Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 04.02.2001 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Даний шлюб розірваний рішенням суду від 06.08.2015. У шлюбі у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу подружжя проживали у належному заявнику будинку по [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу [PERSON] без реєстрації місця проживання так і залишився проживати з позивачем з дітьми, мотивуючи це тим, що йому нікуди йти. Під час шлюбу та після його розірвання життя з [PERSON] було нестерпним. Він зловживав та зловживає спиртними напоями, влаштовував та влаштовує скандали, ображає заявника та дітей, висловлюється нецензурною лайкою, вчиняє бійки, вигонить з будинку, виламує двері. Внаслідок зазначених незаконних дій [PERSON] , заявник неодноразово викликала поліцію. Однак [PERSON] , не дивлячись на це, продовжує зловживати спиртними напорями, ображити заявника, не дає спати. Постійно викликати поліцію заявник соромиться. Заявник вважає себе особою, що зазнає домашнього насильства, і єдиним способом захисту своїх прав вважає звернення до суду з заявою про застосування обмежувального припису щодо [PERSON] . Просить суд видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] строком на шість місяців, шляхом заборони йому перебувати у місці спільного проживання з заявником [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; обмежити спілкування з заявником та дітьми, заборонити наближатися на визначену відстань до їх місця проживання (перебування), навчання, роботи, переслідувати їх, та в будь-який спосіб спілкуватися з ними. У судовому засіданні заявник заяву підтримала, посилаючись на викладені у ній обставини. Суду пояснила, що [PERSON] - це її колишній чоловік, але вони проживають разом у маленькому будинку. Він постійно її та дітей ображає, кожного дня вживає спиртні напої, поводить себе агресивно. Коли саме вона зверталась до поліції не пам`ятає. Пам`ятає, що зверталася 14.10.2019 бо він її побив. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Суду пояснив, що заявник говорить неправду. Щодо того, що сталося 14.10.2019, то в цей день заявник була в стані сильного алкогольного сп`яніння і її забрала поліція. Зазначив, що він з усього того що зазначила заявник, вчиняє тільки сварки. Він має інше місце реєстрації - у будинку своїх батьків. У 2019 році він писав пояснення у поліції щодо сімейних сварок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заявник є її односельчанкою. З її (свідка) онуками дружить син заявника [PERSON] , останній розповідав, що його батько б`є матір та його. Вона особисто не бачила, щоб [PERSON] вчиняв насильство в сім`ї, але знає, що неодноразово викликали поліцію. Заслухавши заявника, заінтересовану особу, свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорту громадянина України [NUMBER] , виданого 26.02.2016 Тульчинським РС УДМС (а.с. 3-4), місце реєстрації заявника [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" від 11.07.2008 (а.с. 9), заявнику [PERSON] належить на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 06.08.2015 (а.с. 5), шлюб між заявником [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до копії свідоцтв про народження (а.с. 11-12) заявник [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії повідомлення Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 28.07.2020 (а.с. 13), заявник [PERSON] з приводу дій [PERSON] 16.01.2016, 15.03.2016, 15.06.2016, 16.11.2017, 14.10.2019, 15.10.2019 зверталася до поліції. За результатами розгляду даних звернень у вчинених [PERSON] в діях вбачалися ознаки адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2, 173-2 ч. 2 КУпАП (а.с. 14, 15, 16, 17, 18, 19). Також, заявник надала копії своїх пояснень, які вона надавала поліції у 2017 році та у 2019 році (а.с. 20-21). Відповідно до повідомлення Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 25.09.2020 (а.с. 31), адресованого сину заявника - [PERSON] , у діях батька останнього - [PERSON] відсутні ознаки адміністративного правопорушення. Заявником на підтвердження викладених у заяві про видачу обмежувального припису обставин, надано диск з відеозаписами (а.с. 12а). Разом з тим, суд не вважає даний диск належним доказом, оскільки на відео, що на ньому містяться, не відображено, що саме [PERSON] вчиняв насильство в сім`ї, також останній даний факт в судовому засіданні не підтвердив. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначено главою 13 розділу IV ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана, зокрема, особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовдно кривдника має, зоокрема, постраждала особа або її представник. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя. Пункти 3 та 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», визначають поняття домашнього та економічного насильства. Так, домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Відповідно до п. 5, 6, 7, 8, 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України. Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, із наданих заявником письмових доказів, пояснень свідка, відеозаписів, не підтверджено вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника чи дітей. Так, матеріали справи не містять підтвердження, що [PERSON] визнавався винним у скоєнні домашнього насильства, допитана в судовому засіданні свідок також не підтвердила даний факт, зазначивши, що вона особисто не бачила вчинення [PERSON] домашнього насильства. Наданий заявником диск з відеозаписами не містить підтверджень вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, також в судовому засіданні він не підтвердив вказану обставину. Тому, відповідно, в судовому засіданні не підтверджено належними доказами, що заявник є постраждалою від домашнього насильства, а тому суд не має підстав для застосування до [PERSON] спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, до яких належить обмежувальний припис. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed