Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Заявниця звернулась до суду з заявою до заінтересованої особи про видачу обмежувального припису. В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги заяви підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що сторони співмешкали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2015 року. З часом стосунки між ними погіршились, [PERSON] залишив місце проживання [PERSON] і переїхав до свого місця реєстрації в [ADDRESS].Однак з 3.04.2018 року він під приводом поновлення відносин з [PERSON] почав її переслідувати за місцем роботи, проживання і перебування в інших місцях, застосовуючи фізичну силу, погрози, образи та залякування. Так протягом квітня 2018 року [PERSON] систематично приходив до „OxfordSchool", розташованої в м. Києві, по вул. Мишуги, 10, де працює заявниця викладачем англійської мови, і, зриваючи заняття, бігав по всім аудиторіям, шукаючи [PERSON] До території школи він приїздить на своєму автомобілі і залишає його неподалік школи, обклеюючи лобове скло фотографіями з їх спільним зображенням, створюючи заявниці дискомфорт і неприємні відчуття, оскільки ці фото бачать студенти та інші викладачі вказаного закладу. Також, не знайшовши [PERSON] в приміщенні, він чекає її біля входу і, побачивши, хапає за руки і силою змушує зупинитись та вислухати її. Крім того, від імені [PERSON] він розсилає соціальними мережами їх спільним знайомим фотографії інтимного характеру, де зображені сторони. Всі такі дії створюють для заявниці постійне відчуття страху, невпевненості у майбутньому, небажання даних зустрічей, фізичного болю в руках та психологічного болю в душі. Останнім часом коли [PERSON] почала зустрічатись з іншим хлопцем, [PERSON] в розмові з нею став розповідати про їх неминучу спільну смерть з ним, вказуючи, що ми з тобою потонемо у одному човні, тощо. Тому просять встановити [PERSON] обмежувальний припис строком на 6 місяців з виконанням зобов'язання: заборони наближатись на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування), роботи та інших місць проживання родичів [PERSON], заборони особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON], якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому для нього місці, переслідувати її та у будь-який спосіб спілкуватись з нею;заборони вести листування, телефонні переговори, СМС - та іншу переписку за допомогою стільникового зв'язку з заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб;заборони використання та розповсюдження особистих даних [PERSON] (фото, відео, телефонні контакти). Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви не визнав, пояснивши, що він дійсно співмешкав з [PERSON] з 2015 року, закохався в неї і не бажає її втратити. Він погоджується з тим, що неодноразово приходив до школи, де працює заявниця, і розшукував її по кабінетах з метою поговорити щодо відновлення їх відносин. За руки він її не хапав і болю не завдавав. Лобове скло свого автомобіля він дійсно обклеював їх спільними фото, тому що вважає, що це романтично. Також вважає, що [PERSON] буде щасливою у своєму житті тільки з ним. Заслухавши сторони, представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1, ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За правилами ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Як встановлено в судовому засіданні, сторони співмешкали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2015 року. З часом стосунки між ними погіршились. [PERSON] залишив місце проживання [PERSON] і переїхав до свого місця реєстрації в Київській області, Києво-Святошинському районі, [ADDRESS]. Однак з 3.04.2018 року він під приводом поновлення відносин з [PERSON] почав її переслідувати за місцем роботи, проживання і перебування в інших місцях, застосовуючи фізичну силу, погрози, образи та залякування. Так протягом квітня 2018 року [PERSON] систематично приходив до „OxfordSchool", розташованої в м. Києві, по вул. Мишуги, 10, де працює заявниця викладачем англійської мови, і, зриваючи заняття, бігав по всім аудиторіям, шукаючи [PERSON] До території школи він приїздить на своєму автомобілі і залишає його неподалік школи, обклеюючи лобове скло фотографіями з їх спільним зображенням, створюючи заявниці дискомфорт і неприємні відчуття, оскільки ці фото бачать студенти та інші викладачі вказаного закладу. Також, не знайшовши [PERSON] в приміщенні, він чекає її біля входу і, побачивши, хапає за руки і силою змушує зупинитись та вислухати її проти волі останньої. Крім того, від імені [PERSON] він розсилає соціальними мережами їх спільним знайомим фотографії інтимного характеру, де зображені сторони. Останнім часом коли [PERSON] почала зустрічатись з іншим хлопцем, [PERSON] в розмові з нею став розповідати про їх неминучу спільну смерть з ним, вказуючи, що ми з тобою потонемо у одному човні, тощо. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що протягом квітня-травня 2018 року [PERSON] приходить до школи, де вона також працює викладачем, бігав по всім приміщенням в пошуках [PERSON], яка змушена від нього переховуватись, при цьому зриває процес навчання, а коли одного разу вони вийшли з приміщення школи, то [PERSON] підбіг до [PERSON], схопив її за руки, почав їх викручувати та примушувати [PERSON] поговорити з ним проти її волі. Вона як і майже переважна більшість їх спільних друзів отримала з мережі Інтернет від імені [PERSON] фотографію відверто інтимного характеру вказаних сторін і вважає, що таке фото міг тільки направити [PERSON], оскільки вона бачила, які неприємні відчуття в цей час переживала [PERSON] від даної події. Оглянувши у судовому засіданні відео-файли запису жорсткого СD-диску, суд переглянув подію, у якій біля школи [PERSON], зустрівши [PERSON] в присутності сторонніх осіб, схопив її за руки, застосувавши силу, і проти її волі почав примушувати до спільної розмови. Вказані події супроводжувались криками, небажанням заявниці спілкуватись з [PERSON] та протидії останньому. Обклеювання лобового скла автомобіля заінтересованої особи фото з зображенням сторін та їх відносин підтверджується ксерокопіями фото (а.с.16-19), що і підтвердив сам [PERSON] у судовому засіданні. Факти примушування до поновлення відносин, залякування майбутніми подіями [PERSON] знайшли своє підтвердження і переписках сторін у соціальних мережах (а.с.21-87). Як налогошує п.3, п.6, п.7, п.8, 14, ч.1, ст.1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству"домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сімї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сімєю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров'ю особи. Згідно розділу IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. У відповідності до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. За змістом ч.2, ст.26 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству"передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема відповідно до п. 2 - це усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи. Частина 3 статті 26 цього Закону зазначає, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що події, пов`язані з переслідуванням, нав`язуванням своєї волі проти волі іншої особи, залякуванням з застосуванням фізичної сили, психологічного насильства з боку [PERSON] щодо [PERSON] повністю знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і не викликають сумніву, тому до заінтересованої особи необхідно застосувати обмежувальні приписи вказані у позові, однак при їх застосуванні необхідно обмежити відстань заборони наближення з 300 метрів до 100 метрів не порушуючи прав та свобоб [PERSON] строк на 6 місяців, починаючи з дня винесення рішення.

Outcome: partial