Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, укладеного 24 червня 1994 року між нею і її колишнім чоловіком [PERSON], з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі до 22 березня 1995 року, з однієї сторони, та [PERSON], з другої сторони. Обгрунтовує позов тим, що відповідно до умов зазначеного договору у власність [PERSON] передано квартиру [ADDRESS], за що [PERSON] зобов'язувалася пожиттєво повністю утримувати [PERSON] і [PERSON], забезпечуючи їх харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою. Всупереч умовам договору, [PERSON] протягом 2015 - 2016 років не виконує взятих нею зобов'язань за цим договором, не надає [PERSON] необхідної допомоги та матеріального забезпечення. У зв'язку з незадовільним станом здоров'я позивач потребує лікування, однак [PERSON] необхідних ліків їй не купує. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав із викладених у позовній заяві мотивів та просив позов задовольнити. Пояснив, що протягом 2015 - 2016 років [PERSON] не виконує пункту 4 договору пожиттєвого утримання, не надавала ніякої допомоги ні на ліки, ні на продукти харчування. Відповідач приходила до позивача, але не допомагала, не купувала одяг по сезону. У квартирі, де проживає позивач, немає гарячої води, колонка для її обігріву відключена. На оплату комунальних послуг позивач давала гроші зі своєї пенсії сину [PERSON] і він їх оплачував. Після подачі [PERSON] до суду позову в справі, що розглядається, [PERSON] погрожував її виселити. Розмір пенсії [PERSON] становить близько 1000 гривень, яких вистачає тільки на оплату комунальних послуг. Продукти харчування [PERSON] приносять її діти. Позивач [PERSON], допитана судом за її згодою як свідок, пояснила, що з 2015 року [PERSON] не виконує обов'язків за договором довічного утримання, не забезпечує їй необхідного догляду, не надає належної матеріальної допомоги. На оплату комунальних послуг вона постійно давала гроші зі своєї пенсії сину [PERSON] (чоловіку [PERSON].), він їх за ці гроші оплачував, а квитанції зберігала [PERSON], як і всі інші документи на квартиру. У 2003 році вона перенесла інсульт, на даний час потребує лікування, постійного догляду, чого [PERSON] їй не забезпечує. Приходить зрідка, часом приносить лише деякі продукти харчування, ліків не купує. Їй допомагають її сусідки - підстригають волосся, ходять в аптеку. Дочка і сини [PERSON] і [PERSON] забирають її речі прати та прибирають у квартирі, купують ліки. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що вважає неможливим розірвання договору довічного утримання в частині [PERSON] Жодних претензій з його боку щодо виконання договору не було. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності. У [INFO] [PERSON] помер. Тому договір довічного утримання є виконаний в частині зобов'язання довічного утримання [PERSON], і [PERSON] набула право власності на ? частину квартири. З цих підстав договір не може бути розірваний в цілому. Щодо виконання [PERSON] зобов'язань за договором у частині довічного утримання [PERSON] - відповідач надає їй продукти харчування, одяг, оплачує за комунальні послуги. Вартість щомісячного матеріального забезпечення сторони визначили в договорі в розмірі 150000 карбованців щомісячно. На даний час у переведенні на гривню ця сума складає 1,5 гривень. Відтак, [PERSON] надає [PERSON] утримання в необхідному розмірі. З цих підстав просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача [PERSON] вона з чоловіком [PERSON] (сином [PERSON].) забезпечують продуктами харчування. Зокрема, протягом 2015 - 2016 років купували одяг (тапки, підколінники, нижню білизну), кожного тижня вона або [PERSON] купували та приносили [PERSON] продукти харчування на тиждень, забирали додому прати її речі - влітку кожного тижня, взимку через тиждень. Вона, [PERSON], особисто як мінімум один раз в місяць приходить до [PERSON] Останнім часом [PERSON] почала виганяти її, коли вона приходить і щось приносить. Загалом на місяць витрати на утримання [PERSON] становили 1000, 1500 чи 800 гривень, включаючи продукти харчування, одяг, комунальні послуги. З цих підстав відповідач вважає, що надає [PERSON] утримання в необхідному розмірі, тому просила в позові відмовити. Судом досліджено надані сторонами докази та встановлено такі обставини: 24 червня 1994 року між [PERSON] і [PERSON], непрацездатними за віком, та [PERSON] було укладено договір пожиттєвого утримання, посвідчений нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1-2663. Згідно з п.1 договору, [PERSON] і [PERSON] передали у власність [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого і зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 23 травня 1994 року за реєстровим №7365. Відповідно до зазначеного свідоцтва вказана квартира належить [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду". Свідоцтво видано згідно з розпорядженням (наказом) від 20 травня 1994 року №7228. Пунктом 4 договору пожиттєвого утримання передбачено, що [PERSON] зобов'язується пожиттєво повністю утримувати [PERSON] і [PERSON], забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою, зберігши в їх безоплатному пожиттєвому користуванні вказану квартиру. Вартість щомісячного матеріального забезпечення сторони визначили в договорі в розмірі 150000 карбованців щомісячно (пункт 5 договору). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, № витягу: 00016554300 від 15 квітня 2016 року, на підставі актового запису про шлюб № 872 від 07 липня 1989 року між [PERSON] і [PERSON] прізвище [PERSON] після державної реєстрації шлюбу змінено на [PERSON] З цього ж витягу слідує, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано 23 березня 1995 року. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторним) серії [NUMBER], виданим 21 липня 2006 року, актовий запис №78 Відділу реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області. Згідно з довідкою №722 від 09 березня 2016 року, виданою ПП "ТернопільКомСервіс", [PERSON] з 31 липня 1986 року зареєстрована та проживає в [ADDRESS] На підтвердження доводів сторін щодо надання [PERSON] утримання [PERSON] судом допитано у судовому засіданні свідків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON], постійно навідується до неї. Приходить вимірювати їй тиск, помити її, підстригти волосся, оскільки в силу віку і стану здоров'я [PERSON] сама за собою доглянути не може. [PERSON] приходила рідко. Син [PERSON] [PERSON] навідувався раз в тиждень, але це було ще 2 - 3 роки тому. Приносив продукти, [PERSON] платила йому гроші. Зі слів [PERSON] їй також відомо, що вона давала [PERSON] гроші на оплату комунальних послуг. Протягом 2015 - 2016 року вона жодного разу не бачила [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою [PERSON], заходить до неї близько 1 - 2 разів на тиждень. [PERSON] бачила один чи два рази минулого або позаминулого року. Свідок [PERSON] пояснила, що є дочкою [PERSON] [PERSON] ніколи маму не доглядала і не утримувала. Упродовж 2012 - 2016 років продукти матері приносить вона ([PERSON].) і її брати [PERSON] і [PERSON]. У 2015 році вона приходила до мами щомісяця, два рази в місяць. За цей період [PERSON] бачила лише на великі свята і на мамин день народження. До січня 2016 року [PERSON] сама себе доглядала. З січня 2016 року [PERSON] приходить до неї кожного тижня, приносить продукти, прибирає. Зі слів [PERSON] їй також відомо, що вона давала [PERSON] гроші на оплату комунальних послуг. Свідок [PERSON] пояснив, що є сином [PERSON] Після того, як мама перенесла інсульт, її доглядали всі по трохи - він, сестра, брати [PERSON] , [PERSON] і його дружина [PERSON] [PERSON] він бачив тільки на свята. Коли мамі треба було продуктів, вона дзвонила до нього, давала гроші, він їх купував і приносив. Забирав у мами речі прати додому, деколи прати речі брала [PERSON] Свідок [PERSON] [PERSON] пояснив, що є сином [PERSON] [PERSON] бачив у мами близько 2 - 3 разів на рік (на великі свята і на мамин день народження). З часу, коли в мами стався інсульт (2002 чи 2003 рік) він щотижня навідується до неї. Купує їй продукти, як за її гроші, так і за свої. Він не бачив, щоб [PERSON] мамі щось допомагала, готувала їсти чи прибирала. Мама давала гроші брату [PERSON] на оплату комунальнипх послуг. На свята [PERSON] приносила деякі продукти, але мама казала, що давала на це гроші. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у червні - серпні 2016 року на прохання [PERSON] кілька разів ходила разом із нею до [PERSON], вона несла їй продукти, забирала прати білизну. Одного разу [PERSON] не відчиняла їм двері, а потім, коли побачила, виганяла, кричала, що [PERSON] небажаний гість. Зі слів [PERSON] та її дочки [PERSON] знає, що [PERSON] надавала допомогу [PERSON], готувала на свята. Свідок [PERSON] пояснив, що є чоловіком дочки [PERSON] Протягом 2015 року він часто (близько 5 - 6 разів) підвозив [PERSON] та її чоловіка до [PERSON] Вони везли продукти, забирали прати білизну. Восени 2015 року він особисто завозив [PERSON] картоплю. Взимку 2015 - 2016 р.р. (перед святами) з чоловіком [PERSON] завозили фрукти і ще щось в пакеті. Навесні 2016 року, вже після конфлікту, він привозив [PERSON] продукти - олію, крупи, сметану, сир, картоплю. Ці продукти передавала [PERSON] Зі слів [PERSON] і її дочки знає, що [PERSON] постійно допомагала [PERSON] Свідок [PERSON] [PERSON] пояснив, що є сином [PERSON] З 1986 року він і його дружина [PERSON] надавали мамі утримання, він приносив картоплю, інші продукти. У 1994 році був укладений договір довічного утримання і вони здійснювали за нею постійний догляд. Продукти приносили кожного тижня. Коли в мами погіршився стан здоров'я, вони допомагали їй ходити, купували ліки, продукти, прали, зробили ремонт. [PERSON] мила вікна, прибирала. Мама сама дзвонила і казала, що треба зробити. Брати і сестра приходили тільки на свята. Деколи мама давала йому гроші на продукти, коли він не мав своїх, але переважно він купував усе за свої гроші. На оплату комунальних послуг мама грошей не давала. Комунальні послуги оплачувала [PERSON] Були випадки, що мама давала йому гроші при свідках, а він потім їх віддавав їй (мама так просила). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 10 ЦПК України). Судом установлено, що 24 червня 1994 року між позивачем і її чоловіком з одного боку та відповідачем із іншого боку, був укладений договір пожиттєвого утримання, за яким відповідачу передано у власність квартиру [ADDRESS]. Умовами договору від 24 червня 1994 року передбачено, що [PERSON] зобов'язується пожиттєво повністю утримувати [PERSON] і [PERSON], забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою. Вартість щомісячного матеріального забезпечення сторони визначили в договорі в розмірі 150000 карбованців щомісячно. На час укладення договору був чинним та діяв Цивільний кодекс Української РСР, відповідно до вимог ст. 425 якого за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. На час виникнення спірних правовідносин є чинним та діє Цивільний кодекс України, вимоги якого повинні застосовуватись при вирішенні спору між сторонами. Так, відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Особливості укладення договору довічного утримання (догляду) щодо майна, що є у спільній сумісній власності передбачені статтею 747 цього кодексу, відповідно до якої у разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов'язання набувача відповідно зменшується. Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Частиною 2 статті 755 ЦК України встановлено, що договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача. Аналогічної норми Цивільний кодекс Української РСР не містив, однак статтею 223 передбачалося припинення зобов'язання смертю громадянина , зокрема відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦК Української РСР зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо виконання провадиться особисто для кредитора. [INFO] року [PERSON] помер. Тобто, на підставі статті 223 Цивільного кодексу Української РСР договір пожиттєвого утримання від 24 червня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] припинився у зв'язку із смертю відчужувача [INFO] року. Судом не встановлено, що за життя ним оспрорювалось належне виконання [PERSON] умов договору. Відтак договір від 24 червня 1994 року щодо [PERSON] вважається виконаним. Цивільним законодавством не передбачено можливість розірвання договору на підставі рішення суду після його припинення з передбачених законом підстав. За вказаних обставин позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору пожиттєвого утримання від 24 червня 1994 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], не можуть бути задоволені, а в межах розгляду спору між сторонами суд повинен дослідити, чи дотримуються умови договору між [PERSON] та [PERSON], та чи є підстави для його розірвання відповідно до вимог ст. 755 ЦК України. На підставі показань позивача [PERSON], допитаної в судовому засіданні як свідка, установлено, що з 2015 року відповідач [PERSON] не виконує обов'язків за договором довічного утримання, не забезпечує їй необхідного догляду, не надає належної матеріальної допомоги, не купує ліків. Показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що візити [PERSON] до [PERSON] не мали систематичного характеру. Утримання, яке полягало у періодичному наданні деяких продуктів харчування, не було достатнім для забезпечення [PERSON] необхідного догляду. Суд критично відноситься до показань свідка [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що має погану пам'ять та деколи забуває. Відповідач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача. Із показань допитаних за її клопотанням свідків не вбачається належного виконання [PERSON] умов договору довічного утримання. Так, свідку [PERSON] особисто нічого не відомо про виконання договору довічного утримання до червня 2016 року. Позов до суду [PERSON] пред'явила ще у травні 2016 року. Підставами розірвання договору зазначала невиконання [PERSON] його умов з 2015 року. Одиничні візити на прохання [PERSON] до [PERSON] у червні - серпні 2016 року, свідком яких була [PERSON], в той час, коли судом уже розглядався спір між сторонами, не можуть бути доказом надання [PERSON] [PERSON] необхідного утримання відповідно до умов договору. Показання свідка [PERSON] також не доводять належного виконання умов договору [PERSON] Повідомлені ним обставини про надання [PERSON] продуктів харчування кілька разів на рік та прання білизни суд не може вважати повним її утриманням, забезпеченням її харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою, як це передбачено умовами договору. Твердження свідків [PERSON] та [PERSON] про обставини, які їм відомі зі слів [PERSON], зокрема про те, що [PERSON] постійно допомагала [PERSON], суд не може взяти до уваги, оскільки вони не містять відомостей про періодичність, систематичність