Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Драматик», Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV), в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який укладений 18.08.2016 року між ПП «Драматик» та ТОВ «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Клименком В.С. Ухвалою суду від 15.08.2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено підготовче судове засідання на 18.02.2019 року. Позовну заяву та додані до неї документи судом у відповідності до вимог Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, прийнятої 15.11.1965 року в м.Гаага скеровано на адресу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV). 15.02.2019 року представником позивача змінено предмет позову у справі, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який укладений 18.08.2016 року між ПП «Драматик» та ТОВ «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Клименком В.С., визнати недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №31018529 від 19.08.2016 року, на підставі якого право власності на спірну квартиру зареєстровано за ТОВ «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV), а також просить витребувати спірну квартиру з чужого незаконного володіння ТОВ «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV) на користь позивача [PERSON] Учасники справи до суду не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач та третя особа звернулись до суду з заявами про розгляд справи за їх відсутності. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідачів, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року помер рідний брат позивача [PERSON] На момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], яка належала йому на праві приватної власності на підставі: -свідоцтва про право власності від 09.12.1999 року, виданого державним комунальним управлінням житлового господарська Мінського району м. Києва (1/3 частина); -свідоцтва про право на спадщину № 8-200 від 03.02.2010 року, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 11 (1/6 частина); -свідоцтва про право на спадщину № 8-1690 від 10.08.2012 року, виданого Київською державною нотаріальною конторою № 11 (1/2 частина). З 16.02.2010 року зареєстровано місце перебування позивача [PERSON] у даній квартирі, що підтверджується тимчасовою посвідкою на проживання серія [NUMBER], виданою ВГІРФО Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві 08.09.2009 року. 21.07.2012 року спадкодавцем складено заповіт на ім'я позивача, який був посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М., та зареєстрований в реєстрі за № 2-1030. Згідно статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ЦК України). Отже, після смерті брата позивач як єдиний спадкоємець за заповітом отримав право на успадкування спірної квартири, в зв'язку із чим, в межах встановленого законом строку, звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини. 16.08.2016 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Чорногуз О.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, оскільки згідно даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира яка належала спадкодавцю була перереєстрована на інших осіб, а саме: 1. 28.03.2016 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31018529 право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], паспорт громадянина України, серія та номер: [NUMBER], виданий 08.04.1998 р., видавник: Перевальський РВ УМВС України в Луганській області. Підставою державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] слугувало рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28.07.2014 року у справі № 410/2829/14-ц, яким нібито визнано за нею право власності на дану квартиру. 2. 24.06.2016 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30198522 право власності на квартиру було зареєстровано за Приватним підприємством «Драматик», код ЄДРПОУ 40400024, вул. Мельникова, будинок 10, м. Київ, 04050. 3. 18.08.2016 року право власності на квартиру було переоформлене втретє. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Клименко Володимир Сергійович посвідчив договір купівлі-продажу квартири між ПП «Драматик» та Товариством з обмеженою відповідальністю (партнерство) «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV LP), Великобританія, та прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31018529 від 19.08.2016 року, та зареєстрував право власності на дану квартиру за ТОВ (партнерство) «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV LP). При цьому, квартира не вибула із володіння позивача, він в ній зареєстрований та постійно проживає, однак через незаконні правочини він позбавлений можливості оформити право власності на неї в порядку спадкування. Рішення Брянківського міського суду Луганської області від 28.07.2014 року у справі № 410/2829/14-ц, яке слугувало підставою для державної реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] є підробленим, що підтверджується рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.12.2017 року у справі № 826/18488/16 за позовом [PERSON] до державного реєстратора управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м.Києві Канівець Л.М., управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м.Києві, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа: [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29038790 від 31.03.2016 року щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] Місто Брянка входить в перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція згідно розпорядження КМ України №1275-р від 02.12.2015 року. Згідно з розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 № 2710/38-14, визначено територіальну підсудність справ Брянківського міського суду Луганської області - Лисичанському міському суду Луганської області. Згідно інформації, наданої Лисичанським міським судом Луганської області [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зареєстровані у базі даних автоматизованої системи документообігу Брянківського міського суду Луганської області, а сторонами у цивільній справі № 410/2829/14-ц (провадження № 20410/858/14) є інші особи. Крім того, згідно з інформацією наданою Лисичанським міським судом Луганської області від 14.09.2016 року встановлено, що 28.07.2014 року по справі № 410/2829/14-ц, н.п. 2/410/858/14, будь яке рішення не приймалось. Суб'єктний склад цивільної справи виключає можливість прийняття вказаного судового рішення, оскільки [PERSON] не є стороною даної справи. За наявними даними сторонами у даній справі є інші особи. Згідно відповіді Штабу Антитерористичного центру при СБ України № 33/2/2-С-1243 від 12.10.2016 року, відповідно до ст. 12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» наказом АТЦ при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення», територія Луганської області (включаючи м. Брянка) з 07 квітня 2014 року визначена районом проведення АТО, і за інформацією наданою Міністерством Оборони України, з початку АТО місто Брянка перебувало (знаходилось) під контролем незаконних збройних формувань так званої «Луганської народної республіки». Таким чином, 28.07.2014 року Брянківський міський суд Луганської області не міг прийняти вказане рішення, оскільки в той час органи державної влади, а в тому числі і суди на території міста Брянка не працювали. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 року встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року ратифіковано Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, отже Конвенція та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України. Згідно ст. 1 Першого протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. З урахуванням викладеного, суд вважає, що [PERSON] не була власником квартири № 512, в буд. 27 а, на проспекті Героїв Сталінграду в м. Києві, тож не мала права розпоряджатися нею шляхом внесення її до статутного капіталу ПП «Драматик», а ПП «Драматик» у свою чергу не мало права укладати договір купівлі продажу даної квартири з ТОВ (партнерство) «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV). Квартира, в порушення вимог чинного законодавства, поза волею її власника [PERSON], була зареєстрована за [PERSON], за ПП «Драматик» та переоформлена на ТОВ (партнерство) «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV LP), тож реєстрація права власності квартири за [PERSON] та всі наступні правочини, в тому числі і договір купівлі-продажу квартири укладений між ПП «Драматик» та ТОВ (партнерство) «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV LP), є незаконними. Як зазначено вище, статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст. 1268 ЦК України). Отже, вказаними правочинами у незаконний спосіб позивача позбавлено права на спадкування яке передбачене ст.ст. 1223, 1268 ЦК України та іншими нормами чинного законодавства, а отже моє право є порушеним та підлягає захисту у встановленому порядку. Частиною 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у випадках, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З урахуванням всіх зібраних у справі доказів, а також положень ст..388 ЦК України, суд вважає що спірна квартира вибула з володіння позивача не з його волі, а тому має бути витребувана від ТОВ «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV LP), який є титульним володільцем спірної квартири як єдиний спадкоємець померлого власника [PERSON] З цих підстав, суд вважає правильним задовольнити позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння. Суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №31018529 від 19.08.2016 року, згідно якого зареєстровано право власності на спірну квартиру за ТОВ «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV LP), оскільки відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, висновок суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за яким ТОВ «РЕАЛЕСТИНВ ЛП» (REALESTINV LP) набуто у власність спірну квартиру [ADDRESS] є безумовною підставою для скасування реєстраційних дій, проведених на підставі даного рішення. Законодавче врегулювання цього питання позбавляє суд необхідності окремо відображати у судовому рішенні висновок щодо скасування реєстраційних дій.

Outcome: partial