Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд, стягнути з відповідачів - спадкоємців померлого [PERSON] , який помер [INFO] , на її користь борг у сумі 178439,24грн. шляхом здійснення відповідачами одноразового платежу, а в разі відмови відповідачів від здійснення одноразового платежу для погашення боргу - накласти стягнення на 1/3 частку в квартирі [ADDRESS] . Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26.05.2016року у справі №643/8571/15ц задоволено її позовні вимоги до [PERSON] про стягнення боргу. На виконання зазначеного судового рішення, 28.07.2016року Московським районним судом м.Харкова був виданий виконавчий лист про стягнення з боржника на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 144 500,00грн., три відсотки річних в сумі 32172, 50грн., судовий збір в сумі 1766,74грн. Московським районним відділом державної виконавчої служби м. Харків ГТУЮ 14.09.2016року було відкрито виконавче провадження №52215597 з виконання вказаного рішення. [INFO] боржник помер. 11.09.2019року ВП №52215597 було закінчено в зв`язку зі смертю боржника. Рішення Московського районного суду м.Харкова від 26.05.2015року боржником не виконане. 25.10.2019року вона подала до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори претензію кредитора до спадкоємців [PERSON] , та було заведено спадкову справу №1139/2019. Спадкодавцю належить на праві особистої власності 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Між нею та відповідачами відсутня домовленість про встановлення іншого порядку задоволення її вимог аніж це передбачено ст.1282 ЦК України, тому спадкоємці боржника зобов`язані задовольнити вимоги шляхом одноразового платежу, а в разі відмови суд має накласти стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2020року відкрито провадження по справі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.02.2020року, заборонено вчиняти дії по відчуженню частки квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на час його смерті. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.03.2020року, заборонено спадкоємцям [PERSON] відчужувати 1/3 частку квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на час його смерті. Розпорядженням №01-08/377 від 28.07.2020 року призначено повторний автоматичний розподіл справ судді Московського районного суду м.Харкова Короткого І.П. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2020 року справу розподілено судді Довготько Т.М. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.08.2020року справу прийнято до провадження та призначено до підготовчого засідання. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04.11.2020 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить судове засідання провести у її відсутність, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26.05.2016року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 144 500,00грн., три відсотки річних в сумі 32 172,50грн., судовий збір у сумі 1766, 74грн. Рішення набрало законної сили 05.07.2016року. На підставі вищевказаного рішення, Московським районним судом м. Харкова 28.07.2016року було видано виконавчий лист. Як вбачається з Інформації про виконавче провадження від 01.02.2020року, Московським ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області 14.09.2016року було відкрито виконавче провадження №52215597 за виконавчим листом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 144 500,00грн., три відсотки річних в сумі 32 172,50грн., судовий збір у сумі 1766, 74грн.. а всього 178 439,24грн. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 14.11.2017року, було визначено, що [PERSON] , [INFO] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії Свідоцтва про смерть, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Відповідно до Інформації про виконавче провадження від 01.02.2020року, Московським ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області 11.09.2019року виконавче провадження №52215597 було закінчено на підставі п.3 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника. Як вбачається із копії спадкової справи №1139/2019, заведеної П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою після смерті [INFO] [PERSON] , який мешкав у [ADDRESS] , після його смерті [INFO] було подано претензію кредитора [PERSON] . 27.01.2010року було подано заяву від імені дочки померлого [PERSON] про прийняття спадщини. 27.01.2020року було подано заяву від імені дружини померлого [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь дочки [PERSON] . Інших заяв від спадкоємців про прийняття або про відмову від спадщини не надходило, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відповідно до Інформаційних довідок з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 27.01.2020року та 09.11.2020року, станом на 31.07.2019року разом із померлим [PERSON] за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Крім того, за клопотанням позивача, судом були досліджені матеріали цивільних справ №643/2244/20 та 643/1620/20 за заявами [PERSON] про забезпечення доказів до подання позовної заяви. За нормами ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу, суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, як було встановлено судом, рішенням Московського районного суду м.Харкова від 26.05.2016року вже було стягнуто зі спадкодавця на користь [PERSON] заборгованість за договором позики. Так, положеннями статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Положеннями частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 1404-VIII та пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII). Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції № 512/5 виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення. Положеннями частини 5 статті 15 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Відповідно до пунктів 12, 13 розділу ІІ Інструкції № 512/5 у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду. Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом. За змістом пункту 5 частини 1 статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у тому числі, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону. Згідно з пунктом 3 частини 1, частини 2 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. В той же час, закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення. Правовий аналіз наведених нормативних положень дає підстави для висновку, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій. Таким чином, отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту 3 частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України від 01.07.2010 № 2398-VI "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину. Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження. Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання зобов`язань такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Наведений правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2020 у справі № 916/617/17. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що вчинення державним виконавцем зазначених дій відповідатиме конституційному принципу верховенства права та матиме наслідком ефективного впровадження системи виконання судових рішень, яка забезпечить реальне виконання судового рішення, з огляду на те, що положення статей 55, 442 ЦПК України передбачають здійснення процесуального правонаступництва на будь-якій стадії судового провадження, включаючи стадію примусового виконання рішення суду. Як вбачається із копії претензії кредитора [PERSON] , остання зазначає, що про смерть боржника [PERSON] їй стало відомо в серпні 2019 року, отже з цього моменту [PERSON] як стягувач мала право та можливість повідомити державному виконавцю про вищенаведені обставини, а сам державний виконавець був зобов`язаний зупинити виконавче провадження на підставі ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження». Після цього, державний виконавець або стягувач мали право на звернення до суду із заявою про заміну боржника його правонаступником. Проте, як встановлено судом, ані стягувач, ані державний виконавець не скористались своїм правом на заміну боржника померлого [PERSON] на його спадкоємців. Позивач мала реалізувати своє право на повернення боргу саме в порядку виконання рішень, передбаченого ЗУ «Про виконавче провадження», шляхом звернення із заявою про заміну боржника з [PERSON] , який помер на його спадкоємців у виконавчому провадженні, а не в порядку повторного стягнення цих коштів із спадкоємців, а відтак позивач обрав невірний спосіб захисту. Крім того, суд звертає увагу позивача на те, що Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із частиною першою статті 41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Отже, відповідна заміна сторони виконавчого провадження правонаступником може бути здійснена лише у разі скасування постанови виконавця про закінчення такого виконавчого провадження. Як вже було зазначено судом, у разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні. Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , а тому відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed