Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

В серпні 2013 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила усунути [PERSON] [INFO] від права на спадкування квартиру за адресою: [ADDRESS] після померлого [INFO] [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона проживала на одній квартирній площадці разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та кв.[ADDRESS]. Відповідач по справі - дочка [PERSON]. Сталося так, що батько відповідачки, у 2009 році тяжко захворів. Спочатку він був деякий час на лікуванні у Молодіжненській районній лікарні Долинського району Кіровоградської області. Йому був встановлений діагноз - Геміпарез. У [PERSON], згідно виписки з Молодіженської районної лікарні Долинського району Кіровоградської області був встановлений геміпарез лівої частини тіла. 25 грудня 2009 року відповідач по справі забрала свого батька з лікарні та привезла у [ADDRESS] за адресою його постійного проживання. Їхні квартири знаходяться через стінку. Коли відповідачка привезла батька додому, вони з чоловіком затягнули його у квартиру, поклали на ліжко та покликали позивачку. Вона з [PERSON] були давніми сусідами, знали одне одного та відповідачка знала її. Коли вона прийшла у квартиру [PERSON], їй відповідачка сказала, що вони зараз їдуть додому, про батька їй турбуватися немає часу та бажання, у неї свої турботи та хазяйство, його безпорадний стан для неї не причина змінювати своє життя та приїхати у Кривий Ріг. Потім вона сказала, що «як батько помре, лише тоді дзвоніть». Вона запитала, як же вона може покинути батька у такому безпорадному стані, адже йому потрібно готувати їжу, прати одяг, допомагати ходити до туалету.... Відповідачка розвернулася та поїхала додому. 3 25 грудня 2009 року усі турботи по догляду за паралізованим [PERSON] вона взяла на себе. Їй допомагала її онука. Кожного дня на протязі 4 років вона та її онука дбали про сусіда. Інколи час від часу, коли вона повинна була виїхати у справах, вона просила свого сусіда - [PERSON], щоб він на протязі декількох годин приглянув за [PERSON]. Одного разу, приблизно у серпні 2012 року стався серцевий напад у [PERSON]. [PERSON] викликав швидку допомогу, прихав лікар, відразу запитав про родичів хворого, йому дали номер відповідачки, він (лікар) сам дзвонив відповідачці, сказав, що батько у нерухомому стані, потрібно забрати у лікарню та доглядати за ним. На що відповідачка сказала, що там є кому за ним доглядати, про його паралізованість їй відомо, але вона не приїде. Мабуть, ще з самого початку хвороби, знаючи характер своєї дочки, [PERSON] неодноразово казав їй, що він не хоче, щоб після його смерті, вона щось отримала. В адрес відповідачки, яка залишила його нерухомого одного у своїй квартирі, він ніколи після її вчинку гарно не висловлювався. У квітні 2010 року він сам сказав, що хоче скласти на її ім'я заповіт. Вона привезла його до нотаріуса, нотаріус залишився сам на сам з [PERSON], вони про щось спілкувалися, потім запросили її і повідомили про заповіт на її ім'я. У відношенні до [PERSON] це нічого не змінило для неї, вона, як і раніше не покидала його і щоденно про нього турбувалася. Бували навіть випадки коли вночі йому ставало погано, він грюкав у стіну, вона це чула та прибігала щоб йому допомогти. На протязі усіх цих років, відповідачка не тільки не допомагала батькові, вона, знаючи про його похилий вік, хворобу, необхідність догляду взагалі ухилялася від надання йому посильної допомоги, навіть не цікавилася ані в неї, ані в сусідів про стан батька. Усі люди які проживали поруч, були обурені такою поведінкою відповідачки. На протязі 2010 - 2012 років хвороба [PERSON] розвивалася. Йому ставало гірше. Двічі на рік він попадав у лікарні. Кожного разу вона та її онука турбувалися про нього, купували йому ліки, возили у лікарню продукти, забирали його з лікарні. [INFO] [PERSON] помер у лікарні. Вона взяла на себе усі турботи по його похованню та організації поминальних обрядів. Відповідачка, з'явилася лише на кладовище. Там люди навіть не хотіли її пускати до могили батька. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з квартири, яку він приватизував 14 грудня 2000 року. Відповідач по справі не бажає визнати того фату, що лише вона має право на спадкування цієї квартири, вона своїм батьком позбавлена права на спадкування. Не погоджуючись з позовними вимогами відповідачка подала зустрічну позовну заяву, де просить визнати за нею право на ? частину спадкового майна в порядку спадкування за законом, як на обов'язкову частку у спадщині, після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO], яка складається із спадкового майна, а саме квартири [ADDRESS], загальною площею 38,1 кв.м. Просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі - 390 грн. 35 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі - 1147,00 грн. Зустрічний позов, на задоволенні якого наполягає відповідачка [PERSON] обґрунтовано тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON], про що Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ в Дніпропетровській області 08.01.2013 року зроблено актовий запис № 49. Вона є єдиною рідною донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження, а зміна нею дошлюбного прізвища «[PERSON]» на «[PERSON]» - свідоцтвом про укладення шлюбу. За життя її батьком, 06.04.2010 року було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого на випадок смерті усе своє майно, а також майнові права та обов'язки, які йому належали на час посвідчення заповіту та ті, що належатимуть йому на день смерті, він заповідав [PERSON] - відповідачеві по справі. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна - квартири [ADDRESS], яка згідно свідоцтва про право власності на житло № ж 1717 від 14.12.2000 року належала йому на праві приватної власності. Не знаючи про наявність заповіту, 14.01.2013 року вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в межах встановленого законом 6-місячного строку. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з підстав наявності заповіту на ім'я [PERSON], що призводить до наявності спору про право між ними. Згідно копії паспорту та пенсійного посвідчення серії [NUMBER], виданого Пенсійним фондом України 21.06.2012 року - вона народилася [INFO], а в 2012 році пішла на пенсію за віком, тобто на момент смерті її батька їй було 56 років, а отже вона досягла пенсійного віку, у зв'язку з чим в силу ст. 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вважається непрацездатною особою, а, отже, підпадає під дію положень ст. 1241 ЦК України та має право на обов'язкову частку спадкового майна померлого батька за законом, незалежно від змісту заповіту. Вказала, що вона є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, у зв'язку з чим має право на половину обов'язкової частки у спадщині, тобто на ? частку квартири - спадкового майна. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON], позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на ті самі підстави. Зустрічні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник проти позову заперечували, надали суду усні та письмові пояснення, відповідно до яких просять у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зустрічний позов підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу у в судове засідання проти не з'явився, повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] мешкає в одному будинку, з померлим [PERSON] була знайома, часто спілкувалась. Їй відомо, що [PERSON] проживав по сусідству з [PERSON], яка надавала йому необхідну допомогу, оскільки він тривалий час хворів, купувала продукти харчування, ліки. В 2009 році бачила, як карета швидкої допомоги забирала [PERSON] у зв'язку з погіршенням стану здоров`я. Донька померлого - [PERSON] приходила до батька один раз, але його не було вдома, вона залишила сумку з продуктами харчування, та просила передати батькові. Допитаний в якості свідка [PERSON] (сусід) пояснив, що за померлим [PERSON] доглядала лише позивачка [PERSON], він, по проханню позивачки, допомагав довести [PERSON] до карети швидкої допомоги. Відповідачку [PERSON] не бачив. Допитаний в якості свідка [PERSON] (сусід) пояснив, що часто бував в квартирі позивачки [PERSON], був знайомий з померлим [PERSON] В 2009 році викликав карету швидкої допомоги [PERSON] у зв'язку з погіршенням стану здоров`я, після чого зателефонував відповідачці [PERSON], та повідомив, що її батько майже паралізований, його забирає карета швидкої та йому потрібна допомога, на що відповідачка відповіла: «нехай забирає». Відповідачку [PERSON] він ніколи не бачив. Допитана в суді в якості свідка [PERSON] (донька позивачки [PERSON]) пояснила, що вони з позивачкою [PERSON] постійно доглядали за [PERSON], оскільки він потребував щоденної допомоги, купували продукти харчування, ліки, готовили їжу, прали його білизну. Відповідачка [PERSON] знала, що її батько хворів. В 2009 році [PERSON] забравши батька з лікарні привезла його в квартиру [PERSON], та залишила його там, після чого, батька більше не навідувала, не телефонувала, станом здоров'я не цікавилась. Померлий виявив бажання залишитися проживати в [ADDRESS], говорив, що «вдома і стіни лікують». Він не бажав жити з донькою, оскільки вона проживає в сільській місцевості, де для нього не було належних умов для проживання. В 2010 році змінився номер телефону [PERSON], про що відповідачці не було відомо. Допитана в якості свідка [PERSON] (сусідка) пояснила, що померлий [PERSON] часто хворів, періодично перебував у лікарні на лікуванні. За [PERSON] піклувалась та доглядала лише позивачка [PERSON], яка надавала йому необхідну допомогу, купувала продукти харчування, ліки. Зазначила, що за життя у [PERSON] були заощадження, за які він придбав шпалери та оплатив роботу [PERSON] щодо проклейки шпалер у кімнаті, а також засклив балкон. Родичів померлого вона ніколи не бачила. [PERSON] говорив, що не спілкується зі своєю донькою, [PERSON] надає йому кращий догляд. Допитана в суді в якості свідка [PERSON] (онука померлого, донька відповідачки) пояснила, що в період з 08.12.2009 року по 24.12.2009 рік [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні Молодіжненської районної лікарні Долинського району Кіровоградської області. [PERSON] навіщала його у лікарні весь час перебування його в лікарні, купувала ліки та доглядала. Після того, як стан здоров'я батька покращився і він міг самостійно пересуватись, батька відвезли до дому на його прохання. [PERSON] пропонувала своєму батькові залишитись у неї, але він відмовився. В 2010 році змінився номер телефону [PERSON], про що [PERSON] не було відомо. Допитавши сторін, їхніх представників, свідків, суд прийшов до висновку що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення від спадкування за законом не підлягає задоволенню, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання права на ? обов'язкову частку в спадщині в порядку спадкування за законом слід задовольнити у повному обсязі. До даного висновку суд дійшов з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 08 січня 2013 року, актовий запис №49 (а.с.12). Згідно заповіту, посвідченого 04 квітня 2010 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно якого, все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповідав [PERSON], що підтверджується копією заповіту (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна - квартири [ADDRESS], яка згідно свідоцтва про право власності на житло № ж 1717 від 14.12.2000 року належала йому на праві приватної власності. Згідно технічного паспорту квартира загальною площею 38,1 кв.м. розташована на І поверсі 10-поверхового будинку та складається з однієї кімнати житловою площею 17,6 кв.м., кухні - 10,3 кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м., вбиральні - 1,2 кв.м., коридору - 5,2 кв.м., вбудованої шафи - 0,4 кв.м., обладнаної балконом - 0,8 кв. Відповідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст.1241 ЦК України повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом ( обов'язкова частка). Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є рідною донькою померлого [INFO] [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, а зміна дошлюбного прізвища «[PERSON]» на «[PERSON]» - свідоцтвом про укладання шлюбу, та на час смерті досягла 60 річного віку, що підтверджується копією паспорта та копією пенсійного посвідчення ( а.с.52,50). Згідно акту складеного мешканцями будинку [ADDRESS], затвердженого директором ПП [PERSON] - М.І. Йошан, [PERSON] мешкав в квартирі [ADDRESS]. З 24.12.2009 року по день смерті постійно доглядала за ним та турбувалась його сусідка [PERSON]. Донька померлого [PERSON] батька не навідувала, не цікавилась станом його здоров'я, матеріальної допомоги не надавала. Похованням [PERSON] займалась [PERSON] за свої кошти. З повідомлення Молодіжненської дільничної лікарні Долинського району Кіровоградської області, яке надійшло на запит суду, вбачається, що [PERSON] [INFO] дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в Молодіжненській лікарні з 08 грудня по 24 грудня 2009 року з діагнозом Де11 ст. гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу в системі каротин праворуч, лівобічний помірно виражений геміпарез. За час лікування стан хворого покращився, легше став рухати лівою рукою та ногою, самостійно пересуватися не міг, потребував стороннього догляду ( а.с. 86). З повідомлення КЗ «Криворізька міська лікарня № 16» вбачається, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у КЗ «Криворізька міська лікарня № 16» ДОР у неврологічному відділенні, діагноз: ДЕП Шст., атеросклеротична, гіпертонічна, наслідки ГПМК/2010р./ у вигляді помірно вираженого лівобічного геміпарезу, зниження когнітивних функцій головного мозку, елементів моторної афазії, судомним синдромом. Виписаний з покращенням, але потребує постійного стороннього догляду. З 03.01. хворий [PERSON] поступив у неврологічне відділення. Діагноз: ДЕП Шст. важкого ґенезу, наслідки ГПМК /201 Ор/ у вигляді помірного лівобічного геміпарезу, судомного синдрому. Стан після епінападу. У відділенні у хворого почалася гангрена середньої та основної фаланг П-Ш пальців лівої кисті, у зв'язку з чим хворий переведений до хірургічного відділення №2. 25.01.12 р. проведена операція: Екзартикуляція П та Ш пальців лівої кисті. 06.02.12р. виписаний з відділення під нагляд терапевта та невролога за місцем проживання; з 01.01.13р. був доставлений швидкою допомогою в неврологічне відділення. Діагноз: Повторний атеротромботичний інфаркт головного мозку в басейні ПСМА у вигляді лівобічного легкого геміпарезу на фоні ГХ Ш, ЦА. Набряк легень, набряк головного мозку. Кома. [INFO] стан хворого погіршився, о 13.20 год. була констатована смерть. Листом від 22.03.2014 року №171/01-16, на запит суду, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу (а.с.81), повідомив, що 14 січня 2013 року [PERSON], [INFO] звернулась до нього з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим ним 06 квітня 2010 року за реєстровим № 675, від імені [PERSON], померлого [INFO], на усе його майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належали йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належали йому на день смерті. Була заведена спадкова справа. А 05 лютого 2013 року до нього звернулась з заявою про прийняття спадщини за законом, як непрацездатна за віком - на обов'язкову частку спадщині, відповідно до ст. 1241 Цивільного кодексу України, донька спадкодавця [PERSON], [INFO]. Станом на 22 березня 2014 року свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом не видані. Вищевказаний заповіт від імені [PERSON] на день його смерті [INFO] не скасований та не змінений. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно роз'яснень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] проживає в [ADDRESS]. За життя, та до часу смерті, батько проживав в [ADDRESS], відповідачка періодично приїжджала до нього, привозила продукти, що підтверджено поясненнями свідка [PERSON], яка підтвердила той випадок, коли [PERSON] не було вдома, його донька залишила сумки з продуктами у неї з проханням передати їх батькові. В грудні 2009 року коли батько захворів, відповідачка відвезла його до Молодіжненської районної лікарні за своїм місцем проживання, та протягом часу його перебування в лікарні в період з 08.12.2009 року по 24.12.2009 року перебувала поряд з ним, купувала ліки та доглядала, що підтвердили в суді свідки. Крім того свідок [PERSON], яка разом з позивачкою доглядали за [PERSON], зазначила, що останній виявив бажання залишитись в [ADDRESS] після лікарні. Він не бажав жити з донькою, оскільки вона проживає в сільській місцевості, де для нього не було належних умов для проживання. Разом з тим, наявність доказів періодичного стаціонарного лікування не може свідчити про його перебування у безпорадному стані та про умисне ухилення відповідача від надання допомоги своєму батькові. У судовому засіданні не надано безспірних доказів, які свідчать про ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків щодо утримання батька, у чому полягає її винна поведінка, чи була необхідність такого утримання для існування спадкодавця, а також чи свідомо та умисно вона нехтувала своїми обов'язками та ухилялася від їх виконання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. Проте позивачкою не доведено в судовому засіданні перебування [PERSON] у безпорадному стані за декілька років перед смертю, звернення до відповідача у цей період з проханням про надання будь-якої допомоги батьку, також не надано суду доказів в підтвердження необхідності допомоги спадкодавцю від відповідача за умови надання її та умисного ухилення відповідача від надання такої допомоги, ураховуючи, що за змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину, а самі по собі пояснення допитаних в судовому засіданні свідків про надання цієї допомоги лише позивачкою, про таке не свідчать. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що передбачених законом підстав для усунення [PERSON] від права на спадкування після померлого батька [PERSON] не вбачається. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо вимог про визнання права на ? обов'язкову частку в спадщині в порядку спадкування за законом суд зазначає наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді нерухомого майна - квартири [ADDRESS], яка на праві власності належала померлому. При житті [PERSON] склав заповіт, яким заповідав своє майно [PERSON] Після відкриття спадщини, [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Окрім цього, судом також встановлено, що в свою чергу з метою отримання обов'язкової частки у спадку до нотаріальної контори звернулась і [PERSON] донька померлого [PERSON], проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з підстав наявності заповіту на ім'я [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Згідно довідки, виданої Виконкомом Березівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області вбачається, що [PERSON], [INFO] дійсно прописана та проживає в [ADDRESS] (а.с. 34). Згідно побутової характеристики, [PERSON] позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.35). Відповідно до копії пенсійного посвідчення, виданого Пенсійним фондом України на ім'я [PERSON], остання являється пенсіонеркою з 21.06.2012 р.(а. с 9). Згідно ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON], будучи непрацездатною особою має право на обов'язкову частку у спадковому майні після смерті батька [PERSON] Тому, з огляду на вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги за зустрічним позовом, щодо визнання права на обов'язкову частку у спадщині після смерті її батька, в розмірі 1/2 частини спадкового майна є обгрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки на час відкриття спадщини вона була непрацездатною особою, і мала право на обов'язкову частку у спадщині. Необхідно також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі - 1147 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі - 390,35 грн. які находять підтвердження в матеріалах справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved