Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку за адресою: вул. Київська, буд. 35 м. Старобільськ Луганської області, відповідно до технічного паспорту на житловий будинок від 05 грудня 1988 року, виданого на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 30 жовтня 1974 року. Відповідач [PERSON] прописаний в належному їй житловому будинку, але не проживає з 2001 року. Прописка відповідача перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, за невідомих суду обставин про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони або інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно технічного паспорту на житловий будинок від 05 грудня 1988 року, виданий на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 30 жовтня 1974 року, позивачу належитьжитловий будинок за адресою: вул. Київська, буд. 35 м. Старобільськ Луганської області. Те, що відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку за адресою: вул. Київська, буд. 35 м. Старобільськ Луганської області, підтверджується довідкою, виданої головою вуличного комітету Старобільської міської ради від 30 жовтня 2015 року № 14. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Своєю бездіяльністю, а саме не бажанням виписатись житлового будинку, відповідач перешкоджає позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй житловим будинком, порушує вимоги ст. ст. 319, 383 ЦК України, ст.ст. 6, 7, 8, 9, 10 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" №1382-IV від 11.12.2003 року, оскільки його реєстрація (прописка) у належній позивачу ? частині житлового будинку позбавляє позивача права користуватися будинком, а також змушує її нести зайві затрати по сплаті комунальних платежів (газ, світло, водопостачання, теплопостачання). На підставі ст. ст. 319, 383 ЦК України, 71, 72, 116 ЖК України, ст. ст. 6, 7, 8, 9, 10 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" №1382-IV від 11.12.2003 року,

Outcome: approved