Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

В Краматорський міський суд звернулося ПАТ КБ „ПриватБанк з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, між позивачем та відповідачем [PERSON] 07.02.2007 року укладено кредитний договір № КТХRRХ09690447, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 530,38 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобовязання перед відповідачем виконав. [PERSON] свої зобовязання перед банком не виконав та станом на 07.07.2015 року має заборгованість в сумі 17179,59 грн.. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в сумі 243,60 грн., сплачені позивачем при зверненні до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні з заявленими вимогами не погодився, пояснив, що він просить застосувати строк позовної давності, бо остання проплата за цим кредитом була у квітні 2007 року, більше ніяких документів про згоду на поновлення виплат чи нових угод по цьому кредиту він не підписував. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав: відповідач не був ознайомлений з умовами та правилами кредитування, у заяві про видачу кредиту підпис відповідача про ознайомлення з правилами відсутній. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджений Наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, не має дати та підпису відповідача та не має відношення до Заяви на видачу кредиту від 07.02.2007 року, отже не має відношення до справи. Відповідач повинен був виконувати тільки ті зобовязання, які викладені у заяві від 07.02.2007 року, сплачувати кредит з 1 по 5 число в розмірі 54,33 грн. Відповідач сплатив один платіж 04.04.2007 року і з 05.04.2007 року почався перебіг позовної даності з виконання зобовязання за кредитним договором. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю заборонено вимагати повернення споживчого кредиту, строк повернення якого минув. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає,що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до кредитного договору № КТХRRХ09690447 від 07.02.2007 року ПАТ КБ „ПриватБанк надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 530, 38 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с. 5-9) Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № КТХRRХ09690447 від 07.02.2007 року (а.с. 5-9) станом на 07.07.2015 року має заборгованість в сумі 17179,59 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 443,54 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 4999,53 грн., заборгованості з комісії за користуванням кредитом 71,60 грн., пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 10370,65 грн., а також штрафи 1294,27 грн.. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.ст. 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова ума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до вимог статті 1048 К України. Таким чином, оскільки чергові платежі за договором вносились несвоєчасно, відповідачем допущено прострочення виконання кредитного зобов'язання. Разом з тим, вимоги банку не можуть бути задоволені, оскільки відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4\~ст. 267 ЦК України). Так судом встановлено, що остання операція за спірним договором (погашення заборгованості) була проведена відповідачем 04.04.2007 року, що вбачається з виписки з 07.02.2007 р. по 03.12.2015 року з рахунку 329090058046434 [PERSON], з цим погодились сторони цивільного провадження. Як пояснив представник позивача 0.10 коп. було нараховано автоматично 03.08.2012 року. ( а.с.62) Позов до суду підписано 10.07.2015 року, подано до суду 12.08.2015 року / а. с. 2,3 /. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (\~ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2ст.258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно\~ст. 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 1\~ст. 261 ЦК України). Відповідно до положень ч.3\~ст.254 ЦК України\~строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку; ст.ст.256,\~257 ЦК України\~- позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою\~про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність\~встановлюється тривалістю у три роки; п.1 ч.2\~ст.258 ЦК України\~- позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З Згідно ч.5\~ст.261 ЦК України\~за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Згідно зі\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку, як встановлено судом, кредитним договором передбачено черговість платежів, відповідач повинен був сплачувати чергові платежі кожного місяця у період з 1 по 5 число кожного місяця, однак сплата чергових платежів відбувалась з порушенням визначених договором строків. При цьому, відповідачем останній платіж внесено саме 04.04.2007 року, відповідач зобов'язання з повернення кредиту не виконав, а банк вже дізнався (міг дізнатись) про порушення його прав як кредитора у зобов'язанні. Таким чином, починаючи з 05.04.2007 року зобов'язання за кредитним договором, укладеного між сторонами у спорі, виконуються не належним чином, з порушенням строку виконання, останнє погашення заборгованості мало місце 04.04.2007 року, а банк звернувся до суду лише 12.08.2015року , тобто більш ніж через три роки від дати останнього погашення заборгованості за договором. Таким чином, доводи представника відповідача про те, що банк пред'явив позов після спливу як загальної позовної давності (3 роки відносно заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом і комісії), так і спеціальної позовної давності (1 рік відносно штрафів) є слушними. Суд також погоджується з доводами відповідача і його представника про те, що не можна вважати анкету заяву ( а.с.59) де не вказана дата підписання цієї анкети і не зрозуміло до чого вона має відношення, тим більше , що підпис робітника банку по даті 26.07.2012 рік, після спливу 3-х років з дня останнього внесення погашення по кредиту. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша\~статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).Як вбачається з матеріалів справи, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає . Таким чином, належних та допустимих доказів, а саме письмового договору, скріпленого підписами сторін, про збільшення позовної давності банком не представлено, а отже й відсутні підстави вважати, що банк звернувся в межах строків позовної давності. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові за № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, виходячи з правового аналізу ст.ст.\~207,\~259 ЦК України, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. У зв'язку із цим доводи позичальника про не ознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не можна визнавати необґрунтованими. Суд приходить до висновку, що позивач не спростував заперечень відповідача в частині застосування позовної давності, та не надав доказів в обґрунтування звернення до суду в межах строку, передбаченого\~ст. 257 ЦК України. Таким чином, в силу ст.ст.\~256,\~257, ч.1,5\~ст.\~261, ч. 4 ст.\~267 ЦК України, позовні вимоги банку, щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, не підлягають задоволенню і суд вважає, що в них слід відмовити у зв'язку зі спливом позовної давності. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, суд в порядку\~ст. 88 ЦПК України\~не вирішує питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed