Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м.Марганець, вул.Нахімова,56, що був укладений 21.04.2000 року між ним та [PERSON], який діяв на підставі довіреності в інтересах відповідачки [PERSON], зареєстрований 21 квітня 2000 року на Товарній біржі "Українська" за №97850, та зареєстрований Марганецьким бюро технічної інвентаризації 04.05.2000 року за реєстровим номером № 4. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21 квітня 2000 року між [PERSON] та [PERSON], який діяв на підставі довіреності в інтересах відповідачки [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: будинку № 56, розташованої за адресою: вулиця Нахімова, м.Марганець Дніпропетровської області, загальною площею 56,5 кв.м, житловою площею 37,1 кв.м, відповідно до біржової угоди, зареєстрованої на товарній біржі "Українська" 21 квітня 2000 року за № 97850, згідно вимог діючого на той час законодавства, договір купівлі-продажу нерухомого майна, як правовстановлюючий документ, був зареєстрований Марганецьким бюро технічної інвентаризації і відомості про [PERSON], як про власника будинку, внесені за реєстровим номером № 4 від 04.05.2000 року. За умовами договору купівлі-продажу від 21 квітня 2000 року, зазначений будинок належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] Марганецького державної нотаріальної контори 04.03.1996 року за № 1141. Будинок був проданий [PERSON] продавцем за 12193 грн., які були передані продавцеві під час підписання договору. Після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, будинок був прийнятий [PERSON] у власність і з того часу він став володіти та користуватися ним на свій розсуд, переоформив на себе особовий рахунок та відкрив у обслуговуючих комунальних організаціях рахунки на своє ім'я. Просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку № 56 по вул.Нахімова в м.Марганець Дніпропетровської області укладений між ним, [PERSON] та відповідачем [PERSON] і зареєстрований Товарною біржею «Українська» 21.04.2000 року. Відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Третя особа приватний нотаріус Марганецького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] пояснень щодо позову, а також заяв і клопотань до суду не надав. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню таких підстав. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до угоди купівлі-продажу нерухомості, укладеного 21 квітня 2000 року за №97850 у Марганецькому відділі Товарної біржі «Українська», між [PERSON], який діяв на підставі довіреності в інтересах [PERSON], як продавцем з однієї сторони та [PERSON], як покупцем з іншої сторони, останній придбав будинок № 56 по вулиці Нахімова в м.Марганець Дніпропетровської області, загальною площею 56,5 кв.м., житловою площею 37,10 кв.м.(а.с.6). В подальшому право власності на зазначений будинок було зареєстровано за [PERSON] у Марганецькому бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 25 за реєстровим № 4 від 04.05.2000 року.(а.с.6) При укладанні угоди купівлі-продажу нерухомості сторони керувались ч. 2\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому позивач [PERSON] вважав, що угоди купівлі-продажу нерухомості укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі\~статтею 227 ЦК Української РСР\~(в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид угоди повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно\~ст. 47 ЦК Української РСР\~(в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеній угоді купівлі-продажу нерухомості сторони повністю оговорили усі істотні умови, всі зобов'язання за угоди купівлі-продажу нерухомості сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу будинку і виконання умов укладеної угоди ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На сьогоднішній момент позивач не має можливості продати належний йому будинок через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та відсутність будь-яких відомостей про продавця та його місцезнаходження. Відповідно до ч.2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обов'язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. У відповідності до\~постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи те, що угода купівлі-продажу нерухомості від 21.04.2000 року фактично відбулася, сторони всі свої зобов'язання за договором купівлі-продажу виконали, нерухоме майно належним чином зареєстровано на час укладання угоди, але в наступному нотаріальне посвідчення угоди не відбулося, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 704,80 гривень судового збору.

Outcome: approved