Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 25.06.2015 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та відповідачем підписано заяву № б/н, відповідно до якої [PERSON] отримала кредит в розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між сторонами Договір про надання банківських послуг. У порушення умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, не здійснює відповідні платежі щодо погашення заборгованості, що призвело до виникнення, станом на 19.10.2017 року, заборгованості по кредиту у розмірі 16811,55 грн. Оскільки відповідачем не вживається ніяких заходів для погашення або зменшення заборгованості за кредитним договором, відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.06.2015 року на загальну суму 16511,55 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. В судове засідання представник позивача [PERSON] (на підставі довіреності №8514-К-Н-О від 12.09.2017 року) не зявилася, подавши до суду клопотання (від 24.10.2017 року) про розгляд справи у відсутності представника, на підставі доказів в матеріалах справи, клопотання та заяви з боку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні. Заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення (а.с. 31). В судове засідання відповідач не зявилася, подавши до суду заяву (вх. № 8673 від 11.12.2017 року) про розгляд справи у її відсутності. Проти заявлених позовних вимог заперечує в частині нарахування пені, просить суд задовольнити позов частково. Дослідивши матеріали справи та доводи позовної заяви, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в ній даних чи доказів та доходить слідуючого висновку. ПЛЕНУМ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснив, що: При розгляді справ за позовами, що виникають при укладенні, забезпеченні, виконанні та припиненні кредитних договорів слід виходити з положень Конституції України та враховувати, що кредитні відносини врегульовано законами України: від 07.12.2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність»; від 05.06.2003 року № 898-IV «Про іпотеку»; від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»; від 18.11.2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та іншими нормативно-правовими актами, у тому числі виданими Національним банком України у межах своїх повноважень, визначених Законом України від 20.05.1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України». Згідно ст. 11 ЦПК України\~- суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ: Із доданих до позовної заяви доказів встановлено, що 25 червня 2015 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та відповідачем [PERSON] (копія паспорту серії ВО 193060, виданого Свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області 10.10.1996 року) підписано заяву № б/н, відповідно до якої [PERSON] отримала кредит в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Власним підписом відповідач [PERSON] засвідчила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Визнання такої угоди відповідачем також підтверджується фактом користування [PERSON] картрахунком та використанням кредитних коштів. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату відсотків, комісії та інших витрат. Позивач свої зобовязання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Як вбачається з наданого банком розрахунку, відповідач починаючи з 05.05.2016 року користувалася платіжною карткою, знімала зі свого рахунку кредитні кошти, проте в послідуючому їх повертала у меншому розмірі та частково сплачувала відсотки, внаслідок чого виникла заборгованість перед банком. Останні платежі [PERSON] здійснила 17 червня 2017 року в сумі 500 грн., після чого припинила сплату кредиту. Крім того, в матеріалах справи наявні заяви відповідача про відкладення розгляду прави до врегулювання спору з банком (а.с. 46). Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором, станом на 19 жовтня 2017 року - становить 16811,55 грн., а саме: 3809,98 грн. - тіло кредиту; 6541,95 грн. - нарахованих відсотків за користування кредитом; 5182,88 грн. заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 776,74 грн. - штраф (процентна складова) (розрахунок заборгованості за кредитним договором, а.с. 5-6). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: За ст. 526 ЦК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ч. 1 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, Банк проводить перевірку наданих документів та приймає рішення щодо можливості видачі кредиту на платіжну карту. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Підписанням цього Договору є прямою та безумовною згодою кліента відносно прийняття будь-якого Кредитного ліміту, встановленого Банком. Оскільки в даному випадку, кредит надавався на платіжну картку, то банк вправі змінювати кредитний ліміт в односторонньому порядку без погодження та повідомлення клієнта. Прийняте таким чином рішення про зміну кредитного ліміту не потребує якогось додаткового обґрунтування чи підтвердження. При цьому висновок про те, що така заява разом з Умовами та Правилами становить один договір викладено в декількох Постановах ВСУ, зокрема за № 6-144цс14 від 24.09.2014 року. За ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1.1.7.11 умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати належних відсотків. Згідно ч.1 ст. 1048, ч.1 ст. 1054 ЦК України за користування кредитом відповідач зобовязаний сплатити проценти у порядку та в розмірі встановленим кредитним договором. Відповідно до Правової позиції, висловленої ВСУ під час розгляду справи № 6-1206цс15 (постанова від 23 вересня 2015 року): Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З огляду на вищенаведене, судом доведено встановленими та перевіреними в судовому засіданні доказами, наявність між сторонами договірних зобовязань та неналежне виконання таких відповідачем [PERSON], а тому суд вважає підставною вимогу ПАТ КБ ПРИВАТБАНК про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитом. Разом з тим, судом встановлено, що згідно пунктів 1.1.5.21, 2.1.1.12.6.1 умов і правил надання банківських послуг передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 умов і правил надання банківських послуг передбачена сплата позичальником штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобовязань тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Суд враховує вищевикладене, а також бере до уваги те, що відповідно до ст. 549 ЦПК України - штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором є недотриманням положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та мають враховувати судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права. Таким чином, застосування окрім штрафу, визначеного Умовами та правилами надання банківських послуг, додатково пені - є необґрунтованим, оскільки згідно вимог чинного законодавства, кредитору при притягненні позичальника до цивільної відповідальності через суд, за порушення грошового зобовязання, слід обирати що стягувати: пеню чи штраф. З огляду на вищенаведене, зауважуючи, що застосування подвійної юридичної відповідальності за одне й те ж правопорушення суперечить ст. 61 Конституції України, беручи до уваги, що позивач подав заяву про розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та матеріалів, суд визначаючи розмір заборгованості відповідача [PERSON] за кредитним договором № б/н від 25.06.2015 року - не знаходить підстав для задоволення вимоги позивача, в частині нарахування суми боргу за пенею та доходить висновку, що в стягненні нарахованої пені в сумі 5182,88 грн. слід відмовити. В решті вимог позов є підставним. Відповідно до ст. 214 п. 6 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. В частині позовних вимог щодо стягнення судових витрат, суд доходить висновку, що їх слід задовольнити у відповідності до ст. 88 ЦПК України та п. 35 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем документально підтверджено оплату судового збору в сумі 1600 грн. (платіжне доручення № PROM4B8MOF від 24 жовтня 2017 року з призначенням платежу судовий збір), внаслідок чого з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1106,73 грн. З огляду на вищенаведене, враховуючи встановлені докази в судовому засіданні, беручи до уваги, що відповідач зобовязання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконує, відповідач ухиляється від добровільної сплати заборгованості за кредитним договором, суд вважає що позов ПАТ КБ ПРИВАТБАНК слід задовольнити частково.

Outcome: partial