Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області звернувся до Михайлівського районного суду Запорізької області в інтересах держави в особі Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] тривалий час використовував на території смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області земельну ділянку площею 0,4385 га по [ADDRESS] без правовстановлюючих документів. Так, за [PERSON] зареєстровано право власності на будівлі автогаражів площами 318,3 кв. м. та 232,7 кв. м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Право власності за [PERSON] на будівлі автогаражів зареєстроване 31.01.2012 року, реєстраційний номер майна 35913146.Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вищевказані будівлі гаражів за вказаною адресою знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером: 2323355100:35:007:0012. Відповідно до інформації Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 04.02.2020 року № 235 встановлено, що [PERSON] використовує вищезазначену земельну ділянку площею 0,4385 га. До укладення договору оренди землі з Михайлівською селищною радою останній використовував її без правовстановлюючих документів. Також з`ясовано, що відповідно до рішення Михайлівської селищної ради сьомого скликання дев`ятої сесії від 18.10.2018 року № 27 «Про заяву гр. [PERSON] щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства» [PERSON] надано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 0,4385 га з кадастровим номером: 2323355100:35:007:0012 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства по [ADDRESS] . Вказаним рішенням [PERSON] передано в оренду вищезазначену земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд, які належать йому на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності від 31.01.2012 року серії [NUMBER] .Пунктом 6 вказаного рішення зобов`язано [PERSON] , після прийняття рішення Михайлівською селищною радою, у двомісячний термін укласти договір оренди земельної ділянки. Встановлено, що договір оренди землі між Михайлівською селищною радою та [PERSON] укладено лише 27.11.2018 року, у зв`язку з чим з 31.01.2012 року (момент набуття права власності на нерухоме майно) до 29.11.2018 року (момент реєстрації договору оренди землі) орендна плата за земельну ділянку до селищного бюджету не надходила. Ураховуючи, що на земельній ділянці площею 0,4385 га з кадастровим номером: 2323355100:35:007:0012 знаходиться нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності [PERSON] , відповідно, у останнього виникло право користування вказаною земельною ділянкою, на якій знаходяться будівлі гаражів, а з ним і обов`язок сплачувати орендну плату за користування землею. Однак, протягом тривалого часу користування земельною ділянкою [PERSON] ухилявся від укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки, на якій безпосередньо знаходяться будівлі гаражів, що належать йому на праві приватної власності. Таким чином, фактично земельна ділянка площею 0,4385 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , використовувалась [PERSON] з 31.01.2012 року по 29.11.2018 року без правовстановлюючих документів, кошти за фактичне використання земельної ділянки вказаним землекористувачем належним чином до місцевого бюджету не сплачувалися, що є порушенням вимог чинного законодавства. З часу виникнення у відповідача права власності на нерухоме майно, розташоване по [ADDRESS] , виник й обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати на підставі нього право оренди землі. Отже, [PERSON] , не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшено вартість власного майна, а Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок селищної ради. Використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів обмежує право власника земельної ділянки - територіальної громади смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області в особі Михайлівської селищної ради, на отримання орендної плати за використання земельної ділянки. Відповідно до розрахунку недоотриманих Михайлівською селищною радою доходів за фактичне використання [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером: 2323355100:35:007:0012, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за період часу з 01.04.2017 року по 29.11.2018 року, площею 0,4385га без правовстановлюючих документів, складає 37945 грн. 28 коп. Вказану суму просили стягнути з відповідача на користь Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, а також сплачену суму судового збору на користь прокуратури Запорізької області. Ухвалою судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 14.04.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник позивача Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області в судове засідання не з`явився. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Згідно наданого відзиву, за обставинами справи рішення позивача про укладення договору оренди землі з громадянином [PERSON] , а відтак і про надання йому дозволу на вчинення будь яких дій, скерованих на виготовлення документів, необхідних для вчинення такого правочину, було прийняте лише 18 жовтня 2018 року. Рішенням дев`ятої сесії Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 18 жовтня 2018 року № 27 було встановлено надати [PERSON] у оренду земельну ділянку кадастровий номер: 2323355100:35:007:0012, та запропоновано укласти договір оренди і здійснити його державну реєстрацію у строк два місяця з дня прийняття рішення, тобто до 18 грудня 2018 року. По своїй суті позов у справі є вимогою про застосування умов договору оренди земельної ділянки до періоду часу, що минув з моменту виникнення права власності на будівлі та споруди, до моменту укладення договору оренди землі. Однак задля застосування до спірних правовідносин такого правила, воно мало бути унесене до умов договору оренди землі, що передбачено статтею 631 ЦК. Оскільки такі положення не були унесені до умов договору оренди земельної ділянки кадастровий номер: 2323355100:35:007:0012від 27.11.2018 року, номер запису про інше речове право: 29272686, а діючим законодавством застосування умов правочину на час, що передує його укладенню, не встановлено, то й позовні вимоги про їх застосування до спірних правовідносин у судовому порядку задоволенню не підлягають. Відповідач вважає, що позивачем у належний та допустимий спосіб не доведено факт незаконного користування спірною земельною ділянкою. Факт незаконного використання земель має бути доведено належнимчином, для цих цілей він має бути виявлений та зафіксований уповноваженою особою - територіальним органом Держгеокадастру, шляхом складання відповідних процесуальних документів. Такі документи до позову долучені не були. Тобто факт користування відповідачем спірною земельною ділянкою не є доведеним у належний та допустимий спосіб, а відтак і позовні вимоги у справі задоволенню не підлягають. Разом з тим, якщо припустити, що відповідач використовував земельну ділянку кадастровий номер: 2323355100:35:007:0012 до укладення договору оренди, то з матеріалів справи вбачається, що використання могло мати місце лише у тій частині, на якій безпосередньо розташовувалось належне йому майно, тобто лише тієї площі, що відповідає площі будівель та споруд, і яка згідно Свідоцтва про право власності складає 551 м2, тобто 0,0551 га. Просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення прокурора, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України, ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] є власником\~нерухомого майна будівель автогаражів площами 318,3 кв. м. та 232,7 кв. м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Так, згідно Витягу про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 31.01.2012 року, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.03.2020 року, власником будівлі автогаражу за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] від 31.01.2012 року, виданого Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області. Дата державної реєстрації права власності 31.01.2012 року. Крім того, згідно вказаної Інформації з Державного реєстру власником земельної ділянки, кадастровий номер 2323355100:35:007:0012, площею 0,4385 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , комунальної форми власності, є Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області. На підставі договору оренди землі від 27.11.2018 року орендарем земельної ділянки, кадастровий номер2323355100:35:007:0012, площею 0,4385 га є [PERSON] . Строк дії договору 49 років (а.с. 24-29). Рішенням Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 18.10.2018 року № 27 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4385 га по [ADDRESS] , для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, яка надається в оренду строком на 49 років громадянину [PERSON] за рахунок ненаданих земель смт. Михайлівка та надано в оренду відповідачу вказану земельну ділянку (а.с. 30, 31). Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 27.112018 року [PERSON] передано в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2323355100:35:007:0012загальною площею 0,4385 га, у тому числі 0,0394 га та 0,0253 га під будівництвом та спорудами транспорту; 0,3738 га, які використовуються для транспорту (а.с. 41-45). Згідно листа Василівського управління ГУ ДПС у Запорізькій області, [PERSON] за користування земельною ділянкою площею 0,4385 га(кадастровий номер 2323355100:35:007:0012), за період з 01.04.2017 року по 29.11.2018 року орендна плата за землю та земельний податок не нараховувались та не сплачувались (а.с. 32). За таких обставин матеріалами справи підтверджений факт використання відповідачем земельної ділянки без достатньої правової підстави. Відповідно до розрахунку недоотриманих Михайлівською селищною радою доходів за фактичне використання [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером: 2323355100:35:007:0012, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за період часу з 01.04.2017 року по 29.11.2018 року без правовстановлюючих документів складає 37945 грн. 28 коп. При розрахунку недоотриманих Михайлівською селищною радою доходів за фактичне використання земельної ділянки з боку [PERSON] без правовстановлюючих документів враховано наступне. Рішеннями Михайлівської селищної ради від 26.01.2016 № 9 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)», від 14.07.2017 року № 4 «Про встановлення податку на майно (в частині плати за землю)» та від 27.06.2018 року № 4 «Про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку на 2019 рік» ставка орендної плати для даного об`єкту встановлена 5% від нормативно-грошової оцінки землі. Згідно витягу з технічної документації нормативно-грошова оцінка земельної ділянки складає 455 558 грн. Отже, сума орендної плати (недоодержаного доходу) за 2017\~рік складає22777,90\~грн.(455558 грн. х 5% = 22777,90 грн.), за 2018\~рік складає22777,90\~грн.(209 073 грн. х 5 %\~= 10 453,65 грн.), за 2019\~рік складає10\~453,65\~грн.(455558 грн. х 5 % = 22777,90 грн.). На підставі розрахунку загальний розмір недоотриманих Михайлівською селищною радою доходів за фактичне використання [PERSON] земельної ділянки за період з 01.04.2017 року по 29.11.2018 року становить: -неодержана орендна плата з 01.04.2017 по 31.12.2017 = 17162,75 грн.; -неодержана орендна плата з 01.01.2018 по 29.11.2018 = 20782,53 грн.; 17162,75 грн. + 20782,53 грн. = 37945,28 грн. Разом з цим, статтею 257 Цивільного кодексу України визначено загальний строк позовної давності у три роки. Таким чином, дії [PERSON] унеможливили отримання Михайлівською селищною радою доходів у вигляді орендної плати у розмірі 37945,28 грн., які відповідач не сплачував за фактичне користування земельною ділянкою. Частиною 1 ст.2ЦПКУкраїни передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Правовий механізм переходу прав на землю, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, визначено у\~статті 120 Земельного кодексу України. Виходячи зі змісту зазначеної статті, норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі. Як вбачається із положень\~статті 120 Земельного кодексу України, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки. Водночас за змістом\~статті 125ЗемельногокодексуУкраїни\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з моменту виникнення права власності нанерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Судом встановлено, що відповідач правомірно володіє нежитловими приміщеннями, розташованими на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , з 31.01.2012 року. Проте відповідне право щодо вказаної земельної ділянки за відповідачем зареєстровано 29.11.2018 року. Відповідно до\~статті 206Земельного кодексу України\~використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України\~визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Позивач, звертаючись до суду з відповідним позовом, як на правову підставу своїх вимог послався на положення\~статей 1212-1214 Цивільного кодексу України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення 20219,84 грн., зауважив, що ця сума є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у власності Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області без укладення договору оренди, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитки у виді неодержаної орендної плати за землю. Стаття 1212Цивільного кодексу України\~досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення. Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до частин першої та другої\~статті 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.\~Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів\~глави 83 ЦК України. За змістом глав 82 і 83\~ЦК України\~для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Відповідно до ст.1Закону України "Про оренду землі"\~оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Частиною 1ст.15Закону України "Про оренду землі"\~визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Таким чином, відповідач (набувач), не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача. Згідно з ч. 2 ст.1212Цивільного кодексу України\~положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. За змістом пункту 4 частини третьої\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~положення\~глави 83 Цивільного кодексу України\~застосовується також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності. На відміну від зобов`язань, які виникають із завдання шкоди, для відшкодування шкоди за пунктом 4 частини третьої\~статті 1212Цивільного кодексу України\~вина не має значення, оскільки важливий сам факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Відповідно до ст.1214ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У справі, що розглядається, судом встановлено, що фізична особа [PERSON] правомірно володіючи майном - нежитловою будівлею, користується спірною земельною ділянкою. Оскільки відповідач не є власником спірної земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. Таким чином, єдиною формою здійснення оплати за користування спірною земельною ділянкою для відповідача є орендна плата. Частиною 14.1.136 ст.14Податкового кодексу України\~передбачено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому, відповідач належні дії, спрямовані на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою, своєчасно не вчинив. Та з часу виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача виник й обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди на спірну земельну ділянку. Протягом тривалого часу цього обов`язку відповідач не виконував, а отже без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 року по справі № 3-1345гс16. Розмір доходу відповідача було розраховано позивачем як розмір плати за земельну ділянку комунальної власності у формі орендної плати, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою уповноваженими органами державної влади та органами місцевого самоврядування. Статтею 116Земельного кодексу України\~визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно зі ст.17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Предметом позову в цій справі є стягнення грошових коштів, належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин відповідачем), втім не сплачених відповідачем, що пов`язується із втратою позивачем як потерпілою особою цього ж майна (грошових коштів). Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт значного строку з моменту отримання рішення по наданню згоди на складання технічної документації і відсутності будь-яких активних дій з боку відповідача, направлених на оформлення орендних правовідносин, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. \~\~З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої\~статті 1212 Цивільного кодексу України.\~Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України). Суд зазначає, що відновлення порушених прав Михайлівської селищної ради за таких обставин і в такий спосіб не створює для відповідача жодних необґрунтованих, додаткових або негативних наслідків, оскільки предметом позову є стягнення грошових коштів, які остання мала би сплатити за звичайних умов як і фактичний добросовісний землекористувач. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь прокуратури Запорізької області в особі Енергодарської місцевої прокуратури\~підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн.

Outcome: approved