Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної злочином, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь 5000 грн. в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків , 20 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та 3000 гривень в рахунок відшкодування витрат за надання правової допомоги. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що вироком Ужгородського міськрайонного суду від 08.04.2014 року [PERSON] визнано винною за скоєння злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України, а саме за нанесення їй 25.10.2013 року тілесних ушкожень палицею в область голови, рук, ніг та спини. В межах кримінальної справи вона була визнана потерпілою. Своїми діями відповідач, як зазначає позивачка, завдала їй матеріальних збитків в розмірі 5000 гривень, з яких: 2000 гривень складають вартість речей пошкоджених відповідачем під час нанесення їй тілесних ушкоджень, а саме куртка вартістю 540 гривень, кофта - 350 гривень, світер - 240 гривень, спідниця - 180 гривень та інші речі; 3000 гривень складають витрати на лікування та проїзд до м. Ужгорода . Крім того, як зазначає позивач, діями відповідача їй завдана і моральна шкода, яку вона оцінює в розмірі 20 000 гривень та яку вона зазнала внаслідок злочинних дій відповідачки, що проявилося в перенесенні душевних та моральних страждань внаслідок дій відповідача, перебуває у стресовому стані, що призвело до нервового зриву і необхідності приймати ліки, змушена докладати зусиль для організації свого життя, шукати кошти на проживання та утримання сина -інваліда з дитинства. З посиланням на вищевикладене, а також на норми ст.ст. 1166,1167,1177 ЦК України просить суд позовні вимоги задоволити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснила суду, що розмір завданої моральної шкоди обґрунтовує тим, що відповідачка вигнала з її земельної ділянки тракториста і в неї неорана ділянка ; відповідачка, яка є її сусідкою, крала у неї кури, качки і вона змушена була поставити огорожу з її сторони, а тому на її думку такими діями відповідачки завдана їй моральна шкода. Матеріальні збитки складаються з вартості пошкоджених речей та вартості ліків, необхідних для відновлення здоров'я після злочинних дій відповідачки. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав та мотивів викладених у письмових запереченнях. Зокрема наголосив на тому , що позивачкою надані копії фіскальних чеків , як доказ понесених витрат на ліки на загальну суму 1749,24 гривні, притому чек на суму 493,00 гривні додається як доказ двічі. Крім того, вказав на те, що вироком встановлено, що позивачу нанесені тілесні ушкодження 25.10.2013 року в область стегна, проте фіскальний чек поданий позивачем як доказ витрат на лікування датований 30.09.2013 року на суму 493,00 гривні, тобто майже за місяць раніше до встановленої події. Речові докази в кримінальному провадженні - відсутні, пошкодженим речам оцінка не надавалась. Просив суд відмовити в позові. Заслухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача , вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 25.10.2013 року [PERSON], знаходячись по місцю свого проживання за адресою [ADDRESS], на грунті особистих неприязних відносин, вступила у сварку із своєю сусідкою - [PERSON] у ході якої нанесла останній удари дерев'яною палицею в область стегна, спричинивши потерпілій легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров'я або незначної втрати працездатності, дані обставини доведені вироком Ужгородського міськрайонного суду від 08.04.2014 року і в силу ст. 61 ЦПК України доведення не потребують / а.с. 3/ Судом встановлено, що 08.04.2014 року Ужгородським міськрайонним судом було винесено вирок відносно громадянки [PERSON], яку визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України і призначено їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень, що стверджується вироком Ужгородського міськрайонного суду від 08.04.2014 року по справі №308/2671/14-к, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с.3/. Як вбачається, з вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.04.2014 року [PERSON] свою вину у скоєнні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України при викладених вище обставинах визнала повністю. Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. Статтею 1166 ЦК визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до положень ст.1166 ЦК єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Визначаючи розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд виходить з належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяної шкоди -понесених позивачкою витрат на придбання необхідних медикаментів. Так, позивачем на підтвердження заподіяної шкоди -понесених витрат на придбання необхідних медикаментів , надано суду копії фіскальних чеків, зокрема на суму 172,30 гривень датованим 07.11.2013 року; на суму 182,85 гривень датованим 17.12.2013 року; дві копії фіскальних чеків на суму 493 гривні датовані 30.09.2013 року , які мають ідентичний ПН 191108807019 та копія фіскального чеку на суму 408 , 09 гривень , яка є нечитабельною та неможливо встановити дату придбання ліків. Cуд зобов'язував позивача надати докази , а саме оригінали фіскальних чеків в підтвердження наявності та суми витрат на придбання медикаментів . Позивач вимог суду не виконав. Вищезазначених доказів суду не надав. Як встановлено судом , злочин відносно позивача був вчинений 25.10.2013 року. Проте, позивач надає копії фіскальних чеків , зокрема на суму 493 гривні датовані 30.09.2013 року, тобто до вчинення злочинних дій відносно позивача, а тому між шкодою та протиправним діянням особи, яка її завдала відсутній причинний зв'язок. Суд не вважає належними доказами копії фіскальних чеків наданих позивачем в підтвердження на її думку наявності та суми витрат на придбання медикаментів , а тому не приймає їх до уваги з підстав та мотивів викладених вище. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження наявності та суми витрат в розмірі 3000 гривень на придбання медикаментів позивачем не надано. Аналізуючи докази надані позивачем на підтвердження завданих матеріальних збитків в сумі 2000 гривень , що складають вартість речей пошкоджених відповідачкою при нанесенні тілесних ушкоджень,суд приходить до висновку що такі не підтверджені належними та допустимими доказами. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди»№ 6 від 27.03.1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Аналізуючи докази, у судовому засіданні надані позивачем на підтвердження позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на її користь 5000 грн. в рахунок відшкодування завданих матеріальних збитків суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх вимог, не довела суду , що між вказаними незаконними діями відповідача та нанесенням матеріальної шкоди в сумі 5000 гривень є причинно-наслідковий зв'язок, а тому суд приходить до переконання , що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальних збитків в розмірі 5000 гривень є безпідставними та до задоволення не підлягають. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 20 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності до вимог ст. 23 ЦК України суд визначає розмір моральної шкоди залежно від характеру правопорушення, глибини страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), ступеня вини особи яка завдала моральної шкоди та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із наступними змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з п. 5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Поскільки неправомірними діями відповідача [PERSON] були завдані моральні страждання та психологічні переживання позивачці, і факт спричинення позивачу [PERSON] моральної шкоди знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до переконання , що між вказаними незаконними діями відповідача та нанесенням моральної шкоди є причинно-наслідковий зв'язок, а відтак, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди , суд враховує глибину моральних та душевних страждань позивачки, тривалості цих страждань, їх характер, тяжкість та незворотність змін у її житті ,характеру правопорушення допущеного відповідачем та виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, а саме з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] необхідно стягнути 2000 грн. моральної шкоди, враховуючи принцип розумності та справедливості, яка знайшла своє підтвердження у судовому засіданні, в решті вимог в частині моральної шкоди необхідно відмовити. Згідно норм ст.79 ЦПК України до судових витрат належать зокрема витрати на правову допомогу. За надання правової допомоги адвоката позивач сплатила 3 000,00 грн., на підтвердження чого наданий розрахунок вартості правової допомоги між позивачем [PERSON]. та адвокатом [PERSON] Згідно даного розрахунку , вартість правової допомоги , зокрема в сумі 1200 гривень складає участь представника у судовому засіданні. Розмір витрат пов'язаних з правовою допомогою розраховується у відповідності до положень ЗУ "Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011р. та підтверджується крім квитанції банку про оплату - актом виконаних робіт . Проте, позивачем не надано до суду належних доказів про оплату правової допомоги у відповідності до положень ЗУ "Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" та не надано акту виконаних робіт. Крім того, відповідно до журналу судових засідань, представник позивача не приймав участі у судових засіданнях. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку що, вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу в сумі 3000 гривень до задоволення не підлягають, оскільки позивач в порядку приписів ст.60 ЦПК України не довела суду тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Частиною 3 ст.88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial