперішній час стягнення аліментів припинено, оскільки позивач досяг повноліття. Також зазначає, що проживає з матірю та перебуває на повному її утриманні, оскільки не працює, навчається у «Запорізькому гідроенергетичному коледжі Запорізької державної академії» на денному відділенні інженерно - компютерному факультеті. Також позивач зазначає, що має різноманітні захворювання, постійно потребує лікування, збалансованого харчування, а також переніс хірургічні втручання, однак за десять років відповідач за власним бажанням надав допомогу лише на придбання опалювального приладу за 400,00 грн. та 500,00 грн. на одяг, крім цього відповідач ніякої матеріальної допомоги у добровільному порядку не надає, хоча працює, у звязку з чим в нього слалося тяжке матеріальне становище. Просить суд стягувати щомісячно на його користь з відповідача аліменти на навчання в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів до закінчення навчання, а також просить стягнути з відповідача аліменти на підставі п.2 ст.191 СК України за минулий час за період з 13 жовтня 2016 р. до прийняття судом рішення про стягнення аліментів. В судове засідання сторони зявились. Позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення та просить вимоги задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що він дійсно працює, однак має середньомісячний дохід в розмірі близько трьох тисяч гривень, а також він є пенсіонером. Одружений вдруге, дружина не працює оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Від другого шлюбу мають двох малолітніх дітей, які також потребують його допомоги, крім того, одна з дітей донька Софія має декілька тяжких захворювань та потребує постійного лікування, у звязку з чим він не має змоги матеріально допомагати своєму синові від першого шлюбу. Третя особа в судовому засідання, позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення, які фактично збігаються із змістом позовної заяви, зазначивши на те, що її син (позивач по справі) також тяжко хворіє, має низку захворювань та потребує постійного лікування поряд із витратами повязаними з навчанням, проживанням в гуртожитку, проїздом, купівлею одягу, харчування, приладдя повязаного з навчанням. Просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Вислухавши пояснення, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до наступних висновків: Згідно із свідоцтвом про народження, батьком позивача є відповідач (а.с.4), шлюб між батьками позивача було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.3), позивач є повнолітньою особою (а.с.8), позивач зареєстрований у гуртожитку в м.Запоріжжя (а.с.10), з 01.09.2014 року навчається, термін навчання до 30.06.2018 р. (а.с.11, 12), перебуває на «Д» обліку (а.с.14), має захворювання та проходив лікування (а.с.15-32). Також у судовому засіданні встановлено, що мати позивача - третя особа по справі [PERSON] працює та має середньомісячний дохід понад шість тисяч гривень (а.с.2), батько позивача - відповідач по справі [PERSON] працює (а.с.58) та має середньомісячний дохід близько трьох тисяч гривень (а.с.59), є пенсіонером та отримує пенсію середньомісячну в розмірі 1074,00 грн. (а.с.60), відповідач одружений (а.с.64), дружина відповідача не працює, перебуває на обліку в УПСЗН та отримує допомогу від держави на малолітню дитину в розмірі 860,00 грн.(а.с.63), відповідач від другого шлюбу має двох малолітніх дітей: доньку Катерину, [INFO] (а.с.65) та доньку Софію [INFO] (а.с.66). Згідно медичних документів, малолітня дитина відповідача від другого шлюбу Софія, [INFO] має тяжкі захворювання (а.с.67-73). Згідно\~ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим вимагають матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони мають можливість надавати таку матеріальну допомогу. Згідно ч.3 ст.199 СК України, право на звернення до суду з позовом має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка син, які продовжують навчання. Згідно до ч.1\~ст.198 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. При цьому обов'язок по утриманню повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не є продовженням обов'язку по утриманню дитини до вісімнадцяти років. Це два самостійні обов'язки, які закріплені в різних главах СК України. Вони мають власні підстави виникнення і припинення. Якщо обов'язок по утриманню не виконується добровільно, стягнення аліментів на дочку, сина, які досягли повноліття, з підстав, передбачених статтями 198, 199 СК, здійснюється у судовому порядку за позовною заявою (абз.4 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 p.). Згідно Пленуму Верховного Суду України, щодо підстав виникнення обов'язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання також зазначено: Відповідно до абз. 1 п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Крім того, потреба в матеріальній допомозі має бути пов'язаною саме з навчанням. Згідно ч.2 ст.199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Статтею 200 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. Зазначена норма передбачає, що суд самостійно визначає розмір аліментів, який вважає необхідним призначити на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання при цьому суд повинен обовязково врахувати вимоги можливість надання такого утримання другим з батьків. При цьому при визначенні розміру аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання, судом положення ч.2 ст.182 СК України - не застосовується, тому мінімальний розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина - законом не встановлюється. Крім того, згідно ч.1\~ст.182 Сімейного кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує у тому числі: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так згідно наданих сторонами доказів, судом встановлено, що відповідач має загальний сукупний середньомісячний дохід в розмірі близько чотирьох тисяч гривень (а.с.59, 60), третя особа по справі, має середньомісячний дохід в розмірі близько семи тисяч гривень (а.с.2). Однак, відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей від другого шлюбу, при цьому малолітня дитина відповідача донька Софія, має тяжкі захворювання та потребує постійного догляду та матеріальної допомоги. Крім того, зясовано, що позивач також має захворювання та потребує лікування. Однак при вирішенні питання про визначення розміру аліментів, суд зясовує, на сам перед, як зазначалось вище, питання про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу та розмір такої допомоги, при цьому враховуються усі обставини які можуть вплинути на призначення допомоги на навчання. Крім того, позивач просить суд про стягнення з відповідача аліментів відповідно до ч.2 ст.191 СК України з 13 жовтня 2016 року, тобто аліменти за минулий час, а саме з дня досягнення позивачем повноліття (а.с.8) Частина 2 ст.191 СК України, застосовується судом в разі якщо позивач доведе ухилення відповідача від сплати аліментів та надасть суду відповідні докази ухилення. Однак, позивачем на надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від сплати аліментів, навпаки в судовому засідання третя особа у своїх поясненнях заявила, що відповідач пропонував їй матеріальну допомогу, однак в розмірі який не влаштував третю особу по справі. Крім того, застосування ч.2 ст.191 СК України є правом суду, а не обовязком. Відповідно до\~ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу положень\~ст.57 ЦПК України,\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Проаналізувавши все вищезазначене, оцінивши обставини справи, надані суду докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення аліментів на підставі ч.2 ст.191 СК України задоволенню не підлягають, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на навчання - підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем доведена необхідність отримання матеріальної допомоги з відповідача на своє утримання на навчання, однак не доведено факт надання допомоги саме в розмірі зазначеному позивачем у позовній заяві ? частина доходу відповідача, оскільки судом встановлено, що розмір щомісячних доходів матері позивача - третьої особи по справі перевищує розмір середньомісячних доходів відповідача по справі. Крім того, встановлено, а відповідачем доведено. що у відповідача є зобовязання перед двома іншими його малолітніми дітьми, які також потребують матеріальної допомоги зі сторони батька (відповідача по справі), а також наявність у малолітньої дитини відповідача медичних захворювань, що також потребує матеріальних витрат. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про призначення аліментів на корить позивача у твердому грошовому вимірі, згідно ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (із змінами та доповненнями), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації. Згідно ч.7 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (із змінами та доповненнями), індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Крім того, згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів. Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (станом на 2016 рік), судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (станом на 2016 рік), за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто розмір судового збору, який підлягає сплаті,\~ становить 551 грн. 20 коп. Відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. А отже, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Крім того, відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial