Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що 13.09.2008 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №721. [INFO] у них народилась донька, [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з чим 12.03.2012 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано. Також, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2012 стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання їх спільної доньки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) останнього, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, відповідач аліменти не сплачує, у зв'язку з чим, станом на 01.02.2018 року, у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 45116,91 грн. Позивач працює, отримує невеликий, але стабільний дохід. Разом з цим, відповідач не працює, зловживає алкогольними напоями, матеріальну допомогу не надає, участі у вихованні дитини не приймає. Також, останній не спілкується з дитиною, не приймає участь в її житті та є поганим прикладом для неї. Донька проживає разом з позивачем, яка знаходиться на її повному утриманні, а відповідач нехтує своїми обов'язками та свідомо ухиляється від виховання доньки, у зв'язку із чим остання звернулася до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання, не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. У разі неявки відповідача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями, повернутими поштовим відділенням у зв'язку з закінченням терміну їх зберігання, однак у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв про відкладення розгляду справи чи інших клопотань до суду від відповідача не надходило. Відзив на позов у встановлений судом строк відповідач, також, до суду не подав. Представник третьої особи, в судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, яка стосується захисту інтересів малолітньої дитини, категорію та складність справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини цієї справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за таких підстав. Згідно з ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; є хронічним алкоголіком або наркоманом, тощо. Положеннями ст.165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має, зокрема, особа, в сім'ї якої проживає дитина. Так, судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], матір'ю дитини є позивач - [PERSON], батьком - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1277 (а.с.12). Після народження дитини, 13.09.2008 року, позивач та відповідач уклали шлюб, що був зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №721, але 12.03.2012 року розірваний рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.13). Окрім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2012 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дитини (а.с.14). При цьому, як видно з розрахунку заборгованості по аліментам від 13.02.2018, [PERSON] станом на 01.02.2018 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки у розмірі 45116,91 грн. (а.с.16). Також, згідно з копією довідки про доходи від 05.01.2018 року, [PERSON] працює у ТОВ «Торговий дім «Сан Ойл» на посаді касира торговельного залу. Загальна сума її доходу за період з липня 2017 року по грудень 2017 року складає 18529, 68 грн. (а.с.17). Як видно з довідки №13 від 30.03.2018 року, виданої ТОВ «Нова-Ком», в склад сім'ї [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], окрім неї, входить дочка [PERSON], [INFO] (а.с.18). Відповідно до характеристики №22 від 04.12.2017 року, виданої директором КПМНЗ «Криворізька міська музична школа №14» КМР на ученицю [PERSON], дитина позитивно характеризується, активно приймає участь у фестивалях та конкурсах, завдяки фінансуванню матері [PERSON], яка активно приймає участь у житті колективу та бажаннях дитини займатися в музичній школі, регулярно відвідує школу (а.с.19). При цьому, директором КПМНЗ «Криворізька міська музична школа №14» КМР 04.12.2017 видано довідку №21, відповідно до якої батько [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, музичну школу не відвідує (а.с.21). Також, директором КЗШ №32 Криворізької міської ради Дніпропетровської області надано психолого-педагогічну характеристику сім'ї [PERSON], учениці 6-А класу, з якої видно, що сім'я складається з двох осіб, матері [PERSON] та дитини [PERSON] Сім'я проживає за адресою: [ADDRESS] в трикімнатній квартирі разом з бабусею. Дохід сім'ї складається з заробітної плати матері та пенсії бабусі. Батько дитини матеріальної допомоги не надає та не виконує батьківські обов'язки. Атмосфера в сім'ї доброзичлива. Мати піклується про доньку, забезпечує всім необхідним для навчання та виховання, підтримує тісний зв'язок з класним керівником, виконує поради педагогів, бере посильну участь в позашкільних заходах (а.с.22). Аналогічні відомості, також, зазначені у характеристиці на [PERSON], відповідно до якої мати дівчинки цікавиться навчанням доньки та відповідально ставиться до її виховання, регулярно відвідує школу (а.с.26). При цьому, директором КЗШ №32 17.11.2017 видано довідку №212, відповідно до якої батько [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, школу не відвідує (а.с.23). Окрім того, відповідно до акта, складеного мешканцями будинку №9 м-ну 4-й Зарічний від 30.03.2018 року, [PERSON] не відвідує свою доньку [PERSON], не проживає за вказаною адресою останні три роки. [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю (а.