Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] ; зобов`язати Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради з реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS] . Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що йому [PERSON] на праві власності належить житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . В квартирі значиться, зареєстрованим відповідач по справі [PERSON] , 1967 року народження, який є його дядьком. Позивач вказує, що фактично [PERSON] не проживає в квартирі більше 25 років. Окрім того, участі в утриманні житлового приміщення та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає. Оскільки зняти з реєстраційного обліку місця проживання [PERSON] в позасудовому порядку позивач не має можливості, в той час як його реєстрація обмежує його права, як власника квартири та змушує нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, що створює для нього відповідні незручності, тому за захистом своїх прав та інтересів він звернулася до суду. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, у разі неявки відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач про свою участь не заявив, відзив у встановлений судом строк не подав. Представник третьої особи - Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи в її відсутності. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.2021 року, [PERSON] успадкував після смерті батька - [PERSON] , 1970 року народження, який помер [INFO] , двокімнатну квартиру загальною площею 44,2 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). При цьому, як видно з копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №65450642 від 06.07.2021 року, [PERSON] є спадкоємцем квартира [ADDRESS] (а.с.6). Згідно з довідкою №26 від 08.07.2021 року, виданою Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою «Нова-Ком», у вказаному вище житловому приміщенні значиться зареєстрованим місце проживання, [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Натомість, фактично [PERSON] у квартирі не проживає більше 25 років, свідченням чому є акт з місця проживання від 16.07.2021 року, складений мешканцями квартир [ADDRESS] , засвідчений майстром ТОВ «Житлосервіс-КР» Запорожець М.В. (а.с.9). Таким чином,\~в ході\~судового розгляду\~встановлено,\~що [PERSON] в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку, що призводить до створення перешкод позивачу у здійсненні нею права власності від порушень, не пов`язаних з володінням майном, яке в силу ст.16 ЦК України, підлягає захисту в судовому порядку шляхом пред`явлення негаторного позову. Визначаючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони склались між власником житла та членом її сім`ї, у зв`язку з чим регулюються ст.405 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння, на чому також акцентує увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних і цивільних справ в п.п.33,34 Постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Згідно з ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла в силу наявності особистого сервітуту мають право користування цим житлом відповідно до закону. Натомість, як слідує з положень ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач в належному позивачеві житловому приміщенні не проживає більше 25 років, добровільно обравши собі інше постійне місце проживання, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив, в той час як реєстрація місця проживання відповідача створює позивачу перешкоди в користуванні належною їй власністю, обмежуючи майнові права [PERSON] , суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явлених нею вимог негаторного позову із визнанням [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно зі ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 908 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Outcome: approved