Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з 02 листопада 2002 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від сумісного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося у зв'язку з різними поглядами на сім'ю, втратою взаєморозуміння, почуття поваги та любові один до одного. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та близько трьох місяців проживають окремо. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, суперечить його інтересам та інтересам їхньої дитини, тому просить задовольнити його вимоги. Позивач до суду подав заяву, якою підтримав обставини, викладені в позовній заяві, в обґрунтування заявлених позовних вимог. Крім цього зазначив, що примирення сторін та збереження сім'ї неможливе. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, сімейного бюджету не мають. За згодою сторін дитина залишиться проживати з матір'ю. На даний час майнового спору немає. Просив розглянути справу на підставі наявних в справі доказів та його заяви. Відповідачка також подала до суду заяву аналогічного змісту, при цьому просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище „[PERSON]". Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 02 листопада 2002 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 287, це підтверджується даним свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області 02 листопада 2002 року. Від спільного сумісного проживання мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області 20 серпня 2007 року). Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стало несприйняття способу життя один одного, відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, не ведуть спільного домашнього господарства, не мають спільного сімейного бюджету та близько трьох місяців проживають окремо. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. Сторони вирішили, що після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] залишиться проживати разом із відповідачкою. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, спільного домашнього господарства не ведуть, спільного сімейного бюджету не мають, жити однією сім'єю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, буде суперечити їхнім інтересам та їх малолітній дитині, а тому шлюб слід розірвати. В заяві відповідачка просить після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище „[PERSON]". Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Суд дійшов висновку, що після розірвання шлюбу слід залишити відповідачці її шлюбне прізвище „[PERSON]". Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 3 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Положенням ч. 2 ст. 115 СК України визначено, що рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved