Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 грудня 2019 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 52837,93 грн. На підтвердження своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що він працював на Державному підприємстві «Мирноградвугілля» ВП «Шахта «Капітальна» з 07.12.2018 року. Був звільнений згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України 31.07.2019 року за власним бажанням. Відповідач своєю довідкою № 492 від 20.08.2019 року підтвердив наявність заборгованості перед ним в розмірі 58308,35 грн. Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» від 13.11.2019 року остаточний розрахунок по заробітній платі відповідач провів з ним 26.09.2019 року. Таким чином, затримка остаточного розрахунку склала 41 робочий день. Таким чином, середній заробіток, який відповідач повинен виплатити йому в зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні складає 52837,93 грн. (41 день Х 1288,73 грн.). Ці дії відповідача є незаконними, оскільки згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, проводиться у день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, згідно з вимогами ч. 1 ст. 117 КЗпП України підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 04 грудня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 05 грудня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 28 січня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача ДП «Мирноградвугілля», згідно якому позовні вимоги він визнає в розмірі 52837,93 грн. Сторони в судове засіданні не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових правовідносинах з підприємством відповідача, працюючи на Державному підприємстві «Мирноградвугілля» ВП «Шахта «Капітальна» з 07.12.2018 року, був звільнений згідно з наказом № 222к від 31.07.2019 року згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с. 8). Відповідач своєю довідкою № 492 від 20.08.2019 року підтвердив наявність заборгованості перед позивачем в розмірі 58308,35 грн. (а.с. 9) Відповідно до виписки АТ КБ «Приватбанк» від 13.11.2019 року остаточний розрахунок по заробітній платі відповідач провів з позивачем 26.09.2019 року (а.с. 11-12). Проведення остаточного розрахунку з позивачем 26.09.2019 року також підтверджується довідкою № 717 від 23.12.2019 року, яка видана ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля». Отже, матеріалами справи доведено та відповідачем не оспорюється, що позивач перебувала з ним у трудових відносинах. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов висновку про доведеність виплати заборгованості по заробітній платі позивачу [PERSON] шляхом перерахування на його особовий картковий рахунок 26.09.2019 року (а.с. 11-12). Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Суд дійшов висновку про те, що затримка розрахунку сталася саме з вини відповідача. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, за положеннями статті 117 КЗпП обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Згідно довідці № 493 від 20.08.2019 року середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] складає 1288,73 грн (а.с. 10). Кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні за період з 31.07.2019 року по 26.09.2019 року складає 41 день. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку розраховується наступним чином: 1288,73 грн (середньоденна заробітна плата) х 41 робочий день затримки розрахунку = 52837,93 грн. і підлягає стягненню з відповідача ДП «Мирноградвугілля» з утриманням з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 768,40 грн (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved