Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою 28 вересня 2020 року, в якій просить суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Ѕ частину будівлі комплексу автотехобслуговування, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який скаладється з будівлі літ. А-1, 2 н/ж площею 333,6 кв.м. та будівлі літ. Б-1 н/ж загальною площею 222,7 кв.м.; поділити спільне майно подружжя - Ѕ частину будівлі комплексу автотехобслуговування, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на ј частину будівлі комплексу автотехобслуговування, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який скаладається з будівлі літ. А-1, 2 н/ж площею 333,6 кв.м. та будівлі літ. Б-1 н/ж загальною площею 222,7 кв. м.; визнати за [PERSON] , право власності на ј частину будівлі комплексу автотехобслуговування, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який складється з будівлі літ. А-1, 2 н/ж площею 333,6 кв.м. та будівлі літ. Б-1 н/ж загальною площею 222,7 кв. м.; стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір у сумі 960 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що з 22 лютого 1997 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року було розірвано. За час перебування у шлюбі, позивач разом з відповідачем вели спільне господарство та мали спільний бюджет, на грошові кошти з якого, разом з іншим співвласником, [PERSON] , побудували комплекс автотехобслуговування, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який скаладється з будівлі літ. А-1, 2 н/ж площею 333,6 кв.м. та будівлі літ. Б-1 н/ж загальною площею 222,7 кв. м. Власниками вказаного комплексу були зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 18 лютого 2009 року. В подальшому, 29 квітня 2009 року, [PERSON] , за згодою позивача, та [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу продали Ѕ частину будівлі комплексу автотехобслуговування [PERSON] . Крім того, 10 червня 2009 року, договором про визначення часток у Ѕ частині будівлі комплексу автотехобслуговування, що є спільною власністю, було визначено частки [PERSON] у розмірі 4/5 частини, що від цілої будівлі складає 4/10 частин, та частку співвласника [PERSON] у розмірі 1/5 частини, що від цілої будівлі комплексу складає 1/10 частину. 09 лютого 2011 року відповідач на підставі договору купівлі-продажу за спільні сімейні кошти, придбав у [PERSON] належну йому 1/10 частину будівлі комплексу автотехобслуговування. Таким чином, частка відповідача у праві спільної часткової власності у будівлі комплексу становить Ѕ (4/10+1/10) частину будівлі комплексу автотехобслуговування. Відтак, враховуючи що Ѕ частка у праві спільної власності на будівлі комплексу автотехобслуговування була набута відповідачем у період перебування у шлюбі, таким чином, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, частки у котрій є рівними. Оскільки їх частки не виділені, тому позивач [PERSON] змушена звернутися до суду. Ухвалою суду від 18 грудня 2020 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження. Правом на участь в судовому засіданні сторони не скористались, подавши заяви, кожен окремо, про розгляд справи без їх участі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Радченко О.М. пред`явлені позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, відповідач [PERSON] визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, що не суперечить закону та не порушує права і свободи інших осіб, суд вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності сторін з урахуванням поданих ними заяв. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Дослідивши\~ письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 22 лютого 1997 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Саксаганської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №104 (а.с.32). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.28). В період перебування сторін в шлюбі ними набуто у власність нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] ,\~який скаладється\~з будівлі\~літ.\~А-1,\~2\~н/ж\~площею 333,6\~кв.м.\~та будівлі\~літ.\~Б-1\~н/ж\~загальною площею\~222,7\~кв.\~м. Відповідно до договору про визначення часток у Ѕ частині будівлі комплексу автотехобслуговування, що є спільною сумісною власністю від 10 червня 2009 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Коваленко І.М., визначено частки на Ѕ частину будівлі комплексу автотехобслуговування, що розташована за адресою: [ADDRESS] , між співвласниками [PERSON] та [PERSON] . Згідно з договором [PERSON] на праві спільної власності належить 1/5 частина, що від цілої будівлі комплексу автотехобслуговування складає 1/10 частини, а [PERSON] 4/5 частини, що від цілої будівлі комплексу автотехобслуговування складає 4/10 частини (а.с. 3). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності від 18 лютого 2009 року, будівлі комплексу автотехобслуговування перебувають у власності [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності (а.с.7). В подальшому на підставі договору купівлі продажу частини будівлі комплексу автотехобслуговування від 09 лютого 2011 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Січкар Б.В., [PERSON] придбав у [PERSON] , належну йому 1/10 частки будівлі комплексу автотехобслуговування (а.с. 10). Право власності на придбану 1/10 частку будівлі комплексу автотехобслуговування було зареєстровано КП Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за номером 7944 в книзі 17Н-42 (а.с.10). Відповідно до зведеного акту вартості будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] , власниками їх є [PERSON] та [PERSON] , яким належить кожному окремо по Ѕ частині. Вартість Ѕ частини будівлі комплексу автотехобслуговування відповідно до звіту незалежної оцінки станом на 24 вересня 2020 року становить 96 000 грн. (а.с. 20). Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в\~ст.60 СК України. Так, відповідно до ст.60 СК України, яка встановлює презумпцію віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При цьому, порядок розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки, що є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя, а\~в разі неподільності присудження одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними, або реалізації через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, що регламентовано ст.71 СК України. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст. 65 СК. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що відповідач визнав позов, майно придбано у період спільного життя подружжя, суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати дане нерухоме майно спільною сумісною власністю, що не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб. Таким чином, враховуючи доведеність обставин придбання Ѕ частки будівлі комплексу\~автотехобслуговування в період перебування сторін в офіційно зареєстрованому шлюбі, будь-якої домовленості між співвласниками, сторонами у справі, нерухомого майна щодо його поділу з відступленням від рівності часток судом не встановлено, тому суд приходить до висновку, що частки кожного із співвласників, які є сторонами у справі, є рівними та становлять по 1/4 за кожним. Викладене приводить суд до висновку про те, що право власності на спірну Ѕ частки будівлі комплексу\~автотехобслуговування має бути визнано за кожною стороною по 1/4 її частині. За даних обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню повністю. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п.1,4 ч.3ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належить витрати: на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших професійних дій, необхідних для розгляду справ або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог, передбачених ч.1,2\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. В матеріалах справи наявний попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат позивача на правову допомогу від 22 вересня 2020 року (а.с.24), який узгоджується з укладеним між позивачем та адвокатом договором про надання правничої допомоги від 22 вересня 2020 року. Відповідно до ст. 4 якого [PERSON] зобов`язується виплатити гонорара у розмрі відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу. Оплата послуг підтверджується на суму: 5000 грн. (розрахункова квитанція від 24 вересня 2020 року) (а.с.26). Відповідно до наданого акту виконаних робіт від 24 липня 2020 року зазначено, що адвокат Радченко О.М., здійснив вивчення попереднє опрацювання матеріалів, підготовку правової позиції, збір документів, при цьому витратив часу 1 год., вартість даного виду роботи становить 1000 грн., підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів, зайняла 3 год., вартістю 3000 грн. (з розрахунку вартість 1 год. - 1000 грн.), судове представництво, орієнтовано складає 2 год., вартістю 1000 грн. Суд вважає, що в цій частині розмір заявлених судових витрат є доведеним, а тому підлягає задоволенню в розмірі 5000 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.142 ЦПК України суд враховує ухвалення рішення на користь позивача у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, а тому вважає за необхідне повернути позивачеві 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 480 грн. 00 коп., а інші 50% судового збору (480 грн. 00 коп. відповідно) стягнути з відповідача на її користь. Право власності на спірне нерухоме майно підлягає державній реєстрації в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з метою офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Outcome: approved