Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в розмірі 5181,39 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.12.2010 року між позивачем та [PERSON] укладено договір, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. [INFO] позичальник [PERSON] померла. [INFO] року банком було направлено претензію кредитора до Тернопільської районної державної нотаріальної контори. 25.05.2020 року до відповідачів було направлено лист-претензію про погашення заборгованості. Однак, вищевказана заборгованість відповідачами не була погашена, у зв`язку з чим представник позивача просить суд позов задовольнити в повному обсязі. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у своєму позові просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з`явилися, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідачів не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 02.12.2010 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з [PERSON] , згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 8000,00 грн., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У заяві зазначено, що [PERSON] згідна з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 29 червня 2016 року Настасівською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області. 12.03.2020 року позивачем було направлено претензію кредитора до Тернопільської районної державної нотаріальної контори з метою виявлення спадкоємців після померлої [PERSON] та включення кредиторської вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу. Згідно листа Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 08.04.2020 року №567/02-14, АТ КБ «Приват Банк» повідомлено, що претензію кредитора за вихідним № SAMDNWFC00005664472 від 12.03.2020 року долучено до матеріалів спадкової справи № 371/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] . В подальшому 25.05.2020 року Банком направлено Листи-претензії Вих. № SAMDNWFC00005664472 до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про сплату заборгованості за кредитним договором [PERSON] . Згідно довідки № 298, яка видана Настасівським старостинським округом 12 березня 2021 року, станом на 28 вересня 2016 року за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані наступні громадяни: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1213 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15. Відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК. Суд встановив, що [PERSON] 24 січня 2012 року складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області Зозуляк М.І. та зареєстровано за № 01, відповідно до якого [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,0800 га, яка знаходиться в с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області та [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,1000 га, яка знаходиться в с. Настасів Тернопільського району Тернопільської області. 27 липня 2016 року до Тернопільської районної державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] . Відповідач [PERSON] 09 серпня 2016 року подав до Тернопільської районної державної нотаріальної контори заяву у якій відмовився від одержання обов`язкової частки у спадщині та від прийняття спадщини за законом після смерті дружини [PERSON] . Надалі, 02 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,0808 га, яка розташована на території Настасівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області. 21 липня 2017 року до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] , звернулась її дочка [PERSON] . Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 21 липня 2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] . Із вказаної постанови нотаріуса вбачається, що 02 лютого 2017 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Звертаючись до суду з даним позовом Банк зазначив відповідачами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пославшись на місце їх проживання із спадкодавцем на день відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 371/2016 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка заведена Тернопільською районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що на день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та разом з нею на день смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані та проживали: чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] , син - [PERSON] , дочка - [PERSON] , дочка - [PERSON] , внук - [PERSON] ; брат - [PERSON] ; брат - [PERSON] (зареєстрований, але не проживав). Разом з тим, реєстрація місця проживання не є належним доказом підтвердження факту прийняття спадщини відповідачами так, і факту права на спадщину. Правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень ст.1282 ЦК України. Згідно зі ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці в спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину. Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення із спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість. У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. Позивач не надав суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняли у спадок відповідачі та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з них заявлених позивачем грошових коштів. Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову банку до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , підстави для стягнення боргу за кредитом спадкодавця відсутні, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Питання судових витрат вирішити у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed