Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби, Прокуратури Тернопільської області, [PERSON] Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, в розмірі 201\~273,14 гривень. Обґрунтовував позов тим, що 30.03.2011р. слідчим СУ УМВС України в Тернопільській області йому було предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 229 КК України. Одночасно в межах даної кримінальної справи відносно позивача слідчим було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та накладено арешт на все його майно.30.03.2011р. старшим слідчим СУ УМВС України в Тернопільській області, лейтенантом міліції, [PERSON] винесена постанова про притягнення його як обвинуваченого, у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 229 КК України. 22.12.2011 року вироком Шумського районного суду його визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 229 КК України та призначено покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією та вилученням фальсифікованої продукції. На підставі ст.75 КК України звільнено [PERSON] від призначеного покарання з випробувальним строком на 1 рік 6 місяців. Стягнуто на користь цивільних позивачів завдані матеріальні збитки. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 14.03.2012 року вирок Шумського районного суду від 22.12.2011 року скасовано, справу повернуто на новий судовий розгляд. 15.04.2014 року вироком Кременецького районного суду його визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.229 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу 22 100 грн. з конфіскацією та знищенням вилученої продукції. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 23.07.2014року вирок Кременецького районного суду від 15.04.2014 року скасовано, справу скеровано прокурору Шумського районну для організації додаткового розслідування. Постановою старшого слідчого СВ Шумського ВП ГУНП в Тернопільській області майором поліції [PERSON] винесена постанова від 25.06.2016 року про закриття кримінального провадження. Таким чином враховуючи те, що він перебував під слідством та судом з 30 березня 2011 року по 25 червня 2016 року (62 місяці і 27 днів), розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на момент подачі позову, не може бути меншим 100\~636,57 гривень. Зважаючи на кількість, характер та тривалість порушень прав позивача, глибину його душевних страждань, приниження честі, гідності та ділової репутації, зусилля та час, які були потрачені та ще необхідні для відновлення попереднього стану, вважає, що розумним та справедливим еквівалентом моральної шкоди є компенсація з розрахунку двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць його незаконного перебування під слідством та судом, що становить 201\~273,14 гривень. В подальшому позивач збільшив розмір позовних вимог з підстав збільшення відповідно до закону розміру мінімальної заробітної плати, який з 01 січня 2017 року становить 3200 гривень. Тому, виходячи з двох розмірів мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, просив стягнути в його користь 402\~546,22 гривень моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, зіславшись на мотиви, які викладені в позовній заяві та в заяві про збільшення розміру позовних вимог. Просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 402\~546,22 гривень моральної шкоди та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 14\~400 гривень. Представник відповідача Державної казначейської служби України, [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив та подав суду письмове заперечення на позов в якому зазначено, що Державна казначейська служба України прав позивача не порушувала, а тому відсутні підстави для стягнення з неї коштів. Крім того вважає суму моральної шкоди заявлену позивачем до стягнення необґрунтованою, оскільки розмір моральної шкоди повинен розраховуватися виходячи з прожиткового мінімуму, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повній мірі. Представник відповідача [PERSON] Тернопільської області [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила та підтримала письмові заперечення на позов та суду пояснила, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди. Вважає, що такої шкоди позивачу не заподіяно. Щодо нього обирався найменш суворий запобіжний захід і його обрання відповідало вимогам кримінально-процесуального законодавства. Доводи позивача про заподіяння йому душевних страждань є перебільшеними. В ході розслідування кримінальної справи позивач користувався правовою допомогою, тому знав, що злочини, у вчиненні яких він обвинувачувався, є злочинами невеликої тяжкості, знав, яке покарання передбачене санкціями ч. ч. 1, 2 ст. 229 КК України, знав про можливість його звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності. Представник відповідачів [PERSON] Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. Підтримав письмові заперечення на позов в яких зазначив, що позивач повинен був дотриматись визначеного ним механізму відшкодування шкоди, відповідно до якого орган досудового розслідування при зверненні громадянина із відповідною заявою в місячний строк повинен винести постанову із зазначенням розміру шкоди, яку у разі незгоди громадянина він може оскаржити в судовому порядку. [PERSON] не звертався до органу досудового розслідування про відшкодування шкоди, завданої громадянинові, а передчасно звернувся в суд із зазначеним позовом. Крім того вважає необгрунтованими є доводи позивача про те, що розмір шкоди повинен обчислюватись виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент ухвалення рішення. Відповідно до закону слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, який був встановлений законом станом на кожен місяць перебування особи під слідством чи судом. \~\~\~\~Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав: Відповідно до постанови про притягнення як обвинуваченого від 30 березня 2011 року, винесеної старшим слідчим СУ УМВС України в Тернопільській області Серединською І.