Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 26 липня 2017 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Біловодського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 49. Позов обґрунтовано тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, причинами розпаду сім`ї є різні погляди на життя, непорозуміння один одного, у зв`язку з чим між ними стали виникати сварки, були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Вже минув рік як між ними припинені шлюбні стосунки та вони не мешкають разом. Відповідач залишився мешкати на тимчасово окупованій території України у м. Луганську, а вона виїхала жити до батьків до смт. Біловодськ. Відновлення між ними стосунків неможливе та суперечить їхнім інтересам. Від шлюбу дітей та спільного майна не мають. Просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в позові просить суд розглядати справу без її участі (а.с.2). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою передбачено повідомлення учасників справи про дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов від нього не надходило. Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а також, враховуючи те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності сторін по наявним матеріалам в справі. Суд, дослідивши письмові матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 липня 2017 року у Біловодському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 49. Протягом тривалого часу сторони проживають окремо один від одного, шлюбні стосунки не підтримують і не спілкуються, спільне господарство не ведуть. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Сім`я розпалася остаточно та поновленню не підлягає. Шлюбні відносини між сторонами припинилися. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає однією з основних ознак шлюбу його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права". Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім`єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство й проживають окремо. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, їх сім`я існує формально. Суд вважає, що сім`я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved