Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до Безводнянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини земельної ділянки, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 7,63 гектарів, що розташована на території Безводнянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області. Свої позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що після смерті її батька [PERSON] вона прийняла у спадок 2/3 частки вказаної земельної ділянки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.12.2005 року. Проте вона не зареєструвала своє право власності на зазначену земельну ділянку та не отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку відповідно до встановленого законом порядку. При зверненні позивачки до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на земельну ділянку через ненадання державного акту на право власності на земельну ділянку. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак представник позивача надав до суду письмову заяву про підтримання позову, з клопотанням розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте надав до суду заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 4 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. З огляду на викладене вище, державний реєстратор правомірно відмовив позивачу у проведенні державної реєстрації права власності на земельну ділянку з підстав того, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують (п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом з тим, відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі в порядку спадкування згідно статті 131 Земельного кодексу України. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, внаслідок несвоєчасної реєстрації права власності на земельну ділянку та змін у законодавстві, позивачка на даний час фактично позбавлена можливості зареєструвати своє право власності на земельну ділянку, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Визнання за нею права власності на земельну ділянку усуне перешкоди для проведення державної реєстрації права власності. З огляду на викладене, суд приймає до уваги наявні письмові докази і приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved