Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

підстава позову (позиція позивача): позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати виконавчий напис, вчинений 30.08.2019 року вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою Ольгою Іванівною та зареєстрований в реєстрі за № 1790 про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» заборгованості за кредитним договором № 92500957 від 17.10.2011 року в сумі 43 542 грн. 27 коп. за період з 01.03.2018 року по 30.05.2018 року, таким, що не підлягає виконанню. Мотивувала свої позовні вимоги тим, що приватним нотаріусом не було дотримано процедури вчинення виконавчого напису в частині неотримання від стягувача документів, які підтверджують безспірність заборгованості. Зазначила, що сама заборгованість не є безспірною. Вона не погоджується з розрахунком суми заборгованості. Вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, яке діяло на момент його винесення. Зокрема, такий вчинено на підставі документів, які не передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою КМ України від 29.06.1999 року № 1172, в редакції, яка діяла на час його вчинення, з порушенням строку давності, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, окрім цього вважає, та нотаріус не переконався у безспірності грошової вимоги. На підставі наведеного просить позовні вимоги задовольнити. Позиція відповідача: представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І.: у судове засідання не з`явилася. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф (Павелків) Т.Л.: у судове засідання не з`явилася. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі: 27.04.2020 року ухвала про залишення позовної заяви без руху; 04.08.2020 року ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі; 04.08.2020 року ухвала про повернення заяви про забезпечення позову; 24.09.2021 року заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] про розгляд справи у його відсутності. Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 17.10.2011 р. між [PERSON] та ПАТ «Банк Руский Стандарт» було укладено кредитний договір № 92500957, згідно умов якого, банк надав кредит позивачу у розмірі 8410, 35 гривень строком на 459 днів з 17.10.2011 по 17.01.2013 року. Судом встановлено, що 30.08.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1790, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який є боржником за кредитним договором № 92500957 від 17.10.2011 року укладеним з ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», заборгованості в розмірі 42692,27 грн. та плати за вчинення виконавчого напису в розмірі 850,00 грн. Стягнення коштів здійснюється за період з 01.03.2018 року по 30.05.2018 року. 14.11.2019 року за заявою АТ «Банк Форвард» приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № 60605047 щодо виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 43542,27 грн. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 ЗУ "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 (далі-Порядок), нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (пункт 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку). Пунктом 3.5 глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМ України № 1172 від 29.06.1999. Отже, виходячи із наведених норм та враховуючи обставини справи, спірними є два питання: чи вчинено спірний виконавчий напис в межах трирічного строку з дня виникнення права вимоги у стягувача, та чи підтверджували надані нотаріусу документи безспірність вимог до позивача. Пунктом 3.1 Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, зокрема, що з дня права вимоги минуло не більше трьох років, та п. 3.4 Порядку передбачено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Тобто, наведений трирічний строк для вчинення виконавчого напису пов`язується саме з виникненням у стягувача права вимоги до боржника, яке виникає у стягувача з моменту невиконання або неналежного виконання зобов`язання боржником у визначений строк. Відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 910/3033/17. Умовами кредитного договору укладеного між АТ «Банк Форвард» № 92500957 від 17.10.2011 року, передбачено, що кредит повинен бути повернутий відповідачем до 17.01.2013 року (п. 2 зави на отримання кредиту). Відтак днем виникнення права вимоги у відповідача є 18.01.2013 року, оскільки саме з цієї дати за позивачем почала обліковуватися заборгованість за кредитом. Враховуючи викладене, станом на 30.08.2019 року - час вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису, сплинув трирічний строк визначений ч.1 ст.88 ЗУ «Про натаріат». Окрім зазначеного, з тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» до зазначеного Переліку внесена зміни, та доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року залишена без змін та яка набрала законної сили, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 30.08.2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі N 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростували вищевказані обставини, які були встановлені судом. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відтак, не було підстав для вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом 30.08.2019 р. за № 1790 про стягнення з [PERSON] заборгованості, в порядку вимог ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат». Слід зазначити, що відповідно до ст. 87 вказаного Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Натомість, у приватного виконавця немає Кредитного договору за № 92500957 від 17.10.2011 р. укладеним між ПАТ «Банк Руский Стандарт» та [PERSON] на якому мав бути вчинений виконавчий напис приватним нотаріусом від 30.08.2019 року № 1790. Тобто, виконавчий напис вчинено не по Кредитному договорі № 92500957 від 17.10.2011 р. З огляду на це, має місце недотримання, а відтак порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І. вимоги щодо вчинення виконавчих написів нотаріусом, які передбачені ст.87 Закону України «Про нотаріат», зокрема щодо вчинення виконавчого напису на документах, що встановлюють заборгованість. Приватний нотаріус вчиняючи виконавчий напис від 30.08.2019 року № 1790 мав би вчинити такий напис на оригіналі кредитного Договору № 92500957 від 17.10.2011 року, оскільки нотаріус мав би керувалася п.2 Переліку документів, за якими стягнення проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затвердженого постановою Кабміну від 29.06.1999 р. №1172, в редакції від 10.12.2014 р. та змін згідно постанови Кабміну від 26.11.2014 р. № 662. П. 2 Положення, зазначено: п. 2 - Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Натомість, вчиняючи виконавчий напис 30.08.2019 року № 1790, приватний нотаріус не мав ні оригіналу Кредитного договору за № 92500957 від 17.10.2011 року, ні виписки по рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відтак, не маючи ні оригіналу Кредитного договору за № 92500957 від 17.10.2011 року ні засвідченої стягувачем (Банком) виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумовою О.І., не мав права вчиняти 30.08.2019 року за № 1790 виконавчий напис, про стягнення з [PERSON] як з боржника на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість в розмірі на загальну суму 43542,27 грн. У відповідності до пп. 2.1. п. 2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію необхідну для вчинення виконавчого напису. Верховний Суд у Постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18 дійшов висновку, що оскільки серед документів наданих Банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким стягнення заборгованості може проводитись у безспірному порядку, а надана заява про приєднання до банківських послуг нотаріально не посвідчена, отже не могла бути договором, за яких стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, що до подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Беручи до уваги, що виконавчий напис був вчинений на кредитному договорі (договір не нотаріально посвідчений) то можна дійти до висновку що: АТ «Банк Форвард» не мала право звертатись з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Разумової О.І. про вчинення виконавчого напису. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Разумова О.І. не мала права вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі якій не нотаріально посвідчений. Однак відповідачем суду не надані належні та допустимі докази того, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі є безспірним. Розрахунок боргу, викладений у виконавчому написі, є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до позивача. За таких обставин підлягає перевірці питання щодо стягнення з боржника за кредитним договором, а сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Наведене свідчить про надання відповідачем неповної інформації та документів нотаріусу, що має наслідком порушення п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п.1 Глави 13 Порядку № 296/5 при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису, згідно з якими на нотаріуса покладається обов`язок відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. При цьому слід зазначити, що захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на викладене, та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог кредитора. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 та від 04 липня 2018 року у справі № 14-154цс18. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Тому враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не були надані приватному нотаріусу належні та достатні докази безспірності заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є підставними та підлягають до задоволення. Судові витрати підлягають розподілу у відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved