Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Виконувач обов`язків керівника Одеської місцевої прокуратури №4 Івко П. в інтересах держави в особі Одеської міської ради, Міністерства юстиції України звернувся в грудні 2019 року із зазначеним позовом до суду. Вимоги позову обґрунтовано тим, що Одеською місцевою прокуратурою № 4 за результатами вивчення стану додержання земельного та містобудівного законодавства на території Суворовського району міста Одеси за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виявлено факти проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно з суттєвими порушеннями вимог земельного, містобудівного законодавства, а також законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Так, за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію від 18.01.2019 державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою Ольгою Станіславівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45175215 від 23.01.2019 щодо господарчої будівлі за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,8 кв. м, відкрито розділ на зазначений об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером №1748595751101 та зареєстровано право власності щодо зазначеного об`єкта за [PERSON] (номер запису 29968512). В подальшому, державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою Ольгою Станіславівною на підставі рішення від 29.01.2019 № 45259417 внесено зміни до розділу на об`єкт нерухомого майна №1748595751101, а саме змінено тип об`єкта нерухомого майна з господарчої будівлі на нежитлову будівлю. З цього приводу Одеською місцевою прокуратурою № 4 здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42019162040000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України. Разом з тим, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45175215 від 23.01.2019, прийнято із порушенням вимог діючого законодавства, у зв`язку із чим вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню, а вчинений запис про реєстрацію права власності № 29968512 у Державному реєстрі прав має бути скасовано, що і стало причиною звернення із зазначеним позосом до суду Ухвалою суду від 03 січня 2020 року суддею прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку загального позовного провадження, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов. (а.с. 65). Ухвалою суду від 04 березня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 118). Представник Одеської місцевої прокуратури №4 Карпова Є. Ю. в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з обґрунтувань, що викладені в позовній заяві. Представник Одеської міської ради Танасійчук І. М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник Міністерства юстиції України судове заідання не прибув, про розгляд справи обізнаний належним чином. Відповідачі в судове засідання не з,явились, належним чином сповіщені, відзив не подавали, з будь-якими заявами , клопотаннями чи запереченнями і поясненнями не звертались. Відповідачі також не звертались до суду з заявами про оголошення перерви (відкладення розгляду справи) в судовому засіданні. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів, що не з`явились в судове засідання. З`ясував обставини справи, вислухав представника Одеської місцевої прокуратури №4 Карпову Є. Ю., представника Одеської міської ради Танасійчука І. М., дослідив та проаналізував матеріали справи, встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію від 18.01.2019 державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою Ольгою Станіславівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45175215 від 23.01.2019 щодо господарчої будівлі за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 22,8 кв. м, відкрито розділ на зазначений об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером №1748595751101 та зареєстровано право власності щодо зазначеного об`єкта за [PERSON] (номер запису 29968512). В подальшому, державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою Ольгою Станіславівною на підставі рішення від 29.01.2019 № 45259417 внесено зміни до розділу на об`єкт нерухомого майна №1748595751101, а саме змінено тип об`єкта нерухомого майна з господарчої будівлі на нежитлову будівлю. З даних інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що підставою виникнення права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості є наступні документи: технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 17.01.2019, видавник: ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна». При цьому, технічний паспорт, на підставі якого зареєстровано право власності, не підтверджує право власності на зареєстрований об`єкт нерухомості та не дає можливості встановити підстави набуття права за [PERSON] на вищевказаний об`єкт. Так, згідно п. 6 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001 (в редакції, що діяла на момент видачі технічного паспорта та проведення державної реєстрації), технічна інвентаризація проводиться у таких випадках, зокрема: 1) перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, у тому числі після проведення реконструкції та капітального ремонту, технічного переоснащення, реставрації, щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт; 2) перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, щодо якого отримано право на виконання будівельних робіт; 3) перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об`єднання або виділення частки шляхом реконструкції завершений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію; 4) перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, зазначених у пункті 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». В інших випадках технічна інвентаризація проводиться за бажанням замовника. Технічний паспорт на об`єкт нерухомості є документом, що підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкту та не може бути самостійною підставою виникнення права власності. Технічний паспорт може бути умовою державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна виключно у сукупності з іншими документами або відомостями, визначеними пунктами 41,42, 43 Порядку реєстрації. Так, заявником [PERSON] для державної реєстрації не подано жодних інших документів або відомостей, які у сукупності відповідають вимогам Порядку реєстрації та можуть бути підставою для реєстрації права власності на господарчу будівлю за адресою: [ADDRESS] . Водночас, статтями 23, 24 Закону про реєстрацію визначено перелік підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а також перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав. Відповідно до п. 4-5 ч. 1 ст. 18 Закону про реєстрацію порядок проведення державної реєстрації включає перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а також прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав). Таким чином, п.п. 41, 42, 43 Порядку реєстрації визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на новозбудоване нерухоме майно, реєстрація якого здійснюється вперше, і з огляду на закріплені положення у статтях 9, 18, 24, 25 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Отже, державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Морозовою Ольгою Станіславівною рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45 17521 5 від 23.01.2019 щодо господарчої будівлі за адресою: [ADDRESS] , прийнято незаконно, всупереч встановленому Порядку реєстрації, за відсутності усіх необхідних документів. Згідно отриманих відповідей на подані місцевою прокуратурою запити від уповноважених органів влади стало відомо, що інші документи та відомості, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , не існують. В ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження 18.04.2019 проведено допит в якості свідка [PERSON] , який під час допиту надав засвідчені копії наступних документів: 1) договір про право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності від 15.03.2018 № ТС - 226/18 за адресою: [ADDRESS] ), укладеного між [PERSON] та Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, 2) паспорт прив`язки стаціонарної тимчасової споруди - павільйону, загальною площею 12 кв.м, виданий Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради на замовлення фізичної особи- підприємця [PERSON] , 3) висновок Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 02.03.2018 № 0113/354/в щодо можливості установки тимчасової споруди та укладення вищевказаного договору, з додатками; 4) технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 24.01.2019, видавник: ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна»; 5) довідка, серія та номер: 00405, видана 24.01.2019, видавник: ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна». Крім того, з відповіді Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради № 2770/0117 від 21.11.2019 встановлено, що між вказаним управлінням та [PERSON] укладений діючий договір про право тимчасового користування місцями для розташування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності від 15.03.2018 № ТС - 226/18 за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане свідчить про те, об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] є тимчасовою спорудою - павільйоном. Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону про реєстрацію не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Поряд з цим, листом від 11.05.2019 № 2938-04/117 КП «БТІ» ОМР повідомило, що в архіві підприємства відсутня реєстрація інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] та відсутні відомості щодо реєстрації права власності на даний об`єкт. Згідно п.п. 3.1-3.3 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 №809 (далі - Положення), резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об`єкта або уповноваженої ним особи, зокрема у випадках визначення можливості надання адрес. Пунктом 4.4. Положення передбачено, що на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об`єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об`єкт, та документів, які підтверджують особу заявника. Таким документом має бути відповідне розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради або рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради. Листом Комунального підприємства «Право» від 26.04.2019 № 164 місцеву прокуратуру повідомлено, що відомості про адресу: [ADDRESS] відсутні в Адресному реєстрі міста Одеси, а відповідні документи про її резервування та підтвердження підприємством, не видавалися. Також, листом Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 07.05.2019 № 01-05-2/124вх надано інформацію, що звернення [PERSON] до адміністрації щодо встановлення (зміни) адреси об`єкту нерухомості, розташованому за адресою: [ADDRESS] , не надходили. Зазначене свідчить про проведення реєстрації за відсутності документа, що підтверджує присвоєння адреси. Таким чином встановлено, що тимчасова споруда за адресою: [ADDRESS] та зареєстрований об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] є фактично є одним об`єктом. Крім того, згідно відповіді Головного управління Держгеокадасту в Одеській області № 10-15-0.8-4470/2-19 від 20.05.2019, відкритих даних публічної кадастрової карти України, інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відсутні відомості про реєстрацію права власності, права постійного користування, а також договори оренди на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . Отже, зазначена адреса, а саме: [ADDRESS] В самовільно використана заявником та внесена державним реєстратором до Державного реєстру прав з порушеннями вимог чинного законодавства, без її присвоєння в установленому порядку та надання підтверджуючих документів, які вимагаються та передбачені пунктами 41,42 Порядку реєстрацію, як обов`язкова умова проведення державної реєстрації. Частиною 2 ст. 5 Закону про реєстрацію передбачено, що у випадку якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Також, листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 22.05.2019 № 01-6/320 ПР повідомлено місцеву прокуратуру, що інформація щодо видачі/реєстрації документів дозвільного та декларативного характеру на будівництво за адресою: [ADDRESS] - відсутня, внаслідок чого зареєстровано право власності на тимчасову споруду як об`єкт нерухомого майна, без відповідних дозвільних документів на будівництво. Статтею 36 Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (яка діяла на той час) (далі - Закон про містобудування) визначено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Згідно зі ст. 39 Закону про містобудування прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Частиною 2 ст. 26 Закону про містобудування визначено, що суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Проте відповідно до листа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради №01-15/160п від 24.04.2019 містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , управлінням не надавались. Відсутність відповідних дозвільних та декларативних документів на будівництво за адресою: [ADDRESS] , також вказує на проведення державної реєстрації без документів, визначених чинним законодавством. Листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 20.05.2019 № 01-19/1104 повідомлено, що Одеською міською радою рішень щодо передачі у власність або користування земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , не приймалось. З наведеного вбачається, що земельна ділянка під зазначеним об`єктом нерухомого майна знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, яка відповідно до ч. 1 ст. 142 Конституції України, п. «б» ч. 1 ст. 80, ст. 83 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділена повноваженнями власника цієї земельної ділянки, та яка не приймала рішення про передачу земельної ділянки у власність або користування з метою її забудови. Так, ч. 1 ст. 79-1 ЗК України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Частиною 2 ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Згідно ч.ч. З, 4 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Згідно з ч. 4 ст. Закону про містобудування право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Частиною 1 ст. 35 Закону про містобудування визначено, що після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Отже, [PERSON] здійснив самовільне захоплення земельної ділянки, розташованої під нежитловою будівлею за адресою: [ADDRESS] , що належить територіальній громаді міста Одеса, незаконно використав та продовжує використовувати зазначену ділянку під об`єктом нерухомості, без належних правових підстав та в порушення вимог чинного законодавства, що легалізовано шляхом проведення незаконної реєстрації на об`єкт нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, вбачається, що вказана будівля в розумінні статті 376 Цивільного кодексу України, є об`єктом самочинного будівництва, оскільки відомості про документи, які б підтверджували наявність прав власності на вказаний об`єкт, прийняття об`єкту до експлуатації або інші документи дозвільного характеру, державним реєстратором у реєстрі не зазначено. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, державним реєстратором під час проведення державної реєстрації проігноровано вимоги п.п. 41-43 Порядку реєстрації щодо необхідності таких документів, як: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Крім того, державним реєстратором Морозовою О.С. прийнято рішення № 45259417 від 29.01.2019 та внесено зміни до розділу на об`єкт нерухомого майна №1748595751101, а саме змінено тип об`єкта нерухомого майна з господарчої будівлі на нежитлову будівлю. З даних інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що підставою внесення вказаних змін до розділу № 1748595751101 є наступні документи: технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 24.01.2019, видавник: ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», довідка, серія та номер: 00405, видана 24.01.2019, видавник: ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна». Так, зміна функціонального призначення приміщень можлива лише шляхом проведення реконструкції (проведення будівельних робіт) та прийняття реконструйованого об`єкту до експлуатації на підставі відповідних декларативних або дозвільних документів, зареєстрованих або виданих органами державного архітектурно-будівельного контролю. Згідно відомостей з Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, які засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відсутня інформація щодо реєстрації або видачі дозвільних документів на виконання будівельних робіт по [ADDRESS] , а також документів про прийняття в експлуатацію вказаного об`єкта після капітального ремонту, реконструкції. З наведеного вбачається, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно без наявності усіх необхідних документів, що надало змогу власнику об`єкта нерухомого майна з порушенням вимог чинного законодавства зареєструвати речові права на об`єкт нерухомості, а також незаконно використовувати земельну ділянку, чим прямо порушено інтереси держави та територіальної громади в особі уповноважених органів. Таким чином прийняті рішення державного реєстратора мають бути визнані незаконними та скасовані, відповідно до п. 2 cm. 26 Закону про реєстрацію, оскільки за вказаною адресою розташована тимчасова споруда - павільйон, вказані рішення прийняті на підставі документів, які не дають змоги встановити підстави набуття речових прав, внесення змін до них. Окрім того, зареєстрований [PERSON] торгівельний павільйон як об`єкт нерухомості знаходиться на земельній ділянці, яка йому не належить, а перебуває у власності територіальної громади. Також, відповідно до положень до ч. 1 ст. 142 Конституції України, п. «б» ч. 1 ст. 80, ст. 83 Земельного Кодексу України, ст.ст. 29, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» повноваження щодо розпорядження комунальним майном віднесено до компетенції відповідних органів місцевого самоврядування. Враховуючи той факт, що рішення Одеською міською радою з приводу розпорядження вищевказаною земельною ділянкою не приймалися та інформація щодо оформлення будь-який правоустановчих документів на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , відсутня, розміщення об`єкта нерухомості відбулося за рахунок земель Одеської міської ради, всупереч вищевказаного законодавства. Оскаржуваним рішенням про реєстрацію права власності порушено інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, яка позбавлена можливості розпоряджатися земельною ділянкою, на якій розташований спірний об`єкт, а тому з метою поновлення державних інтересів та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, скасування права власності на об`єкт нерухомості, яке набуто усупереч нормам чинного законодавства, вбачається необхідність звернення місцевої прокуратури до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради, як власника спірної земельної ділянки, оскільки Одеською міською радою не вжито жодних заходів на захист інтересів держави, в тому числі щодо оскарження рішення державного реєстратора. Слід зазначити, що Одеська міська рада, як орган місцевого самоврядування належним чином повідомлена про вищезазначені порушення інтересів держави, що підтверджується листом місцевої прокуратури № 16.04-52-7878 вих-19 від 30.09.2019, проте жодних дієвих заходів спрямованих на поновлення порушених інтересів держави останньою не здійснено. Вказане свідчить про не здійснення органом місцевого самоврядування захисту інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов,язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Таким чином, суд вважає позовні вимоги виконувача обов`язків керівника Одеської місцевої прокуратури №4 Івко П. такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] суд стягує судовий збір у розірі 1914 грн. 34 коп.

Outcome: approved