Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

В грудні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до держави Україна, в особі Краснокутського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) ( далі- Краснокутський РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) про відшкодування шкоди. В позові позивач вказала , що постановою старшого державного виконавця Краснокутського віддлу ДВС Краснокутського РУЮ у Харківській області Швець Т.І. від 01.12.2014 року , закінчено виконавче провадження № 45488418 з примусового виконання судового наказу №627/285/14 , виданого Краснокутським районним судом Харківської області 28.02.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь Зміївської філії Пат «Харківгаз» судового збору у розмірі 121,80 грн . Постановою апеляційного суду Харківської області від 02.04.2018 року , вище вказана постанова ппро закінчення виконавчого провадження визнана неправомірною . На думку позивача, внаслідок неправомірних дій працівників Краснокутського РВ ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) під час проведення виконавчого провадження , їй завдано майнових збитків в розмірі 1533,35 грн та моральної шкоди , яку вона оцінила в розмірі 5 000,00 грн. Просила стягнути майнову та моральну шкоду у вказаному розмірі. У судовому засіданні позивач підтримала позов , просить задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала , просить відмовити, оскільки будь-якої шкоди працівники Краснокутського РВ ДВС позивачу не спричиняли. Представник третьої особи до суду не з`явилася , подала заяву заслухати справу у її відсутність , просить ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. За статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про державну виконавчу службу» та Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», чинного на час вчинення виконавчих дій, шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Частиною 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час вчинення виконавчих дій, визначено, що збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом. Як роз`яснено у п. 28 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її матеріально права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.2 статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи , а також шкода , завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою ,яка її завдала. У частині першій статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, окрім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності про відшкодування шкоди підлягають встановленню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для застосування цивільно-правової відповідальності, виходячи із зазначеного та із урахуванням конкретних обставин справи, необхідним є, зокрема, встановлення у передбаченому законом порядку факту неправомірності дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди. При цьому, обов`язок довести неправомірність таких дій, так само, як і наявність шкоди та причинного зв`язку між ними, відповідно до загальних правил розподілу обов`язку доказування, покладається на позивача. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Матеріалами справи встановлено , що 28.02.2014 року Краснокутським районним судом Харківської області за заявою ПАТ «Харківгаз», в особі Зміївської філії ПАТ «Харківгаз», виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги з газопостачання в сумі 427,73 грн. та сплаченого судового збору у сумі 121 ,80 грн. Судовий наказ набрав чинності 31.03.2014 р. та був виданий стягувачеві для пред`явлення до виконання. ( а.с.24) На підставі заяви начальника Зміївської філії ПАТ «Харківгаз» від 17.11.2014 р., постановою начальника відділу ДВС Краснокутського РУЮ Харківської області від 17.11.2014 р. відкрито виконавче провадження з виконання вище вказаного судового наказу, в частині стягнення сплаченого судового збору у сумі 121 ,80 грн. Постановою начальника Краснокутського ВДВС від 17.11.2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного судового наказу. Постановою державного виконавця того ж відділу державної виконавчої служби від 01.12.2014 року, виконавче провадження було закінчено , у зв`язку із роботою боржника [PERSON] у філії ГПУ «Полтавагазвидобування» ПАТ «Укргазвидобування», що відноситься до Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ.( а.с.16) У серпні 2017 року [PERSON] оскаржила такі дії державного виконавця в суді, але ухвалою Краснокутського районного суду Харківської області від 13.11.2017 року, її скарга була залишена без задоволення. Постановою апеляційного суду Харківської області від 02.04.2018 року , ухвала суду від 13.11.2017 року була скасована, скарга [PERSON] задоволена частково. Визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця Краснокутського ВДВС про закінчення ВП № 45488418 від 01.12.2014 року . Стягнуто з Краснокутського ВДВС на користь [PERSON] 320,00 грн судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги. ( а.с.8-10) Крім того , ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 29.05.2018 року, за заявою [PERSON] про поворот виконання судового рішення, допущено поворот виконання судового наказу виданого Краснокутським районним судом Харківської області від 28.02.2014 р. та стягнуто з Зміївської філії ПАТ « Харківгаз « на користь [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 121,50 грн , які були стягнуті на підставі вище вказаного судового наказу .( а.с.14,15) Так, визначаючи розмір майнової шкоди у сумі 1533,35 грн ., позивач вирахував сплачений судовий збір до першої та апеляційної інснастанції та кошти на проїзд до апеляційного суду . Майнову шкоду , позивач підтверджує квитанціями про сплату судового збору до першої та апеляційної інстанції , чеками за проїзд і просить стягнути з відповідача майнової шкоди у розмірі 1533,35 грн. , а моральної шкоди в сумі 5000,00 грн , оскільки вона витрачала час на вивчення законодавства , за рахунок особистого відпочинку . Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів, якими підтверджується факт втрат майнового характеру позивача, які заподіяні протиправними діями відповідача. Визнання неправомірною постанову старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження , не свідчить про спричинення їй матеріальної шкоди у розмірі 1533,35 грн . Суд враховує, що у межах даної справи не було встановлено протиправності дій, рішень чи бездіяльності відповідачів. Обставини, на які посилається позивач, є загальними абстрактними твердженнями, а не конкретними фактами, що мають відношення до справи. Стверджуючи про завдання відповідачами матеріальної шкоди, позивач вказує на неодноразове оскарження нею рішень, дій та бездіяльності відповідачів, у зв`язку із чим виникала необхідність сплати судового збору та прибуття до судів, на що витрачалося чимало коштів. Проте суд наголошує, що судовий збір, як і витрати, пов`язані із прибуттям до суду, входять до складу судових витрат, відшкодування (розподіл, повернення) яких здійснюється в порядку процесуального законодавства, а не шляхом подання позову про їх стягнення у якості матеріальної шкоди. Крім того , судовими рішеннями на користь [PERSON] , а саме постановою апеляційного суду Харківської області від 02.04.2018 року (справа № 627/779) стягнуто з відповідача Краснокутського РВ ДВС сплачений судовий збір у сумі 320,00 грн. , а згідно ухвали Богодухівського районного суду Харківської області від 29.05.2018 року (справа № 627/1115) /17 , з Зміївської філії ПАТ « Харківгаз» , сплачений судовий збір у розмірі 121,50 грн. Також надані позивачем чеки № 530018 від 18.09.2018 року в сумі 75,06 грн , №8959 від 18.09.2018 року в сумі 74,39 грн , № 430174 від 02.04.2018 р. у сумі 75,06 грн та № 208183 від 02.04.2018 р. у сумі 76,06 грн суд до уваги не приймає , оскільки вказані витрати є судовими витратами , пов`язані з прибуттям до суду. Відтак, оскільки позивач не надала доказів того, що через незаконні дії державних виконавців він зазнав майнових збитків у розмірі 1533,35 грн., суд вважає [PERSON] у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної (майнової) шкоди відмовити. Крім того , позивач не довела, що внаслідок неправомірних дій державного виконавця вона зазнала моральних чи фізичних страждань, а також не надала належних доказів, які б свідчили про негативні наслідки незаконних дій відповідача, що вплинуло на зміну звичайного способу життя позивача, не доведено обґрунтування підставності вимог, їх відповідності вимогам законодавства, не представлено доказів на підтвердження вказаних ним обставин, у зв`язку з чим в заявлених вимогах про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Посилання на обґрунтування завданої моральної шкоди на порушення нормальних життєвих зв`язків і необхідність звернення до суду за захистом порушених прав, не можуть бути належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди. Отже, відсутні підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів.

Outcome: dismissed