А. у кримінальній справі №1162446, [PERSON] притягнуто як обвинуваченого та предявлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 229 КК України. Постановою від 30 березня 2011 року щодо [PERSON] застосовано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. Згідно з постановою слідчого від 23 травня 2011 року, з метою забезпечення цивільного позову у кримінальній справі, накладено арешт на належний [PERSON] транспортний засіб PEUGEOT EXPERT FGR 2.0HDI, 2004 року випуску. Вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2011 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 229 КК України та призначено покарання вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією та вилученням фальсифікованої продукції. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік 6 місяців. На підставі п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України на [PERSON] покладено обов'язок не виїжджати за межі України на постійне місце проживання та періодично з'являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. Стягнуто з [PERSON] на користь компанії "Барєр" 17180,50 гривень завданих збитків, на користь компанії «Дюпон» 85774,93 грн. завданих збитків, на користь ТОВ «Агро Ланівці» 13110 грн. завданих матеріальних збитків. Стягнуто з [PERSON] на користь НДЕКЦ при УМВС України в Тернопільській області 6875,86 гривень за проведення експертиз. Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено без змін. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 14 березня 2012 року вирок Шумського районного суду від 22 грудня 2011 року скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд Шумському районному суду в іншому складі суду. Запобіжний захід засудженому [PERSON] залишено попередній підписку про невиїзд. Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 червня 2013 року кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 229 КК України направлено прокурору Шумського району Тернопільської області для організації проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу [PERSON] залишено попередню підписку про невиїзд. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 07 серпня 2013 року зазначену постанову скасовано, кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 229 КК України направлено на новий розгляд. Вироком Кременецького районного суду від 15 квітня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.229 КК України, призначено покарання у вигляді штрафу 22 100 грн. з конфіскацією та знищенням вилученої продукції. Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 23 липня 2014 року вирок Кременецького районного суду від 15 квітня 2014 року скасовано, справу скеровано прокурору Шумського районну для організації додаткового розслідування. Постановою старшого слідчого СВ Шумського ВП ГУНП в Тернопільській області майором поліції [PERSON] винесена постанова від 25 червня 2016 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12014210000000198 від 20.08.2014 року за ч.2 ст. 229 КК України за матеріалами кримінальної справи №1162446 про обвинувачення [PERSON] Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 13 квітня 2012 року № 4652-VI) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Як передбачено п. 1 ст. 2 вказаного Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. В п. 5 ст. 3 цього Закону йдеться про те, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, і моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина 6 статті 4 вказаного Закону). У положеннях ч. ч. 2, 3 ст. 13 цього Закону зазначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Також, у п. 2 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, йдеться про те, що вищевказаний Закон встановлює випадки, умови та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, поновлення порушених у зв'язку з цим трудових, службових, пенсійних, житлових, інших особистих і майнових прав, а також визначає органи, на які покладається вчинення дій по забезпеченню відшкодування шкоди, завданої громадянинові, та пов'язані з цим обов'язки зазначених органів. Виходячи з вимог п. 17 вказаного вище Положення, передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Крім того, як розяснив з цього приводу Пленум Верховного Суду України у п. 14 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди у зазначених випадках та її розмір вирішується за заявою громадянина ухвалою суду першої інстанції, який розглядав кримінальну справу або якому вона мала бути підсудна. Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Також у п. 9 цієї Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром зарплати, то суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної зарплати, що діє на час розгляду справи. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-2203цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Виходячи з аналізу вищенаведеного законодавства стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та суду, з розяснень щодо застосування цього законодавства, враховуючи обставини справи, беручи до уваги, що [PERSON] притягнуто як обвинуваченого у кримінальній справі 30 березня 2011 року, розгляд кримінальної справи тривав аж до 2016 року, обвинувальні вироки суду щодо нього неодноразово скасовувались, 25 червня 2016 року закрито кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12014210000000198 від 20.08.2014 року за ч.2 ст. 229 КК України за матеріалами кримінальної справи №1162446 про обвинувачення [PERSON], суд приходить до переконання що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Зокрема, він перебував під слідством та судом протягом 62 місяці 27 днів, у результаті незаконних дій органів слідства, прокуратури і суду переніс душевні страждання, зазнав моральних втрат, був позбавлений можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд вважає безпідставними доводи відповідачів про те, що [PERSON] не надав доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди, оскільки така шкода є очевидною. Позивач безпідставно протягом майже 5 років перебував під слідством і судом, що не могло не вплинути на його душевний стан і спосіб життя.\~ Також необґрунтованими є доводи про те, що відсутні докази незаконного засудження, незаконного арешту, інших процесуальних дій, що обмежують права позивача, оскільки неодноразово були постановлені обвинувальні вироки відносно [PERSON], за якими йому було предявлено обвинувачення, здійснювалося досудове слідство та судовий розгляд, які в подальшому були скасовані. Відповідно до статті 8 Закону України від 21 грудня 2016 року "Про Державний бюджет України на 2017 рік" установлено з 1 січня 2017 року мінімальну заробітну плату на рівні 3 200 грн. (19,34 грн. за годину). З урахуванням обставин справи, виходячи з обсягу душевних страждань позивача, характеру немайнових втрат, яких він зазнав, наявності вимушених змін у його життєвих стосунках, виходячи з засад виваженості, розумності, справедливості, враховуючи положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд приходить до переконання, що достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Оскільки [PERSON] перебував під слідством та судом з 30.03.2011 року по 25.06.2016, тобто 62 повних місяці та 27 днів то розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 202\~577,44 гривень ((3200 грн. х 62 місяці = 198 400 грн.) + (27 днів або 216 робочих годин х 19.34 грн. = 4177,44)) Враховуючи викладене, позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення цієї суми коштів за рахунок державного бюджету відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. В силу вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» в редакції, яка діяла до 01 січня 2017 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З урахуванням змін, внесених згідно з Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, з 01 січня 2017 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік» мінімальна заробітна плата в місячному розмірі становить з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1600 гривень. Відтак, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах за годину роботи адвоката, починаючи з 01 травня 2016 року, не може перевищувати 580 гривень, з 01 грудня 2016 року 640 гривень. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць встановлено з 1 січня 2017 року в розмірі 1600 гривень. Тобто, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах за годину роботи адвоката, починаючи з 01 січня 2017 року, не може перевищувати 640 гривень. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу адвоката надано договір № 6 про надання правової допомоги від 06 червня 2016 року, укладений між [PERSON] та адвокатом [PERSON], акт приймання-передачі наданих послуг від 13 грудня 2016 року, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу до акту приймання-передачі наданих послуг від 13.12.2016 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера № 13 від 13.12.2016 року про оплату послуг адвоката у сумі 14000 гривень. З матеріалів справи вбачається, що в ході судового розгляду справи загальна тривалість часу за участю адвоката [PERSON] у період з 11 січня 2017 року по 04 квітня 2017 року не перевищує 60 хв. Витрати на правову допомогу, граничний розмір яких визначено законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). З розрахунку витрат на правову допомогу та акту приймання-передачі наданих послуг слідує, що вартість виконаної адвокатом роботи становить 14000 гривень, що включає: консультацію щодо характеру спірних правовідносин (1 година); вивчення та аналіз матеріалів справи, законодавства та судової практики (9 годин); збір та систематизацію доказів у справі (24 години); підготовку та написання позовної заяви та оформлення копій документів (14 годин). Виходячи з характеру позовних вимог, обсягу зібраних доказів, враховуючи складність справи, суд вважає обґрунтованими витрати на правову допомогу поза межами судового засідання в обсязі 3 годин роботи адвоката за період з червня по грудень 2016 року, що становить 1860 гривень ( 1 год. - 580, 00 грн. та 2 год. по 640,00 грн. ), та його роботу в ході судового розгляду загальною тривалістю близько 60 хвилин у період з 11 січня 2017 року по 04 квітня 2017 року в розмірі 640 гривень. Таким чином, загальна сума фактично понесених, документально підтверджених і обґрунтованих витрат на правову допомогу становить 2500 гривень. Решту суми понесених позивачем витрат на правову допомогу суд вважає необґрунтованою, такою, що перевищує граничний розмір, визначений законом, а тому вона до відшкодування не підлягає. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 23, 1176 Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,

Outcome: partial