та обсяг такого утримання. Показання свідка [PERSON] [PERSON] про те, що він разом із [PERSON] кожного тижня приходив до [PERSON], приносив їй продукти, [PERSON] прибирала, прала, оплачувала комунальні послуги, спростовуються показаннями допитаної як свідка позивача [PERSON] та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Більше того, свідок [PERSON] [PERSON] зазначав, що часом купував продукти за гроші, які йому давала [PERSON] Суд не може взяти до уваги як доказ належного виконання [PERSON] умов договору довічного утримання квитанції про оплату комунальних послуг у помешканні [PERSON] за період з січня 2015 року по лютий 2016 року та за червень 2016 року, оскільки, будучи допитаною як свідок, позивач [PERSON] стверджувала, що давала гроші на їх оплату зі своєї пенсії сину [PERSON]. Заперечення свідком [PERSON] [PERSON] цієї обставини не є доказом оплати цих послуг за рахунок коштів [PERSON] Більше того, як ствердив свідок [PERSON] [PERSON], на даний час у нього з матір'ю неприязні відносини. Також, він, як чоловік позивача [PERSON], є особою, зацікавленою у результаті розгляду справи. Суд звертає увагу й на те, що свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є дітьми позивача [PERSON], тому теж можуть бути зацікавленими у результаті розгляду справи, та у [PERSON] і [PERSON] неприязні відносини із [PERSON] Однак, їхні показання узгоджуються з показаннями допитаної як свідка позивача [PERSON] та узгоджуються між собою. При цьому відповідач [PERSON] не надала достатніх і належних доказів на спростування їхніх показань. Надані представником позивача квитанції про оплату комунальних послуг у помешканні [PERSON] за період з березня 2015 року по травень 2016 року, суд також не може взяти до уваги як належні докази у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування в даній справі є виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором довічного утримання. [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала, що не сплачувала комунальні послуги в цей період. Як квитанції, надані відповідачем, так і квитанції, надані представником позивача, жодних відомостей про платника коштів не містять. У квитанціях зазначено лише прізвище власника особового рахунку, який відкритий для сплати послуг у квартирі [ADDRESS], - [PERSON], [PERSON] Також не є належним доказом у справі відповідь Тернопільського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Тернопільській області №8091 від 28 березня 2016 року на звернення [PERSON] щодо вчинення [PERSON] [PERSON] конфлікту з [PERSON] за місцем її проживання по [ADDRESS] оскільки на правовідносини між сторонами ці обставини не впливають, відомостей щодо виконання чи невиконання [PERSON] умов договору довічного утримання не містять. Аналізуючи в сукупності викладені обставини та досліджені судом докази, суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] не виконує належним чином обов'язків за договором пожиттєвого утримання від 24 червня 1994 року в частині зобов'язання пожиттєво повністю утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою. Доводи про те, що вартість щомісячного матеріального забезпечення сторони визначили в договорі в розмірі 150000 карбованців щомісячно, що в перерахунку на гривні складає 1,5 гривень, а тому договір виконується, суд вважає необгрунтованими. Дійсно, на підставі Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25 серпня 1996 року № 762/96 українські карбованці підлягали обміну на гривні за курсом 100000 карбованців на 1 гривню. Разом з тим, внаслідок інфляційних процесів, які відбувалися в Україні з 1994 року по даний час, суд не може визнати обгрунтованим розмір щомісячного утримання за договором від 24 червня 1994 року в сумі 1,5 гривень. Умовами цього ж договору передбачений обов'язок [PERSON] пожиттєво повністю утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом і необхідною допомогою. Вартість такого матеріального забезпечення на даний час не може становити 1,5 гривень. При визначенні його розміру слід виходити з реальних цін на продукти харчування, одяг, медичні препарати тощо, з урахуванням характеру догляду і допомоги, якої потребує [PERSON] Відповідач [PERSON], стверджуючи, що витрати на утримання [PERSON] загалом на місяць, включаючи продукти харчування, одяг, комунальні послуги, становлять 1000, 1500 чи 800 гривень, жодних доказів на підтвердження цих обставин не надала. Оскільки суд на підставі зібраних у справі доказів прийшов до переконання, що [PERSON] не виконує належним чином своїх обов'язків пожиттєво повністю утримувати [PERSON], договір довічного утримання, укладений 24 червня 1994 року між [PERSON] і [PERSON] підлягає до розірвання відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України. З цих підстав позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення. Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 744, 755 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial