Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 20 000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною. повноліття. На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний 22.10.2018 року на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина постійно проживає та зареєстрована разом з позивачем. Відповідач у добровільному порядку вже як рік матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Зазначає, що відповідач працював директором магазину від всесвітньої торгової марки «Bang & Olufsen», до того ж займається професійним налаштуванням кінотеатрів та приватних будинків із новітньою системою «розумний дім». Середньомісячна заробітна плата позивача складає близько 10\~000 грн. Вказує, що відповідач не страждає ніякими захворюваннями, не стоїть на диспансерному обліку за місцем проживання, не є платником податків за іншими підставами. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.06.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] , який не має зареєстрованого місця проживання (перебування), був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, не подав відзиву на позов. За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.06.2007 року, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.10.2018 року розірваний, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про нарордження серії [NUMBER] , видане 03.10.2007 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 577). З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованої 27.08.2018 року, вбачається, що неповнолітні [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що відповідач з сім`єю не проживає, допомогу на утримання дитини не надає, хоча має до того матеріальну можливість, так як є працездатною особою, дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Пунктом 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до положень ст.\~ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини"\~в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України,\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~- батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання його дитини. Відповідно до\~ст. 179 СК України\~аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до\~цивільного кодексу України. Відповідно до\~ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожитковогомінімуму для дитинивідповідноговіку (ст. 182 СК України). Суд визначає розмір аліментів на неповнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст.182 СК України. Згідно ч.1\~ст. 184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, відповідно до положень змісту \~ст.184 СК України, є випадки, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, відповідно до\~ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших осіб. При цьому розмір аліментів на одну дитину, в редакції\~Законів № 2901-IV від 22.09.2005року, № 2037-VIII від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.07.2017 року, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даних про наявність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї під час вирішення справи суду також не надано. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що, виходячи з віку та стану здоров`я, відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку сину, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливості надавати таку допомогу, відповідачем не доведено, даних про наявність інших утриманців не надано. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019 року прожитковий мінімум для для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв становить 2027 грн. 00 коп. Крім того, суд зазначає, що згідно положень ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. За таких обставин виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки аліменти у розмірі 20000 грн. є значним розміром, а твердження позивачки про матеріальну можливість надавати в такому розмірі допомогу повнолітньому сину належними доказами про розмір доходу відповідача не підтверджені. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 30.01.2019 року. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.1) ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial