Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.01.2018 року звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з вищезгаданим позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина дочки [PERSON] [INFO]; збільшити розмір аліментів - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку /доходу/ відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області від 29.01.2018 року позовну заяву передано до Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з відповідачем [PERSON] з 07.10.2006 року перебувала у шлюбі, від якого мають дочку [PERSON] [INFO]. Шлюб розірвано за рішенням суду від 15.10.2015 року. Також, в судовому порядку вирішено питання стягнення аліментів. Дитина з жовтня 2015 року мешкає разом із нею у будинку її батьків, куди вона була змушена переїхати через агресивну поведінку відповідача, постійні погрози та спроби суїциду. Батько долею дитини не цікавиться, не відвідує дитину, не телефонує, батьківські обов'язки не виконує, тому вона звернулася до суду з цим позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованою в установленому порядку адресою, судова повістка повернулася до суду у зв'язку з закінченням терміну зберігання. Відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходили. Представник третьої особи - органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Казанківської райдержадміністрації в судовому засіданні присутнім не був, начальником служби подано заяву про розгляд справи за її відсутності представника третьої особи /а.с.34/ та надано висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав /а.с.13,14/. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або без повідомлення причин, який не подав відзив, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені ( ч.5 ст.82 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували з 07.10.2006 року в шлюбі , який розірвано рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.10.2015 року (а.с.8). Після розірвання шлюбу [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Рішення не оскаржено, набрало законної сили 27.10.2015 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON] [INFO] (а.с.7), яка мешкає разом із позивачем за адресою: смт Казанка Миколаївської області, [ADDRESS] що вбачається з довідки Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області №12903-05/01 від 09.01.2018 року /а.с.16,17/. На утримання дочки відповідач сплачує аліменти за рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2015 року в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку( доходу) , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.08.2015 року до досягнення дитиною повноліття /а.с.9,10/. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 03.11.2015 року. Виконавче провадження №55169639 щодо стягнення аліментів на утримання дитини відкрито 16.11.2017 року /а.с.11/. Станом на 01.03.2018 року заборгованість по аліментам складає 40660,92 грн. за відомостями Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управлення юстиції у Дніпропетровській області /а.с.35/. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частинами 7,8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитина [PERSON] мешкає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: смт Казанка Миколаївської області, [ADDRESS] відповідно акту підтвердження на предмет фактичного проживання від 09.01.2018 року /а.с.17/, навчається у КЗОШ І-ІІІ ст. № 4 Казанківської районної ради Миколаївської області, має позитивну характеристику, хороший фізичний та розумовий розвиток, високий рівень навчальних досягнень /а.с.19/. Згідно з актом обстеження умов проживання від 05.12.2017 р., складеним службою у справах дітей райдержадміністрації Казанківської райради, умови проживання дитини добрі, дитина забезпечена необхідними речами побуту, одягом та харчуванням. Статок сім'ї достатній для забезпечення потреб дитини /а.с.12/. Позивач [PERSON] працює у Казанківському РЦЗ, має позитивну характеристику /а.с.20/. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає: не відвідує дитину в школі , не забирає після уроків, не бере участі у повсякденному житті та вихованні дитини, не відвідував батьківські збори, лекторії, круглі столи, не спілкується з класним керівником (а.с.18), що вбачається з довідки КЗОШ І-ІІІ ст. № 4 Казанківської районної ради Миколаївської області. Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Як роз'яснив Верховний Суд України в узагальненні «Практика розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції та обґрунтувань. Також згідно із ч.4 ст.19 СК обов'язковою є участь у справі органу опіки та піклування. Суду слід витребувати від цього органу письмовий висновок відповідно до ч.5 ст.19 СК, а також може допитати представника цього органу в судовому засіданні. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Служби у справах дітей Казанківської райдержадміністрації про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав прийшов до висновку, щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні дочки [PERSON], оскільки батько не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться долею дитини, її здоров'ям, інтересами, успіхами у навчально-виховному закладі, не відвідує дитину в начальному закладі, не забирає після уроків, не приймає участі у повсякденному житті та вихованні дитини, не відвідує батьківські збори, не спілкується з класним керівником (а.с.13,14). Проте, згідно з ч.6. ст.19 СК суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, суд вважає недостатньо обґрунтованим висновок Служби у справах дітей Казанківської райдержадміністрації, оскільки не зазначено чи викликався відповідач [PERSON] для дачі особистих пояснень з приводу ситуації що склалася. Висновок ґрунтується на тому, що відповідач не відвідує школу, не забирає після уроків тощо, але не враховано, що відповідач мешкає в іншому місті, тому не має такої можливості. Щодо великої заборгованості по аліментам, слід звернути увагу, що рішення про стягнення аліментів набрало законної сили 03.11.2015 року, а виконавче провадження за заявою позивача відкрито 16.11.2017 року, тобто через два роки. Таким чином, враховуючи, що днем, з якого починається стягнення аліментів є 12.08.2015 року, станом на 01.03.2018 року може утворитися заборгованість в сумі 40660,92 грн. ( через три місяці після відкриття виконавчого провадження). Відомості щодо повідомлення відповідача про відкрите виконавче провадження відсутні. Також, суд не бере до уваги висновок за результатами перевірки ЄГ №1732 від 23.10.2015 року щодо наміру відповідача вчинити суїцид /а.с.15/, оскільки зазначений випадок мав місце два роки тому, обставини даної події суду не відомі, що не дає можливості дійти об'єктивного висновку. Крім того, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем не доведено обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, тому суд не знаходить підстав для задоволення вимоги про позбавлення батьківських прав. Щодо зміни розміру стягнення аліментів на утримання дитини суд виходить з наступного. Так, рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2015 року з відповідача на користь позивача на утримання дитини стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку( доходу) , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12.08.2015 року до досягнення дитиною повноліття /а.с.9,10/. Рішення не оскаржено, набрало законної сили 03.11.2015 року. Позивач в позовній заяві просить змінити розмір аліментів, стягнувши аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку( доходу) , але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Так, в абзац другий частини другої статті 182 із змінами, внесено зміни згідно із Законом № 2475-VIII від 03.07.2018 - мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз'яснено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Отже, судом вирішено питання стягнення аліментів на дитину, зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину, не є підставою для ухвалення нового рішення, тому суд відмовляє у задоволенні позову щодо стягнення аліментів на утримання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed