Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

Орган опіки та піклування Братської районної державної адміністрації Миколаївської області звернувся до суду з позовом до [PERSON], в інтересах малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що згідно розпорядження голови Новоодеської райдержадміністрації від 11.12.2014 р. № 336-р малолітнього [PERSON] направлено до Миколаївського обласного будинку дитини терміном на 6 місяців на підставі заяви матері [PERSON] в зв'язку із складними життєвими обставинами в сім'ї. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26.02.2016 року малолітній [PERSON] був відібраний у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та переведений на повне державне утримання до Миколаївського будинку дитини. [PERSON] звернулася до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом про повернення їй дитини. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02.12.2016 року їй було повернуто малолітнього сина [PERSON] Відповідно до листа Миколаївського обласного будинку дитини малолітній [PERSON], [INFO], має значне відставання у фізичному і психічному розвитку. Самостійно не ходить. Слабо відповідає на реабілітаційні заходи. Потребує спостереження у невролога, періодичного стаціонарного лікування, подальшої реабілітації, які зможе отримати в сімейному оточенні, при свідомому ставленні матері. При передачі дитини матері лікарі ознайомили [PERSON] з діагнозом дитини та було надано ряд рекомендацій щодо підтримання стану здоров'я дитини. [PERSON] звернулася до Ощадного банку, де виникли труднощі в отриманні коштів, які були накопичені на особовому рахунку дитини через те, що [PERSON] не має реєстрації. В зв'язку з цим, [PERSON] не змогла придбати ліки для свого сина, які йому життєво необхідні, в зв'язку з чим малолітнього [PERSON] було повернуто до Будинку дитини з метою збереження його життя та здоров'я. При такому ставленні матері до матеріального забезпечення дитини, а також враховуючи те, що [PERSON] жодного дня не виховувала сина, залишається ризик для життя та здоров'я дитини при повернення його в сімейне оточення. З 07.03.2017 по 17.03.2017 року малолітній [PERSON] пройшов лікування в неврологічному відділенні Миколаївської обласної лікарні. Разом з дитиною з дозволу адміністрації Будинку дитини знаходилася мати. Із слів медичного персоналу мати до дитини зверталася не нормативною лексикою, кричала в нічний час, в денний час залишала відділення (палила). Юристом Будинку дитини було запропоновано [PERSON] приїздити до закладу, отримувати консультації щодо лікування дитини, спілкуватися з хлопчиком та оцінити всю ситуацію, але мати відмовилась. У квітні-травні 2017 року [PERSON] не цікавилася здоров'ям свого сина, не приїздила, не телефонувала, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала. Зважаючи на це, враховуючи ставлення матері до дитини, позивач вважає, що існує ризик для життя та здоров'я дитини, тому просить суд про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини. Під час судового засідання представник позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі. Пояснила суду, що на даний час проживає в незареєстрованому шлюбі, мають з чоловіком дохід, ведуть підсобне господарство. Спиртними напоями не зловживає, щоб повернути дитину змінила повністю спосіб життя. Дитину періодично провідує, а також цікавиться по телефону про стан здоров'я дитини. Вважає, що може належним чином виховувати дитину. Бажала забрати дитину з Будинку дитини, проте їй відмовили в цьому до вирішення питанні про позбавленні її батьківських прав. Представник третьої особи під час судового засідання вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному об'ємі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно розпорядження голови Новоодеської райдержадміністрації від 11.12.2014 р. № 336-р, малолітнього [PERSON] направлено до Миколаївського обласного будинку дитини терміном на 6 місяців на підставі заяви матері [PERSON] в зв'язку із складними життєвими обставинами в сім'ї (а.с. 8). Розпорядженням голови Новоодеської райдержадміністрації від 02.06.2015 р. № 213-р. термін перебування дитини в закладі було продовжено терміном на 6 місяців, на підставі заяви матері ( а.с. 9). Розпорядженням голови Новоодеської райдержадміністрації від 22.03.2016 р. № 77-р. , малолітнього [PERSON], [INFO], було переведено до Миколаївського обласного будинку дитини на повне державне утримання ( а.с. 10). Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 26 лютого 2016 року, було відібрано від [PERSON] її малолітнього сина - [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав, та вирішено питання про стягнення аліментів з матері на утримання дитини (а.с. 11-12). Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 грудня 2016 року [PERSON] було повернуто її дитину, сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Відповідно до повідомлення Миколаївського обласного Будинку дитини від 07.02.2017 року, малолітній [PERSON] має діагноз: ураження головного мозку (груба затримка психомоторного розвитку, судомний синдром)... Потребує спостереження невролога, періодичного стаціонарного лікування, подальшої реабілітації, яку може отримати в сімейному оточенні при свідомому ставленні матері. Адміністрація вважає, що при такому ставленні матері до дитини, яка не виховувала дитину жодного дня, залишається ризик для життя і здоров'я дитини при поверненні її в сімейне оточення. Тим паче, що проживає мати в селі, де надання першої медичної допомоги не може бути миттєвим. Але об'єктивно оцінити чи готова мати виховувати і лікувати свою дитину не можуть, бо її інтерес дитиною нерегулярний. Матері було юристом закладу запропоновано, приїхати до закладу, отримати консультацію щодо лікування дитини, побути з дитиною та оцінити свою ситуацію, мати відмовилася. на думку закладу, мати має зацікавленість тільки в коштах, які є на особистому рахунку дитини (а.с. 18) Згідно повідомлення Миколаївського обласного Будинку дитини від 20.03.2017 року, [PERSON], [INFO], має діагноз: симптоматична епілепсія, генералізовані приступи. Недорозвиток зорового аналізатора. [PERSON] Затримка мовного розвитку. Лактозна непереносимість. Глютенова ентеропатія. Вторинна кардіопатія. Додаткова хорда лівого шлуночка. Затримка фізичного розвитку, потребує щомісячного лікування (а.с. 17). Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON] від 02.02.2017, 05.04.2015, 12.04.2017 року встановлено, що [PERSON] проживає у будинку в [ADDRESS], який наймає. Будинок складається з 3-х кімнат. Будинок потребує капітального ремонту. На момент обстеження [PERSON] провела побілку 2-х кімнат. В кімнатах є деякі речі домашнього побуту старого вжитку в малій кількості, 2 ліжка, колиска для дитини. Приготування їжа проводиться на плиті, яка опалюється дровами. Для дитини відсутні ванночка, засоби гігієни, достатньої кількості одягу, а також елементарні лікарські засоби. запасу продуктів харчування не було. У кухні санітарний стан потребує покращення. [PERSON] офіційно не працевлаштована, має тимчасові заробітки, підсобного господарства не утримує, город не обробляє. На зауваження реагує агресивно. Належних умов для проживання дитини не має (арк.с. 19, 21-22). Відповідно до довідок Новоолександрівської сільської ради Братського району Миколаївської області, [PERSON], проживає за адресою: [ADDRESS] а в [ADDRESS], на території сільської ради офіційно не працює, заробляє на життя тимчасовими заробітками. Особистого житла та майна не має (а.с. 23-25). У висновку акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї [PERSON], зазначено, що матеріально-побутових умов проживання малолітньої та хворої дитини недостатньо (а.с. 41). Згідно довідки Улянівської сільської ради Братського району Миколаївської області від 29.08.2017 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована але не проживає на території сільської ради (а.с. 51). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Братської райдержадміністрації від 01.06.2017 року, є доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON], [INFO] (а.с. 28-29). Згідно повідомлення Миколаївського обласного Будинку дитини від 02.10.2017 року, з березня 2017 року мати відвідувала свого сина в закладі 26.06.2017 року, 19.07.2017 року, 19.09.2017 року та кожної неділі телефонує до закладу та цікавиться станом здоров'я дитини. Дитина потребує спостереження лікарів, періодичного стаціонарного лікування, подальшої реабілітації, яку може отримати в сімейному оточенні при свідомому ставленні матері (а.с. 56) Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що в даний час [PERSON] мешкає разом зі співмешканцем у його будинку, в будинку зроблений ремонт у двох кімнатах, раніше зловживала спиртними напоями, на даний час не має великого доходу, щоб утримувати дитину. Оскільки дитина має діагноз епілепсія, то мати не зможе якісно надати медичну допомогу. Свідок [PERSON] пояснив суду, що вони з відповідачем перебувають у фактично шлюбних відносинах майже три роки, він кожного місяця надсилає їй кошти у розмірі 3000-4000 грн. Вважає, що вони разом можуть виховувати дитину та надати їй належне утримання та розвиток. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов'язками матері і батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 9 Конвенції проголошує, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За положеннями статті 27 Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей, які не мають сім'ї, і про дітей, які не мають достатніх засобів для існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна особа має право на проживання в сім'ї. Особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом, згідно ч. 3 ст. 4 СК України. Статтею 164 СК України, передбачено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у судовому порядку, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей, або зловживають своїми батьківськими правами, завдають шкідливого впливу дітям своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, та є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому питання про застосування такого заходу впливу до батьків нерозривно пов'язане з питанням захисту прав та інтересів дитини. Пункт 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначає, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява № 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуючи те, що під час судового розгляду судом було встановлено, що мати бажає виховувати дитину, хоча і не в повній мірі, але має для цього матеріально-побутові умови, не здійснювала належного догляду за дитиною в силу життєвих обставин, для збереження прав дитини на виховання батьками, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed