Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

В січні 2020р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2018р. у справі №806/1506/18 позов задоволено, зокрема, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо не розгляду клопотання [PERSON] від 02.03.2018р. та зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання [PERSON] від 02.03.2018р. про передачу в оренду земельної ділянки та за результатом розгляду прийняти рішення встановленої форми з урахуванням норм Земельного кодексу України та правових висновків Верховного Суду. Протиправність дій Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області доведена судовим рішенням та не підлягає доказуванню. Моральна шкода, яку зазнав [PERSON] , виразилась в душевних стражданнях, необхідністю звернення до судових органів з метою усунення незаконних перешкод зі сторони відповідача. Перенесений психологічний стрес, постійне напруження під час врегулювання спору призвело до погіршення стосунків з односельчанами, негативно позначилось на його психічному стані та відносинах в сім`ї. У відзиві на позов Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області просить відмовити у задоволенні позову (а.с.20-23). Відповідач вважає, що права позивача фактично жодним чином не порушено, оскільки дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не є рішенням без якого позивач не міг реалізувати своє право. Обґрунтування спричинення моральної шкоди є безпідставними. З матеріалів позову не зрозуміло в чому саме полягають неправомірні дії відповідача, які викликали душевні страждання. Крім того, позивачем не доведено розмір моральної шкоди, не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, не зазначено в чому полягає моральна шкода, не надано доказів погіршення стану здоров`я. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач в заяві від 09.11.2020р. просив розгляд справи здійснювати у його відсутність (а.с.55). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши подані учасниками справи матеріали, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, при вирішенні спору по суті виходить з наступного. Судом встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.05.2018р. у справі №806/1506/18 позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо не розгляду клопотання [PERSON] від 02.03.2018р. за вх.№Г-1732/0/21-18. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повторно розглянути клопотання [PERSON] від 02.03.2018р. про передачу в оренду земельної ділянки та за результатом розгляду прийняти рішення встановленої форми з урахуванням норм Земельного кодексу України та правових висновків Верховного Суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд, приймаючи рішення від 23.05.2018р. у справі №806/1506/18 дійшов висновку, що рішення про надання (передачу) земельної ділянки в оренду (користування), або про відмову у наданні земельної ділянки оренду оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом наказом Головного управління Держгеокадастру в області. Відповідно, такі рішення не можуть оформлятися листами у відповідь на клопотання заявника. Відсутність належним чином оформленого наказу Головного управління Держгеокадастру в області про надання в оренду земельної ділянки або про відмову у наданні в оренду земельної ділянки після спливу встановленого законом строку для прийняття такого рішення, не зважаючи на надсилання заявнику листів про розгляд клопотання, свідчить про те, що орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен ухвалити за законом. Таким чином, відповідач при розгляді клопотання позивача від 02.03.2018р. діяв всупереч ч. 2 ст. 19 Конституції України, а надана відмова у формі листа не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України. Враховуючи відсутність прийняття суб`єктом владних повноважень у визначений чинним законодавством строк, відповідного рішення встановленої форми, а також зважаючи на відсутність доказів надіслання позивачу відмови, оформленої у вигляді листа, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо не розгляду клопотання від 02.03.2018, а тому позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання на предмет задоволення позову у даній справі, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною 3 статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 2000000 гривен позивач пов`язував з надмірною тривалістю розгляду його клопотання про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 1820980300:05:000:0281 площею 10,52 га для сінокосіння терміном на 49 років. Окрім того,позивач вважає, що відповідач безпідставно зволікав з прийняттям за його клопотанням відповідного рішення. Відповідно до п. 10) ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони своєчасно, тобто протягом розумного строку. У рішенні від 15.01.2009 у справі "Бурдов проти Російської Федерації" (скарга № 33509/04, п. 100, наводиться без посилань на інші рішення) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що коли йдеться про моральну шкоду, існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди. Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу. У згаданому рішенні йдеться про надмірну затримку у виконанні державою судового рішення, винесеного проти неї. Проте, цей підхід може застосовуватися до будь-яких адміністративних процедур, що затримуються на тривалий час внаслідок протиправних дій (бездіяльності) держави. Для прикладу, у постанові від 15.08.2019 у справі №823/782/16 Верховний Суд дійшов висновку, що тривалий не розгляд заяви позивача, ненадання по ній чіткої та зрозумілої, обґрунтованої та вичерпаної відповіді, що зумовило необхідність неодноразового звернення до судів, виконавчої служби, та призвело до порушення прав та інтересів позивача, у тому числі права на інформацію, завдало моральної шкоди. Наслідуючи цей підхід, суд вважає, що коли йдеться про моральну шкоду, існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале адміністративне провадження є підставою для відшкодування моральної шкоди. У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Суд бере до уваги, що відсутність прийняття суб`єктом владних повноважень у визначений чинним законодавством строк, відповідного рішення встановленої форми, а також зважаючи на відсутність доказів надіслання позивачу відмови, оформленої у вигляді листа, свідчить про протиправну бездіяльність Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області щодо не розгляду клопотання від 02.03.2018 про передачу в оренду земельної ділянки № 1820980300:05:000:0281. Зважаючи на ці обставини, суд дійшов висновку, що негативні емоції позивача внаслідок тривалого та умисного не розгляду його звернення перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди. Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд виходить з засад розумності та справедливості. У постанові від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у ч. 3 ст. 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Велика Палата Верховного Суду не погодилася з судами першої й апеляційної інстанцій, які задовольнили позовну вимогу у розмірі майже вчетверо меншому порівняно з тим, який просив стягнути позивач. Проте, не відкинувши жодні аргументи позивача про обставини, які свідчать про глибину його фізичного болю та страждань, не навели мотивів для такого визначення розміру відшкодування моральної шкоди (п. 68, 70). Отже, зменшуючи визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди, суди повинні наводити відповідні мотиви. Оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд бере до уваги, пояснення, які позивач навів у позові, а саме: перенесений психологічний стрес під час судового врегулювання спору, що унеможливлювало продовження активного громадського життя, адже позивач є керівником політичної партії "Відродження села". Водночас, Суд враховує умисну вину відповідача, повторюваність, тривалість порушення, що свідчить про небажання відповідача виконати вимоги закону. З огляду на ці обставини, вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню - в сумі 2000 гривень.

Outcome: partial