Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

В січні 2019 року [PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON]про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позов мотивований тим, що позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] Також власниками у рівних частках, тобто по 1/3 виступають чоловік позивача [PERSON] та син позивача (відповідач) [PERSON] У зв'язку із тим, що відповідач не проживає за вищевказаною адресою протягом 20 років, однак зареєстрований в даній квартирі, що належить позивачу, яка позбавлена можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищезазначеною квартирою, чим обмежуються її права як власника згаданого об'єкта нерухомості, тому позивач вимушена звернутися із даною позовною заявою до суду. Ухвалою суду від 15.01.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. 08.02.2019 року суду надав заяву в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] заперечень на позовну заяву не надав. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 09.03.2006 року та витягу про державну реєстрацію прав від 14.01.2011 року, [ADDRESS] належить [PERSON] 1/3 частина квартири, [PERSON] 1/3 частина квартири та [PERSON] 1/3 частина квартири. Згідно довідки № 07-21/12176 від 30.11.2018 року за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON] з чоловіком [PERSON] Син [PERSON] не проживає за даною адресою протягом 20 року. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно частин 1, 2 і 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як визначено частиною 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою в [ADDRESS], але понад 20 років не проживає за даною адресою, а позивач у зв'язку з її реєстрацією позбавлена можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися частиною вищезазначеної квартири, чим обмежуються її права як власника згаданого об'єкта нерухомості. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає. На підставі, ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. 405 ЦК України,

Outcome: partial