Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В позові зазначив, що 17 лютого 2015 року помер його батько, [PERSON]. Заповіту [PERSON] не залишив. Спадщину, яка складається з 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON] прийняли позивач та відповідач, діти померлого, дружина померлого, [PERSON], відмовилась від своєї частки на користь позивача. Посилаючись на неможливість оформлення спадщини після смерті батька в позасудовому порядку через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу та належність майна, частина якого увійшла до складу спадщини співвласникам на праві спільної сумісної власності, просив позовні вимоги задовольнити. У судове засідання сторони по справі не з`явились, про місце, день та час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, відповідач та третя особа проти позову не заперечували. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Виходячи з наведених обставин, суд розглядає справу у відповідності до ст.ст. 197, 224 ЦПК України у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами . Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або в силу об'єктивних причин спадкодавець не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Судом встановлено, що 17 лютого 2015 року помер [PERSON]. Заповіту [PERSON] не залишив. Право на спадкування за законом, як спадкоємці першої черги після смерті [PERSON] отримали його діти: [PERSON], [PERSON] та його дружина, [PERSON] У встановлений законом строк позивач та відповідач спадщину після смерті батька прийняли, а дружина померлого відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача у справі. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи, що заведена після смерті [PERSON] у Восьмій Запорізькій державній нотаріальній конторі і копія якої надійшла на запит суду. До спадкової маси після смерті [PERSON] увійшла 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS], частина якої належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6939 від 26.04.1999 року. Отже, судом встановлено, що позивач успадкував після смерті батька, [PERSON], 2/3 частки від 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], що складає 2/9 частини вищевказаної квартири, а відповідач - 1/3 частку від 1/3 частини, що складає 1/9 частину цієї ж квартири. Оскільки [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 17 лютого 2015 року, суд вважає, що він у встановленому законом порядку прийняв спадщину, однак позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів та невизначеністю ідеальних часток співвласників спірної квартири, що підтверджено належним чином постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23 вересня 2015 року, яка міститься у матеріалах справи. Визначаючи ідеальну частку спадкодавця з спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], суд виходить з рівності часток та відсутності у матеріалах справи доказів іншого розподілу часток між співвласниками. Отже, відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на майно, частина якого увійшла до складу спадщини, невизначеність ідеальної частки спадкодавця не є перешкодою для задоволення позовних вимог. Беручи до уваги, наявність у позивача права на спадкування після смерті [PERSON], своєчасне прийняття позивачем спадщини, належність майна, щодо якого заявлені позовні вимоги, спадкодавцю, на день його смерті, наявність мотивованої відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є законними і обґрунтованими, не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, обраний спосіб позивачем спосіб захисту повністю узгоджується з передбаченим ст. 16 ЦК України та спрямований на захист спадкових прав позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved