Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Курячівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області та Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті матері [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] в с. Курячівка померла її мати [PERSON]. На момент смерті вона разом з матір'ю не проживала. Після смерті матері за місцем її проживання відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки (паю) в колишньому КСП „Заповіт Ілліча" села Курячівка Білокуракинського району Луганської області площею 10,45 умовних кадастрових гектарів, право на яку засвідчено сертифікатом на право на земельну частку (па) серії ЛГ № 010086, який був виданий Білокуракинською районною державною адміністрацією Луганської області 12.10.1996 року. За декілька днів до своєї смерті мати передала їй на руки вищевказаний сертифікат та складений нею на її ім'я заповіт на земельну частку (пай), який засвідчений секретарем виконкому Курячівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області 29.03.2002 року за реєстром № 21. З цього часу, як їй повідомили в сільській раді, вона вважалася такою, що вступила у володіння та управління спадковим майном матері і прийняла спадщину матері, яка належала їй по закону на день смерті. Зараз у позивача виникла потреба оформити спадщину матері і оскільки на даний час діють норми нового Цивільного Кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, а також нова Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, то вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини матері протягом шестимісячного строк вона не подавала, так як з 1992 року і по цей час вона зареєстрована в Кремінському районі Луганської області. Згідно зі ст.. 549 ЦК України 1963 року, яка діяла на день смерті матері, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Інших спадкоємців, які б заявляли право на спадщину після смерті матері, окрім неї, немає. Таким чином, вона просить визнати за нею право на земельну частку (пай) в колишньому КСП „Заповіт Ілліча" села Курячівка Білокуракинського району Луганської області відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 010086, виданого Білокуракинською районною державною адміністрацією Луганської області 12.10.1996 року, площею 10,45 в умовних кадастрових гектарах вартістю 59355 грн. 94 коп. на ім'я [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, просила її позовної вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Голова Курячівської сільської ради Білокуракинського району в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Представник відповідача Білокуракинської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Суд, дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.04.2002р. померла [PERSON] (а.с.8). 12.10.1996р. Білокуракинською районною державною адміністрацією [PERSON] було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 010086, згідно якого їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП „Заповіт Ілліча" розміром 10,45 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 21.11.1996 р. у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 86 (а.с.9). Вартість земельної частки (паю) на день смерті становить 59355 грн. 94 коп. (а.с.10). За часи свого життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого належний їй сертифікат на право приватної власності на землю серії ЛГ № 010086 вона заповідала своїй дочці [PERSON] (а.с.11). На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Позивач по справі [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.25, 7). Враховуючи, що спадщина після померлого спадкоємця була відкрита 01.04.2002р. і спадкоємці спадщину прийняли, застосуванню підлягають норми Цивільного Кодексу Української СРСР 1963 року. Згідно ст.. 548 ЦК 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.. 549 ЦК 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Маючи на руках оригінал сертифікату, позивач фактично вступила в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.. 560, 561 ЦК 1963р. Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Проте, [PERSON] взагалі до нотаріальної контори не зверталася. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. „Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право а спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, позивач вибрала не той спосіб захисту своїх спадкових прав і у суду немає підстав для задоволення позовних вимог позивача та визнання за [PERSON]. права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, визнання відповідачами позовних вимог суд не бере до уваги, оскільки це суперечить вимогам закону. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed