Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності до національності, як «німець» та внесення змін до книги реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що його батько за національністю вказаний як німець, а мати росіянка. Дідусь та бабуся заявника були німцями за походженням. Встановлення юридичного факту йому необхідно для впорядкування документів, відновлення та збереження етнічного походження, підтримання зв'язків з німцями. Тому вважає єдиним засобом відновлення своїх немайнових прав - звернення до суду з даною заявою. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, проте надав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, дійшов висновку про задоволення заяви. Згідно із ч.2\~ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно за законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством непередбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ,який посвідчує факт,що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-ФР № 314422 виданого 29 березня 1973 року виконавчим комітетом Бутусовської сільської ради Ішимського району Тюменської області [PERSON] народився 09 серпня 1966 року, про що складено актовий запис № 27. Батьками вказано [PERSON] (батько), в графі «національність» записано «німець», [PERSON] (мати), в графі «національність» записано «росіянка» (а.с. 9). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя сформованого 06.03.2018 року вбачається, що Відділом деражавної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області складено актовий запис № 255 про державну реєстрацію шлюбу [PERSON] та [PERSON]. В графі відомості про чоловіка, а саме національність вказана "росіянин" (а.с. 13). З висновку про внесення змін до актового запису актів цивільного стану складеного Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану від 22.02.2018 року вбачається, що при реєстрації шлюбу, національність [PERSON] вказано "росіянин" згідно наданого паспорта ХУІІ-НО № 701705 виданого 05.05.1983 року Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області (а.с. 12). В судовому засіданні заявник вказав, що при отриманні паспорта у віці 16 років за його вибором було вказано його національність за національністю матері росіянин. Згідно листа Дружківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 22 лютого 2018 року за № 15.34-73-66 [PERSON] було відмовлено в зміні актового запису, що згідно «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14.01.2011 року № 55/18793, не передбачено зміну національності осіб, щодо яких складено актові записи за їх бажанням (а.с. 11-12). Згідно ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національності, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.ст.1,3 Закону України «Про національні меншини в Україні»Україна гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості й самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невідємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. До національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Відповідно до свідоцтва про народження серії ЧМ № 522048 виданого (повторно) 19 травня 1966 року виконавчим комітетом Токаревської сільської ради Омутинського району Тюменської області [PERSON] народився 24 жовтня 1941 року про що складено актовий запис № 24. Батьками вказано [PERSON] (батько), в графі «національність» записано «німець», [PERSON] (мати), в графі «національність» записано «німкеня» (а.с. 10). Згідно архівної довідки від 24 березня 1995 року №7/1-64В виданою Управлінням внутрішніх справ у Волгоградській області МВС РФ та додатків доданих до неї додатків, а саме алфавітних карток підтверджуючих виселення в 1941 році сімей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за національними ознаками. Дані особи були виселені з постійного місця проживання з с. Гільдман Добринського району АССР німців Поволжя та направлені на спецпоселення в Тюменську область, Омутинський район (а.с. 21-25). Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні»громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Як видно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 12 від 07.07.1995 року «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану», питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження,\~\~зокрема,\~\~щодо\~\~доповнення\~\~відомостей\~\~про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться\~\~в паспорті; довідок\~\~з\~\~місця\~\~роботи,\~\~навчання,\~\~проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо)\~\~та\~\~інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. На підставі ч.1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»у разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженогоНаказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. № 96/5підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є : рішення суду у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.2.16.7 вищевказаних Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Після набрання рішенням законної сили воно згідно\~ст. 18 ЦПК України\~стає обов'язковим для органів, які реєструють факти, що мають юридичне значення, або оформлюють права, які виникають в зв'язку з встановленням судом фактів. Встановлення факту приналежності до німецької національності заявнику необхідно для впорядкування документів, реалізації особистих прав та не порушує права та інтереси третіх осіб, а тому суд вирішує задовольнити заяву та встановити факт належності [PERSON] до німецької національності.

Outcome: approved