с.25). Як видно з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №10/36-4012 від 01.10.2018 року, виконком Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради вважає доцільним позбавити батьківських прав останнього у відношенні малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. (а.с.43-45). Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року та рішенні у справі «Олссон проти Швеції» від 27.02.1992 року зазначив, що «…між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як визначено положеннями ст.ст.141, 153 СК України, яка кореспондує зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалась на те, що відповідач не спілкується з дитиною, не приймає участі в її житті, донька проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, а [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов'язками, при тому, що жодних перешкод у цьому відповідачу не чиниться, у зв'язку з чим вважає, що вінсвідомо ухиляється від виховання доньки. Перевіряючи обґрунтованість таких вимог позивача, в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з наступного. Так, під час вивчення матеріалів справи судом не встановлено жодних обставин чинення позивачем перешкод в спілкуванні відповідача з дитиною, оскільки відсутні будь-які письмові докази, як б свідчили про спроби [PERSON] протягом всього періоду часу проживання дитини з матір'ю, вирішити вказане питання, визначити порядок участі батька у вихованні доньки. Поміж іншим, відомості, що містяться у довідках, наданих навчальними та позашкільними закладами, які відвідує дитина підтверджують, що інтересу до виховання, навчання доньки батько [PERSON] не проявляв, жодного разу до вказаних закладів не з'являвся, вихованням [PERSON] займається лише мати [PERSON] Зазначені обставини в їх сукупності суд розцінює, як свідчення відсутності прояву уваги до дитини з боку відповідача [PERSON], його незацікавленість життям, здоров'ям, благополуччям та майбутнім доньки, адже відсутність спроб налагодити контакт з дитиною, визначити порядок участі у його вихованні, стабільному спілкуванні є наслідком самоусунення від виконання батьківських обов'язків та легковажного відношення до їх виконання. Окрім того,відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст.ст.141, 180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Так, судом встановлено, що з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] з 03.01.2012 року та до повноліття дитини. У зв'язку з несплатою аліментів протягом тривалого періоду часу, у [PERSON] створилась заборгованість, яка станом на 01.02.2018 року складає 45116,91 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментам, наданими державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №13.13-32/4621 від 13.02.2018 року. При цьому, як видно з вказаних розрахунків, із нарахованих за період з жовтень 2015 року по січень 2018 року аліментів [PERSON] фактично не сплачувалось жодного нарахування (а.с.15, 16). Також, суд приймає до уваги ту обставин, що в судові засідання [PERSON] жодного разу так і не з'явився, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час розгляду справи. Причини його неявки суду невідомі, будь-яких пояснень з приводу поважності причини своєї неявки він не надавав. Такі обставини суд розцінює, як легковажне ставлення до вирішення судом справи, а також відсутність зацікавленості в ухваленні судом рішення на його користь та переконання в тому, що батьківські права він має намір виконувати. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України та Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ №866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Так, як видно з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №10/36-4012 від 01.10.2018 року, служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав, оскільки під час розгляду вказаного питання ними встановлено низку підстав, які свідчать про неналежне виконання останнім батьківських обов'язків та ухилення від них (а.с.43-45). В контексті приписів ч.6 ст.19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Отже, з урахуванням вимог зазначеної вище правової норми та положень ст.89 ЦПК України, суд погоджується із вказаним висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], оскільки в ході судового розгляду знайшли підтвердження факти неналежного виконання ним батьківських обов'язків, які виражається у його пасивній поведінці по відношенню до доньки, відсутності з його боку піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, не прийняття участі в її житті. При цьому, така поведінка [PERSON], на переконання суду, є винною та свідомою. Так, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування обов'язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, на думку суду, позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов'язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. При вирішенні справи, суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв'язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв'язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Окрім того, Європейський суд з прав людини в п.49 рішення №39948/06 у справі «Савіни проти України» зазначив, що розірвання сімейних зв'язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв'язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved