Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON], який вказав, що є власником ? частини квартири [ADDRESS], а власником іншої ? частини відповідач по справі. З метою вирішення конфлікту між співвласниками позивач просить визнати за ним порядок володіння та користування спільною частковою власністю на ? частинку вказаної квартири. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що квартира є однокімнатною та вирішити спір є необхідним для того, щоб визначити як співвласникам в майбутньому фактично володіти спільним майном, а саме житловою кімнатою (так як нежитлові приміщення перебувають у спільному користуванні та спору з цього приводу немає) де позивачу в кімнаті поставити ліжко, як заходити у цю кімнату та чи можливо зробити окремий вхід до цієї кімнати саме для позивача. При розгляді справи представник позивача наголошував, що не позивач має наміру вимагати поділ майна в натурі. Адвокат відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що між сторонами спору немає, позивач жодного разу не висловлював претензій до відповідача з приводу користування спільним майном, квартира є річчю неподільною. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивачем додано до позову копію договору дарування на його імя на ? частину 22 в будинку 63/1 по вул.Ак.Заболотного в м.Одесі. Вказана квартира є однокімнатною, загальною площею 43,0 кв.м., житловою 17,2 кв.м. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням суду від 13.06.2016р. За положеннями ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 47 Конституції України, ч. 3 ст. 9 Житлового Кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Як роз'яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року за № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" /зі змінами/, судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. Згідно з п.14 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника /учасників/ цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року за № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" /зі змінами/, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд в праві за заявленим про це позовом встановити порядок користування під уособленими приміщеннями /квартирами, кімнатами/ такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення /кухня, коридор тощо/ можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також між учасниками спільної сумісної власності. Таким чином, оскільки квартира є однокімнатною, виділити в користування сторонам по справі окремі кімнати не має фізичної можливості без її переобладнання (що допускається лише у випадку виділення частки майна в натурі) у звязку з необхідністю встановлення відповідності житлового приміщення вимогам відповідних санітарних і технічних норм та недопущенням з проживанням в одній кімнаті осіб різної статі старших за дев'ять років, крім подружжя, тому в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed