Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

На розгляд суду предявлено вказану заяву, в якій заявник [PERSON] просить встановити факти її проживання з чоловіком [PERSON] однією сім'єю до дня смерті останнього та перебуванні на його утриманні. \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги обґрунтовано наступним. 5 березня 2018 року помер чоловік [PERSON] [PERSON], з яким заявник перебувала в зареєстрованому шлюбі з 8 березня 1998 року. Подружжя постійно проживали за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS]. З вересня 2015 року [PERSON] став на облік як внутрішньо переміщена особа в м. Селидове, хоча фактично проживав разом з заявником у м. Покровськ за місцем тимчасової реєстрації останньої як переселенця з району проведення антитерористичної операції. Подружжя вели спільне господарство, мали єдиний бюджет та разом вирішували важливі життєві питання та побутові потреби. Розмір доходів [PERSON] був вищим за розмір пенсії, отримуваної [PERSON], заявник знаходилась на утриманні чоловіка. Після смерті чоловіка заявник фактично втратила основне джерело засобів до існування. У відповідності зі ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» [PERSON] має право переходу на пенсію з втратою годувальника, в звязку з чим до Управління Пенсійного фонду заявнику необхідно подати документи про проживання однією сімєю та перебування на утримання померлого чоловіка. За захистом оспорюваних прав [PERSON] звернулася до суду. Заявник [PERSON] у судове засідання не зявилася, суду адресовано заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримано, зазначено, що оспорювані права підлягають захисту в порядку п. 5 ч. 2 ст. 293, п. 2 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України. Заінтересованою особою Покровським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області суду адресовано відзив на заяву [PERSON], зі змісту якого вбачається відсутність заперечень по суту заявлених вимог, при цьому зазначено щодо прийняття рішення по справі на розсуд суд. Представник заінтересованої особи [PERSON] (діюча на підставі довіреності) в порядку ч. 3 ст. 294, ч. 3 ст. 211 ЦПК України заявила клопотання про проведення судового розгляду в її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, належно зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, - приходить до наступних висновків Матеріалами справи встановлено такі факти та правовідносини. Заявник [PERSON], [INFO], уродженка м. Вігуги Іванівської області, громадянка України, зареєстрованим місцем проживання є адреса: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 5). З 13.06.2018 року заявник [PERSON] стала на облік як особа, що переміщена з тимчасово окупованої території України та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № [NUMBER], виданою управлінням соціального захисту населення Покровської міської ради Донецької області (а.с. 9) Заявник [PERSON] з 02.03.1998 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (підтверджено свідоцтвом про одруження а.с. 7). [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, зареєстрованим місцем проживання є адреса: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта - а.с. 6). З 21.09.2015 року [PERSON] став на облік як особа, що переміщена з тимчасово окупованої території України за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № [NUMBER], виданою управлінням соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області (а.с. 10). 5 березня 2018 року [PERSON] помер (підтверджено свідоцтвом про смерть серія ІІ-НО № 047739). Зі змісту розглядуваної заяви [PERSON] вбачається, що єдиним суттєвим джерелом існування сім'ї становила пенсія [PERSON], оскільки заявник отримувала пенсію яка в декілька разів меншою за пенсію чоловіка. Заявник звернулася до Покровського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з приводу оформлення пенсії у зв'язку з втратою годувальника. Посадовими особами ПФ надано розяснення про те, що заявник має підтвердити факт знаходження на час смерті чоловіка на його утриманні та що з його смертю втратила матеріальну допомогу, яка була постійним та основним джерелом засобів до існування. Факти, що мають юридичне значення заявник просить встановити в судовому порядку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до листа Верховного суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов'язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце. Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] постійно проживали в [INFO]. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до населених пунктів де проводилася\~антитерористична операція належить м. Макіївка Донецької області. Дані заявника [PERSON] та за життя її чоловіка [PERSON] внесені Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, адреси тимчасової реєстрації подружжя є різними. Так, адресою фактичного місця проживання заявника [PERSON] з 13.06.2018 року є [ADDRESS] (а.с. 9); адресою фактичного мця проживання [PERSON] з 21.09.2015 року є [ADDRESS] (а.с. 10). Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об'єднують та витрачають кошти. В розумінні вказаного, судом встановлено, що не зважаючи на різні адреси тимчасової реєстрації на підконтрольній території, заявник [PERSON] постійно проживала разом з чоловіком [PERSON], сімя мала єдиний бюджет, подружжя піклувались один про одного. Інші відомості, які могли спростувати такі доводи заявника, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини розглядуваної заяви, - судом не встановлено. Таким чином, судом, з дотриманням положення статті 89 ЦПК України, оцінено докази по справі та прийнято висновок про доведеність спільного проживання заявника [PERSON] однією сімєю з чоловіком [PERSON] до дня смерті останнього. Встановлення факту такого постійно проживання має для заявника юридичне значення, та є необхідним для оформлення пенсії в звязку з втратою годувальника, отримання доходу для належного існування. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону - незалежно від тривалості страхового стажу. Частиною 2 цієї статті визначено хто відноситься до непрацездатних членів сімї, у тому числі і чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Частина 3 статті визначає, що до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. Судом встановлено, що заявник [PERSON] перебуває на обліку в Покровському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, отримує пенсію за віком в розмірі 1867,22 гривень щомісячно (підтверджено довідкою № 1993 від 22.11.2018 р. а.с. 11). Згідно листа Селидовського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 367/07 від 04.04.2019 року (на запит суду) [PERSON] перебував на обліку в Селидовському обєднаному управління Пенсійного фонду України Донецької області та отримував пенсію за віком; відповідно до даних ІКІС ПФУ підсистеми призначення та виплати пенсії, пенсію призначено з 20.05.1986 року; місячний розмір пенсії у вересні 2017 року дорівнює 4364,83 гривень, з жовтня 2017 року по лютий 2018 року 7840,67 гривень; розмір недоотриманої пенсії складає 73025,00 гривень (а.с. 32). З вказаного вбачається, що розмір пенсії [PERSON] був значно більшим ніж отримувані заявником пенсійні виплати. Зі змісту розглядуваної заяви вбачається, що [PERSON] мали з чоловіком спільний бюджет, пенсію останній завжди віддавав заявнику (дружині), грошові кошти подружжя витрачали на оплату комунальних платежів, придбання продуктів харчування, одягу, ліків, інше. Пунктом 8 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам дано роз'яснення, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. За переконанням суду факт перебування [PERSON] на утриманні свого чоловіка підтверджено. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 Конвенції кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Отже, суд, в сукупності письмових документальних матеріалів, наданих заявником [PERSON] на підтвердження заявлених вимог про встановлення фактів проживання однією сімєю та перебування на утриманні, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності, - вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню. Приймаючи такий висновок, суд наголошує, що встановлення фактів проживання однією сімєю, факту перебування на утриманні, - не породжує наступного спору про право, рішення не встановлює відносин зобовязального характера між [PERSON] та Покровським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області (учасниками справи) щодо гарантування пенсійного забезпечення. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 23 ЦК України, ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 4, 13, 18, 293, 315, 316, 352, 354 ЦПК України суд, -

Outcome: approved