Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні звернулась [PERSON] . В судовому засіданні позивач заявлений розмір позовних вимог зменшила, позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 10 лютого 2018 року по 20 червня 2019 року в сумі 86426,60 грн. та понесені судові витрати по справі. В судове засідання представник відповідача не з`явився, однак подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності повноваженого представника та за наявними у справі матеріалами. Згідно поданого письмового відзиву представник відповідача в частині позовних вимог щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зазначив, що позивачем невірно зазначено день фактичного розрахунку ПрАТ «Рівнеазот» з нею і відповідно, невірно проведено обчислення розміру середнього заробітку, а саме згідно даних виписки по картковому рахунку, долучених самим же позивачем до матеріалів справи, датою безготівкового зарахування коштів на рахунок останнього є 21 червня 2019 року, а не 26 червня 2019 року, як зазначено позивачем. А тому, розрахунок кількості робочих днів становить не 340 (з 10 лютого 2019 року по 26 червня 2019 року), а 388 (з 10 лютого 2018 року по 20 червня 2019 року. Згідно матеріалів справи, середнього денна заробітна плата позивача за відпрацьовані години становить 31,9627 грн. Розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 255,70 грн. (31,9627 грн. * 8 год.). Таким чином, середній заробіток позивача з 10 лютого 2018 року по 20 червня 2019 року становить 86 426,60 грн. (338 роб. днів х 255,70 грн.), а не 86 938,54 грн., як зазначено позивачем. Крім того, представник відповідача просить в якому просить зменшити заявлену позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 20000 грн. з послідуючим утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів та посилається на відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобов`язань перед позивачем по виплаті заробітної плати. Вказує на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, тощо. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач по справі працювала на ПрАТ «Рівнеазот». На підставі наказу №75-ВК від 21 березня 2017 року позивач була звільнена з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю. Рішенням Рівненського міського суду від 09 лютого 2018 року по справі за позовом [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення нарахованої та невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати позов задоволено; стягнуто з ПрАТ «Рівнеазот» на користь [PERSON] нараховану та невиплачену заробітну плату в сумі 24129,92 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 55998,65 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати, нараховану відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати» в сумі 1655,52 грн. та судові витрати в розмірі 640,00 грн. З дослідженої в судовому засіданні виписки по картковому рахунку позивача вбачається, що 21 червня 2019 року всього на її картковий рахунок надійшли кошти в сумі 81 784,09 грн. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в статті 116 цього Кодексу, тобто в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. З огляду на указані положення закону та установлені обставини справи, суд критично відноситься до заперечення представником ПрАТ "Рівнеазот" вини у невиплаті позивачеві заборгованості по заробітній платі у день звільнення, оскільки товариством не було вжито заходів для створення умов належного та своєчасного проведення розрахунку з працівниками. Таким чином, суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу, тому з відповідача має бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку належних до сплати сум по день постановлення рішення. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з того, що відповідно пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Враховуючи те, що відповідач на час звільнення позивача не здійснив з ним остаточний розрахунок по заробітній платі на час звільнення, що не заперечується представником відповідача, суд приходить до висновку що відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, після прийняття рішення Рівненським міським судом, тобто за період з 10 лютого 2018 року по 20 червня 2019 року включно на день перерахування грошових коштів. Відтак, середній заробіток, який підлягає виплаті за весь час затримки обчислюється шляхом множення 31,9627 грн. (середньогодинна заробітна плата) х 8 годин) = 255,70 грн. та кількість робочих днів, порахованих з 10 лютого 2018 року по 20 червня 2019 року (338 днів) і сума середнього заробітку за час затримки становить 86,426,60 грн. (255,70 грн. х 338 днів) і саме така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Зазначена правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-76цс14, в постанові від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13, в постанові від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, в постанові від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивачем заявлено ціну позову в розмірі 86938,54 грн. та сплачено судовий збір в розмірі 869,39 грн., однак позов задоволено частково на суму 86,426,60 грн., тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 864,27 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved