Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

В провадженні Святошинського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 16 червня 2012 року [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 761. [INFO] року у сторін народилась донька [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №1353 від 12 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2014 року, що набуло законної сили, шлюб між сторонами розірвано, крім того з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку, до [INFO] року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу щомісячно), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 20 червня 2013 року до досягнення дитиною повноліття тобто до [INFO] року. Поділено спільне майно подружжя. Як зазначає позивач, відповідач не виявляє бажання спілкуватися з дитиною, не бачив дитину з трьох місяців, не вітає дитину з святами, жодним чином не цікавиться її життям, дитина відвідує дитячий садок, готується вступати до школи, займається хореографією, англійською мовою, відповідач хоча за професією і є моряком, ходив в рейси, отримував значні кошти, однак аліменти сплачує в розмірі який не є достатнім для утримання дитини, тому позивач вимушена була звернутись до суду з позовною вимогою про збільшення розміру аліментів. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач з 2013 року не виконує належним чином своїх батьківських обов'язків, позивач звернулась з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] [INFO]. Ухвалою суду від 16.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Протягом підготовчого розгляду позивач, її представник вимоги позову підтримали в повному обсязі. Відповідач до суду не з'являвся, про час та місце підготовчого та судового розгляду повідомлявся належним чином, направив до суду відзив з приводу заявлених позовних вимог. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Святошинської в м. Києві РДА до судового розгляду не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, в поданій суду заяві просив справу слухати за його відсутності. Відповідно до ухвали про закінчення підготовчого судового засідання від 23 жовтня 2018 р. підготовче судове засідання закінчено і справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши суду відзив з приводу заявлених вимог просив в задоволенні заявлених вимог відмовити, просив розглядати справу в його відсутності, тому є можливим розгляд справи в відсутності відповідача. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Святошинської в м. Києві РДА до судового розгляду не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суду надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] [INFO] Враховуючи наведені обставини, суд вважає можливим розгляд справи в відсутності вказаного представника. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків [PERSON] та [PERSON] суд вважає встановленими наступні обставини справи. 16 червня 2012 року [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 761. [INFO] року у сторін народилась донька [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №1353 від 12 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 13 червня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, крім того з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку, до [INFO] року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу щомісячно), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 20 червня 2013 року до досягнення дитиною повноліття тобто до [INFO] року. Поділено спільне майно подружжя. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно з висновком Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації № 107-40/4735 від 06.07.2018 року, визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] р. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, неповнолітня [PERSON] [INFO] проживає та зареєстрована разом з позивачем в [ADDRESS]. Позивач займається забезпеченням, вихованням та розвитком своєї дитини. Відповідно до довідки №496 від 16.02.2018 р. [PERSON] відвідує ДНЗ № 587 Святошинського району м.Києва з 01.09.2015 р. Один день харчування дитини в ДНЗ становить 30, 88 грн. Відповідно до характеристики на дитину з даного закладу батька дитини жодного разу в дошкільному навчальному закладі жодного разу не бачили. Згідно з актом обстеження умов проживання від 13.06.2018 р. дитини [PERSON] в [ADDRESS] створені всі належні умови для проживання дитини. Відповідно до довідки «Центру первинної медико-санітарної допомоги №3» №1101 від 15.08.2018 р. [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря педіатра, дерматолога, отоларинголога. Відповідно до наданих суду позивачем квитанцій та чеків нею належним чином утримується дитина, купуються необхідні речі, продукти харчування, одяг, взуття та ліки. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] станом на 01.06.2018 р. становила 46764 грн. 87 коп. Відповідно до наданих суду відповідачем квитанцій останнім з часу стягнення аліментів сплачувались поштовим переказами кошти на ім'я позивача на утримання дитини, в зв'язку з чим розмір заборгованості державним виконавцем перераховано та враховано те, що з 09.07.2018 р. відповідач працює в ФОП [PERSON] таким чином, виконавцем визначено що станом на 09.07.2018 р. розмір заборгованості по сплаті аліментів становить 10987,25 коп. Вказана сума сплачена відповідачем 09.08.2018 р. Таким чином у суду немає підстав вважати, що відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів. Згідно характеристики Дільниці №1 [PERSON] характеризується позитивно, згідно довідки «Одеського обласного медичного центру психічного здоров'я» від 12.06.2018 р. на обліку у лікаря-нарколога не перебуває. Відповідно до довідки Державної прикордонної служби України від 14.09.2018 р. вбачається що з 2015 р. відповідач здійснював перетинання державного кордону здійснюючи поїздки до Алмати, Шереметьєво, Амстердаму, Анталії, Тегерану, Стамбулу. Як вбачається з довідки ФОП [PERSON] з 09.07.2018 р. працює на посаді механіка-налагоджувальника з посадовим окладом 5000 грн. Допитані судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON] вказували суду на наступні обставини. Свідок [PERSON] зазначала, що є матір»ю позивача, про відносини доньки та відповідача їй добре відомо, оскільки з часу як її донька завагітніла відповідач жодним чином не турбувався про неї, постійно був в рейсах, вони як батьки постійно допомагали і коштами і продуктами харчування, після народження дитини, сварки в родині доньки почастішали, дитина дратувала відповідача і з березня 2013 р. вона забрала доньку проживати до себе в с.Копенкувате Новоархангельського району Кіроворадської області, де донька і проживала з онукою до того як дитині виповнилось три роки с того часу вони переїхали до м.Києва, стверджувала, що з березня 2013 р. відповідач жодного разу з дитиною не бачився, не вітав її з днем народження та іншими святами, не дарував жодних подарунків, коли донька відправила відповідачу фотокартку дитини, відповідач був обурений цим вчинком. Зараз дитина проживає в м.Києві, дуже часто хворіє, всі турботи про дитину взяла на себе саме позивач. Свідок [PERSON] вказував суду на те, що є братом позивача, може стверджувати, що коли дитині виповнилось два місяці сестра переїхала з нею до батьків і з цього часу відповідач жодної участі в вихованні дитини не приймає, знає, що коли хрестили дитину то позивач запрошувала відповідача бути присутнім на церемонії, однак він відмовився, знає точно, що відповідач не був жодного разу на днях народження дитини, не відвідував жодних свят в дитячому садочку, не передавав подарунків дитині і жодного разу взагалі не намагався побачити свою доньку. Проаналізувавши встановленні обставини в їх сукупності, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог за наступних підстав. Щодо збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" - установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. За змістом ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідач в своєму відзиві та доповненнях до нього заперечував щодо задоволення заявлених вимог і збільшення розміру аліментів. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З оглянутих судом квитанцій вбачається, що сплачує аліменти на утримання дитини в розмірі який з урахуванням пояснень позивача не в змозі в повному обсязі забезпечити умови для повноцінного розвитку дитини. З огляду на викладене, суд вважає збільшення розміру аліментів на утримання дитини доцільним та таким, що відповідає інтересам неповнолітньої доньки сторін. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, суд вважає доцільним задовольнити заявлені вимоги щодо збільшення розміру аліментів частково, в частині збільшення розміру аліментів до 5000 грн. на місяць. Посилання відповідача про те, що його дохід не дозволяє збільшувати розмір аліменти які з нього стягнуті не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки спосіб життя відповідача, який є працездатним, має освіту, задовільний стан здоров'я спростовують вказані посилання. Щодо позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно приписів ст. 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини, найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Нормою ч. 2 ст. 157 СК України встановлено обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні та право на особисте спілкування з нею. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Приймаючи до уваги висновок Святошинської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення батьківських прав, а також встановлені судом обставини, що свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітніх доньок, суд приходить до висновку про можливість позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] Стаття 166 СК України передбачає такі правові наслідки позбавлення батьківських прав: 1. Особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. 2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення відповідача батьківських прав. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Позивачем надано суд копію договорів про надання правової допомоги, копію акту про прийняття-передачу наданих послуг з правничої допомоги та квитанції про оплату послуг адвоката з яких вбачається, що позивачем понесено витати на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 10600 грн. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи наведене є доцільним стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору за подання позову про позбавлення батьківських прав та витрати на правову допомогу в розмірі 10600 грн. та на користь держави судовий збір за позовом про збільшення розміру аліментів в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial