Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

В червні 2018 року представник позивача - адвокат Мелех Д.О., що діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] посилаючись на те, що [INFO] року близько 01 год. 40 хв. по автодорозі Київ-Одеса поблизу с. Шкарівка Білоцерківського району Київської області [PERSON] керуючи автомобілем марки «RENAULT MAGNUM», державний реєстраційний номер [NUMBER], з напівпричепом «VAN HOOL 3В2012» д.р.н. [NUMBER], скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. За фактом ТП було відкрито кримінальне провадження. Але постановою про закриття кримінального провадження від 20.06.2015 відділом розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУ МВС України в Київській області кримінальне провадження №12015110000000107 було закрите у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення. Цивільно-правова відповідальність, пов'язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «RENAULT MAGNUM», державний реєстраційний номер [NUMBER], з напівпричепом «VAN HOOL 3В2012» д.р.н. [NUMBER], внаслідок дії якого загинув [PERSON], була застрахована у ПрАТ «УТСК», відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/3821304. ПрАТ «УТСК» було сплачено на користь позивача та її трьох синів страхове відшкодування у загальному розмірі 29 232,00 грн., з яких 14 616,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди та 14 616,00 грн. у якості відшкодування витрат на поховання. Позивач вважає недостатнім відшкодування, що надане страховою компанією. Внаслідок загибелі чоловіка позивача, їй було завдано значну моральну шкоду, яка виразилась у тому, що позивач втратила сильного, доброго, клопітливого чоловіка, батька трьох дітей, який був її опорою в житті, також, загиблий підтримував її як морально так я матеріально. Позивач втратила нормальний спокійний сон, внаслідок чого погіршився її стан здоров'я. Завдану моральну шкоду оцінює у 200 000,00 грн. Ухвалою суду від 30 серпня 2018 року відкрите загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2018 року продовжено підготовче провадження у справі на 30 днів. 20.11.2018 ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. 18.01.2019 від представника відповідача - адвоката Ліпатова С.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що заявлена нею моральна шкода в розмірі 200 000 гривень не містить належних та допустимих доказів заподіяння їй шкоди саме в цьому розмірі. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Лабех Р.І. підтримав вимоги позовної заяви, просив її задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Ліпатов С.В. в судове засідання не з'явились, про день слухання справи повідомлялись судом належним чином, електронною поштою від представника відповідача Ліпатова С.В. надійшло клопотання про розгляд справи в його відсутність на підставі документів, що знаходяться в матеріалах справи. Відзив підтримав в повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [INFO] року помер [PERSON] (а.с.10-11), який загинув на місці пригоди під час дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася [INFO] року, близько 01 год. 40 хв. по автодорозі Київ-Одеса поблизу с. Шкарівка Білоцерківського району Київської області внаслідок наїзду автомобілем марки «RENAULT MAGNUM», державний реєстраційний номер [NUMBER], з напівпричепом «VAN HOOL 3В2012» д.р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] По факту цієї дорожньо-транспортної пригоди 24.04.2015 було відкрите кримінальне провадження №12015110000000107 та розпочато досудове розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України. Оскільки під час досудового провадження у діях водія [PERSON] порушень правил дорожнього руху не встановлено, постановою старшого слідчого ОВС відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Київській області Щавінського О.А. від 20 червня 2015 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях водія [PERSON], [INFO] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.105-111). З копії свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 26 серпня 1978 року в Триліському сільЗАГС Фастівського району Київської області (а.с.12). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «RENAULT MAGNUM», державний реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП, внаслідок якої загинув [PERSON], була застрахована у ПрАТ «УТСК» за Договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів за Полісом АЕ/3821304 від 13.04.2015 (а.с.79). Предметом договору є добровільне страхування Страховиком цивільної відповідальності Страхувальника за шкоду, заподіяну транспортним засобом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю та майну третіх осіб, ліміт відповідальності (страхова сума) за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю забезпеченим транспортним засобом встановлений в 100 000 грн. на одного потерпілого. [PERSON] не звертався до ПрАТ «УТСК» з заявою про повідомлення про ДТП, що сталося 24.04.2015. Позивачем до матеріалів справи долучені копії розписок від синів загиблого адресовані до страхової компанії про відмову від одержання відшкодування частини моральної шкоди на користь матері- позивача по справі [PERSON].(а.с.13-15). 31.08.2016 до ПрАТ «УТСК» від Мелеха Д.О., який є представником позивача за довіреністю, надійшли повідомлення про ДТП та заява про отримання страхового відшкодування у розмірі 29 232,00 грн. за подією, що сталася 24.04.2015, та в результаті якої загинув [PERSON].(а.с.82-83). Таким чином, розмір належного до сплати страхового відшкодування становив 29 232,00 грн. і складався з: 14 616,00 грн. - витрати на поховання та виготовлення пам'ятника (1218 мінімальних заробітних плат х 12); 14 616,00 грн. - моральна шкода (1218 мінімальних заробітних плат х 12). Вказані кошти були перераховані на рахунок представника потерпілої Мелех Дмитра Орестовича у розмірі 29 232,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень №1428 від 13.02.2017; №1495 від 14.02.2017; №1533 від 15.02.2017; №1569 від 16.02.2017; №1619 від 17.02.2017 (а.с.84-88). Представник позивача вважає, що кошти, які сплатила страхова компанія, є недостатніми, і з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200 000 грн., виходячи з того, що основними доказами завдання позивачеві моральної шкоди є факт настання смерті близького родича внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та факт родинних зв'язків. Втрата дружиною свого чоловіка є травмою на все життя і не потребує доказування. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону) є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Постановою про закриття кримінального провадження за фактом ДТП встановлено відсутність у діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тоді як цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена ст.1187 ЦК України. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. В той час ліміт відповідальності (страхова сума) за шкоду, заподіяну забезпеченим транспортним засобом - «RENAULT MAGNUM», державний реєстраційний номер [NUMBER], встановлений в розмірі 100 000 грн. на кожного потерпілого, але потерпілі і страховик дійшли згоди про страхове відшкодування у розмірі значно меншому ніж передбачено ст. 27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме у розмірі 29 232,00 грн. У відповідності до ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6 вказано, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли інше не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (стаття 11 ЦК України). Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно із статтею 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім'єю. Таким чином, право на звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров'я або смерть фізичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу, оскільки наявні перелічені вище складові, що вказують на наявність такої шкоди. Щодо обґрунтованості розміру моральної шкоди суд приходить до наступного. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд, з урахуванням глибини та ступеню моральних і фізичних страждань позивача, яких вона зазнала та зазнає внаслідок смерті чоловіка, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн., оскільки саме такий розмір правомірно є таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілої. З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-4 с. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представником позивача подано до суду Договір про надання правничої допомоги від 05 червня 2018 року укладений між ТОВ «Компанія «Автопоміч» та [PERSON], Рахунок-фактура на суму 6400 грн. від 15.06.2018 та детальний опис робіт (наданих послуг); Акт виконаних робіт від 22 червня 2018 року; та квитанцію Приватбанку №0.0.1067875050.1 від 22.06.2018. Відповідно до Акту виконаних робіт від 22.06.2018, складеного між виконавцем ТОВ «Компанія «Автопоміч» в особі керуючого директора [PERSON] та замовником [PERSON] обсяг наданих послуг становить: консультація замовника щодо порядку та строків надання правничої допомоги адвокатом про стягнення грошових коштів - 1 година, вартість 800 грн.; підготовчі дії, що включають збір необхідних доказів для підтвердження позовних вимог, аналіз судової практики та інше - 3 години, вартість 2400 грн.; підготовка та подання позовної заяви в суд - 4 години, вартість 3200 грн. Загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги замовнику становить 8 годин, відповідно вартість наданих послуг, при вартості однієї нормо години в 800 грн. становить 6400 грн. [PERSON] здійснила оплату за правничу допомогу на зазначену вище суму, що підтверджується квитанцією №0.0.1067875050.1 від 22.06.2018. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судові витрати в розмірі 6400 грн.

Outcome: approved