Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд зняти арешт з належного їй майна, що накладений відповідачем на підставі виконавчого листа № 411/2543/12 виданого судом про стягнення з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суми 3 195 962,63 грн., у виконавчому провадженні № 37492501, посилаючись на визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . За результатами отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона дізналась про наявність арешту на все її майно. Підставою для накладення арешту став виконавчий лист № 411/2543/12, виданий Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з неї на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 3 195 962,63 грн. При цьому відповідне виконавче провадження є завершеним і знищеним. що унеможливлює надання копій постанов про арешт її майна, як боржника. Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року визнано таким. що не підлягає виконанню виконавчий лист № 411/2543/12 від 29.12.2012, а отже на день її звернення до суду відсутні підстави для продовження обтяження арештом її майна та обмеження її у розпорядженні належним нерухомим майном, тому просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в порядку, встановленому вимогами статті 128 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Представник відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відзиву на позов не надав. Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином порушене право власника підлягає захисту шляхом звільнення з-під арешту спірного майна. Як встановлено судом, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 28.09.2007 є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6 - копія витягу). На підставі договору дарування від 03.05.2006 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7 - копія витягу). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 02.07.2013 за № запису про обтяження 1486613 на підставі постанови ВПВР УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області від 01.07.2013 у виконавчому провадженні № 37492841 накладено арешт на все майно [PERSON] (а.с. 11-15). Відповідно до повідомлення Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 14.07.2020, на виконання у відділі перебували виконавчі провадження №№ 37492841, 37492501 з примусового виконання вимог виконавчих листів № 411/2543/12 від 29.12.2012, виданих Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен банк аваль» заборгованості в сумі 3 195 962,63 грн. по кредитному договору. Постановою від 01.07.2013 накладено арешт на все майно боржника. 27.11.2015 на підставі пп. 2,4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» вказані виконавчі провадження завершені (а.с. 18). Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 грудня 2019 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі № 411/2543/12 виданий 29 грудня 2012 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі № 411/2543/12 виданий 29 грудня 2012 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за кредитним договором (а.с. 19-21 - копія ухвали). Згідно абзаців першого та другого пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 (далі Постанова № 5), у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно абзацу першого пункту другого Постанови № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктом 13 Постанови № 5 роз`яснено, що при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII). Так, представник відповідача свої заперечення обґрунтовує положеннями частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно частин першої, другої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Частиною 4 статті 59 Закону № 1404-VIII, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи наявність ухвали суду від 03 грудня 2019 року про визнання виконавчого листа, на підставі якого накладено арешт на майно позивача, таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку до наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Відповідно до статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі Закон від 01.07.2004 № 1952-IV) державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Абзацом 1 частини другої статті 26 Закону від 01.07.2004 № 1952-IV встановлено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивачів.

Outcome: approved