Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

ПАТ КБ "Надра" звернулося в суд із позовом до відповідача про визнання недійсним договору оренди, посвідченого 14.04.2008року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №371 та застосувати правові наслідки недійсності правочину. В судовому засідання представник позивача позові підтримав із мотивів, наведених в ньому, просить позов задоволити. Представник відповідача позов не визнав, суду пояснив, що укладений між позивачем та відповідачем 14.04.2008року договір оренди житлового приміщення на даний час є виконаним, і відповідними рішеннями суду встановлено його наявність, оскільки стягнуто із банку на користь [PERSON] кошти за оренду приміщення. Окрім того, просить застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, об'єктивно та всебічно з'ясувавши таким чином обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.04.2008року між [PERSON] та ПАТ КБ "Надра" було укладено договір оренди, предметом якого було нежитлове приміщення по [ADDRESS], площею 153,8 кв.м. Майно передавалося в оренду для розміщення відділення банку. Згідно акту приймання-передачі майна, останній було підписано 15.04.2008року і термін дії договору визначено до 15.04.2013року включно. Згодом, як вказано в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 07.05.2013року, 29.04.2009року сторонами договору було укладено додатковий договір №1 до договору оренди від 14.04.2008року та погоджено внесення змін до розділу4 договору та викладено його в новій редакції. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору із урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. В даному випадку між сторонами було досягнуто згоди по всіх істотних умовах договорів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги наведене, а також те, що під час підписання договорів між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, про що засвідчують підписи на кожній зі сторінок оспорюваного договору, а доказів протилежного з боку позивача суду не представлено, на момент подання до суду строк дії договору закінчився, договір вважається повністю виконаний суд не вбачає підстав для задоволення даного позову. Окрім того, позивачем пропущено встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності звернення до суду, встановлений у три роки. На підставі наведеного, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.6, 11, 203, 215, 525, 520, 620,-629, 638, 642, 1054, 1051, 1056, ЦК України,

Outcome: dismissed