Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулась до суду з вищевказаним позовом у якому зазначила, що 17 жовтня 2007 року померла її баба, [PERSON], після смерті якої, залишилась спадщина у вигляді ? частини однокімнатної квартири за адресою: м. Запоріжжя вул. Дніпровське (стара назва Дніпропетровське) шосе[ADDRESS], яку вона як спадкоємиця за законом за правом представлення прийняла в порядку ст. 1266 ЦК України. Посилаючись на неможливість оформлення спадщини через відсутність правовстановлюючих документів в позасудовому порядку, просила визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири. [PERSON], звернувся з зустрічною позовною заявою до суду про визнання права власності на нерухоме майно, як на частку у спільному майні подружжя. В заяві зазначив, що 17 жовтня 2007 року померла його колишня дружина, [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді ? частки квартири за адресою: м. Запоріжжя вул. Дніпровське (стара назва Дніпропетровське) шосе [ADDRESS], співвласником якої він є, зазначив, що має право на виділ подружньої частки у вигляді ? частини зазначеної квартири, але в позасудовому порядку не має можливості цього зробити. Пославшись на відмову нотаріуса, просив визнати за ним право власності на ? частину вищевказаної квартири. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2018 року було обєднано зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, як на частку у спільному майні подружжя з первісним позовом [PERSON] до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила її вимоги задовольнити, проти вимог [PERSON] не заперечувала. Представник Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради [PERSON], надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила прийняти рішення відповідно до закону, проти задоволення позовних вимог за обома позовами не заперечувала. [PERSON] надав суду письмову заяву у якій просив справу розглянути без його участі, на позовних вимогах наполягав, проти задоволення вимог [PERSON] не заперечував. Об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, як на частку у спільному майні підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати і сестри спадкодавця … Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. \~\~\~\~\~Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцю після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України в 2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. \~Відповідно до ч. 1 ст.22 КпШС України (який діяв на час придбання спірної квартири) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Як встановлено ч.1 ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. \~Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Відповідно до ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 04 березня 1996 року, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу від 04.03.1996 року придбали квартиру за адресою: [ADDRESS], покупцем у якому зазначена [PERSON] /а.с.24-25/. 02 квітня 1998 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського райвиконкому м. Запоріжжя, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії І ЖС № 060289 від 02.04.1998 року /а.с.21/. 17 жовтня 2007 року [PERSON] померла /а.с14/. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді ? частини однокімнатної квартири за адресою: м. Запоріжжя вул. Дніпровське (стара назва Дніпропетровське) шосе [ADDRESS]. Вказана частина квартири належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2913.к від 04.03.1996 року, посвідченого Запорізькою Регіональною Біржею нерухомості. Інша ? частина цієї ж квартири належить колишньому чоловіку померлої, [PERSON], частка якого у спільному майні подружжя не виділена. Заповіту [PERSON] не залишила. Спадкоємцями за правом представлення (дочка [PERSON], мати [PERSON] [PERSON] померла 27.03.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 134166 від 28.03.2000 року) /а.с.15/, після смерті [PERSON] спадкоємцями стали її онуки: позивач, [PERSON] ([PERSON]) Дар`я [PERSON] та [PERSON], які спадщину прийняли. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи, яка заведена у Другій Запорізькій державній нотаріальній конторі /а.с.63-77/. Оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 02 квітня 1998 року то [PERSON] до кола спадкоємців після смерті колишньої дружини не входить. 08 червня 2009 року помер рідний брат позивача, [PERSON] - [PERSON]. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 146371 від 10.06.2009 року /а.с.16/. Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії 1- ЖС № 221067 від 27.12.2012 року /а.с.17/, свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON], серії І-ЖС № 207834 від 21.12.2017р. /а.с.79/ та свідоцтвом про народження [PERSON] серії 1-ЖС № 256535 від 13.10.1994 року /а.с.18/. Заповіту [PERSON] не залишив, помер у віці 14 років. За життя [PERSON] спадщину після смерті матері прийняв, але у встановленому законом порядку не оформив, свідоцтво про право на спадщину на частину вищевказаної квартири не отримав. Після смерті [PERSON], як спадкоємиця другої черги за законом, позивач спадщину, яка складалась з ? частини вищевказаної квартири в порядку ст. 1268 ЦК прийняла, постійно проживала і була зареєстрована на день смерті брата спільно з ним. Інші спадкоємці, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] відсутні. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Судом встановлено, що оформити вищевказану спадщину у позасудовому порядку після смерті [PERSON] та [PERSON] через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказану квартиру позивач [PERSON] не має можливості, про що свідчить постанова державного нотаріуса Другої Запорізької державної нотаріальної контори від 22 лютого 2017 за № 256/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с.8/. Суд приходить до висновку, що відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на майно, що увійшло до складу спадщини не є перешкодою для задоволення позовних вимог. Беручи до уваги, наявність у [PERSON] права на спадкування після смерті [PERSON], прийняття спадщини у встановленому законом порядку, належність майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, спадкодавцю на день її смерті, наявність мотивованої відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, враховуючи наявність у [PERSON] права на виділ частки з спільного майна і визнання за ним права спільної часткової власності на ? частину вищевказаної квартири, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, як на частку у спільному майні подружжя, в повному обсязі, оскільки вони є законними і обґрунтованими, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний позивачами спосіб захисту відповідає вимогам закону та спрямований на захист прав [PERSON] та [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved