Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулася до суду із даним позовом до відповідача [PERSON] вказавши, що 16.07.2004р. згідно рішення районного суду від 04.02.2013р. між нею та відповідачем розірвано шлюб. Від шлюбу у сторін народилися двоє дітей син [PERSON], 25.03.2005р.н. та дочка [PERSON], 05.02.2007р.н., які перебувають на утримання позивачки. Згідно рішення районного суду від 02.02.2010р. відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, починаючи з 01.12.2009р. і до досягнення дітьми повноліття. Починаючи з грудня 2009р. відповідач не виконує покладеного на нього обовязку щодо сплати аліментів, в результаті чого виникла заборгованість в розмірі 47952,07грн. Згідно наданого розрахунку, пеня від суми несплачених аліментів за період 01.12.2009р. по 01.06.2015р. становить 399746грн., які просить стягнути в її користь. 03.07.2015 року позивачем [PERSON] скеровано до суду заяву про зменшення позовних вимог. У поданій заяві позивач зменшила розмір позовних вимог, оскільки у первинному позові допущено помилку при розрахунку суми неустойки, а відтак позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку від суми несплачених аліментів у розмірі 15333, 14грн. Позивач, [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримала та просить задовольнити, в обґрунтування навела доводи аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково повідомила, що відповідач мав можливість сплачувати аліменти, що призначені згідно рішення суду, оскільки працює та отримує дохід. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнав, не заперечує щодо їх задоволення. Заслухавши сторони та дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав: Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке відповідає вимогам СК України, інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідженими копіями свідоцтв про народження серії І-СГ №000433 та І-СГ №091150, встановлено, що батьками малолітніх [PERSON], 25.03.2005р.н. та [PERSON], 05.02.2007р.н. є [PERSON] та [PERSON]. Із копії виконавчого листа виданого в справі №2-460/10 Сокальським районним судом 06.04.010р., встановлено, що згідно рішення суду від 02.02.2010р., вирішено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх сина [PERSON], 25.03.2005р.н. та дочки [PERSON], 05.02.2007р.н. в розмірі 1/3 всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 01.12.2009р. і до досягнення дітьми повноліття. Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження, винесеної 06.04.2010р. державним виконавцем ВДВС Сокальського РУЮ [PERSON], встановлено, що такою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-460, виданого районним судом 06.04.2010р.. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах проведеного ВДВС Сокальського РУЮ Львівської області, встановлено, що станом на 01.06.2015р. відповідач [PERSON] має заборгованість із сплати аліментів за період грудня 2009р. по травень 2015р. в сумі 47952,07грн. У відповідності до ст.196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов»язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно роз"яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п.22), передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв"язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Судом встановлено, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти за рішенням суду, однак допустив заборгованість по сплаті аліментів, що стверджується розрахунком заборгованості по аліментах, проведеними державним виконавцем. Окрім того, відповідач не надав суду жодних спростувань, що заборгованість виникла не з його вини, а згідно ст. 60 ЦПК України обовязок доказування покладається на сторони. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 СК України, пеня нараховується лише на суму несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При розрахунку суми пені слід керуватися формулою Р=s* p *Q, де P сума пені, S сума заборгованості, p ставка пені у відсотках за день прострочення, Q- кількість днів прострочення (пеня розраховується за кожен місяць окремо). Згідно розрахунку проведеного позивачем та дослідженого судом за період 01 грудня 2009 року по 01 червня 2015 року пеня складає 15333,14грн. Вимоги про нарахування пені до вирішення справи позивачем не заявлялося, а суд в силу приписів ст. 11 ЦПК України не може виходити за межі позовних вимог. Звідси з відповідача в якості відповідальності за прострочення сплати аліментів слід стягнути 15333,14грн. пені.

Outcome: approved