Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що відповідачі є батьками її неповнолітніх внуків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2010 року внуки проживають з бабусею [PERSON] , яка за ними доглядає і займається їхнім вихованням практично з їхнього народження, в результаті чого вони називають бабусю «мамою», а дідуся «папою» і про своїх біологічних батьків нічого чути не хочуть. Внуки перебувають на повному утриманні позивача, так як батьки проживають окремо близько десяти років, не цікавляться їхнім життям, не приймають участі у їх вихованні, не відвідують, не телефонують, не листуються, не надають матеріального забезпечення, ухиляються від виконання батьківських обов?язків та ведуть аморальний спосіб життя. Останній раз відповідачі відвідували своїх дітей шість років тому, всі спроби умовити їх залишитися з дітьми та розпочати нове життя разом з ними були безрезультатними. Виконавчим комітетом Жашківської міської ради було проведено обстеження житлово-побутових умов сім?ї, де проживають неповнолітні діти, під час якої встановлено, що в дітей є все необхідне для повноцінного розвитку. Відповідно до ст.258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. З 2010 року позивач доглядає внуків і фактично виконує функції опікуна, має позитивну характеристику та задовільний стан здоров?я, тому може бути їхнім опікуном. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як свідоме нехтування відповідачами своїми обов?язками по вихованню дітей, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачів до своїх обов?язків та ухилення від їх виконання. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, вказані вище дії відповідачів є підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно їхніх неповнолітніх дітей, а тому позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , призначення позивача їхнім опікуном та визначення місця проживання неповнолітніх дітей з позивачем. 11 травня 2021 року на підставі ухвали Жашківського районного суду Черкаської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. При цьому подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - органу опіки та піклування служби у справах дітей Жашківської міської ради Бондарчук І.В. - у судове засідання не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її присутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно частин 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, виходячи з наступного. Установлені обставини. [PERSON] та [PERSON] являються батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тетерівською сільською радою Жашківського району Черкаській області, та [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №10, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Тетерівської сільської ради Жашківського району Черкаській області. З довідки про склад сім`ї №96 від 09.02.2021р. вбачається, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають в сім?ї своєї баби [PERSON] , [INFO] . У відповідності до акту обстеження житлово-побутових умов №3 від 09.02.2021р., сім?я [PERSON] , в якій проживають неповнолітні внуки [PERSON] та [PERSON] , має задовільні житлово-побутові умови проживання, які відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. Діти забезпечені всім необхідним для нормального розвитку та виховання. З характеристики виконавчого комітету Жашківської міської ради Черкаської області вбачається, що [PERSON] характеризується позитивно, є відповідальною особою, вміє працювати. В даний час ніде не працює, ростить і виховує двох онуків. З довідки від 11.08.2021р., виданої КНП «Центр первинної медоко-санітарної допомоги Жашківської міської ради», установлено, що [PERSON] оглянута сімейним лікарем 11.02.2021р. і на момент огляду здорова та може здійснювати догляд за дітьми. З характеристик учнів 5 та 8 класів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що останні гарно навчаються, відкриті до спілкування, підтримують дружні стосунки з однокласниками, проживають з дідусем та бабусею, батьки проживають окремо, вихованням та навчанням дітей не займаються. Згідно довідки Тетерівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів Жашківської міської ради, [PERSON] протягом тривалого часу опікується внуками [PERSON] та [PERSON] . Постійно цікавиться навчальними досягненнями своїх внуків, займається їх вихованням, купує шкільне приладдя, одяг, взуття, відвідує загальношкільні батьківські збори, виховні заходи, де брали участь її внуки. Внуки відвідують навчальний заклад систематично. На даний час проживають з бабусею. У висновку від 23.06.2021р. №467/01-26 орган опіки та піклування служби у справах дітей Жашківської міської ради з метою соціального захисту дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та призначити опікуном [PERSON] , [INFO] . Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, які не стосуються предмета доказування. Ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положенням ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст.89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Згідно із ч.ч.1, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] дійсно не виконують свої батьківські обов`язки, передбачені ст.150 СК України, не надають матеріальну допомогу своїм дітям, не приймають участі у їх вихованні, не дбають про їхній духовний і моральний розвиток, не відвідують їх, взагалі не цікавляться їхнім життям, тому суд погоджується з висновком органу опіки і піклування та вважає, що [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. У відповідності до положення ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. У відповідності до ч.1 ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Положенням ч.2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Що стосується встановлення опіки, призначення опікуна та визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд дійшов наступного висновку. У відповідності ч.2 ст.63 ЦПК України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що малолітня чи неповнолітня особа, позбавлена батьківського піклування, не має законного представника, суд ухвалою встановлює над нею відповідно опіку чи піклування за поданням органу опіки та піклування, призначає опікуна або піклувальника та залучає їх до участі у справі як законних представників. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них (ч.3 ст.161 СК України). Статтею 243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Частинами 1,2 стаття 161 СК України визначено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). При визначенні місця проживання дитини необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своїми батьками, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед слід виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв?язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved