Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Виконуюча обов`язків генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Косовська Л. В. звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у [PERSON] наявний психічний розлад, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від її матері - [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром [PERSON] , який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] . Направлення на госпіталізацію було видане лікарем бригади швидкої допомоги, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність її госпіталізації, у зв`язку із наявністю психічного розладу, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. У судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради лікар-психіатр Чолач Ю.Б. заяву підтримав та наголосив, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, що встановлено комісією лікарів-психіатрів, у зв`язку із чим потребує лікування лише в закритому психіатричному стаціонарі, однак внаслідок психічного розладу вона не може усвідомити необхідність проходження лікування та надати згоду на лікування, у зв`язку із чим просить заяву задовольнити. Прокурор у судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу без її згоди. Законний представник [PERSON] - її матір [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її дочка потребує лікування, у зв`язку із чим просила заяву задовольнити. Особа, щодо якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги - [PERSON] у судовому засіданні щодо лікування не заперечила . Судом установлено: 21 вересня 2020 року [PERSON] поступила в стаціонар КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР з діагнозом: Деменція, внаслідок епілепсії у вигляді епілптиформного синдрому з рідкими генералізованими судомними нападами, з простим парціальними сенсорними пароксизмами. Направлення на госпіталізацію було видане лікарем бригади швидкої допомоги, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність її госпіталізації, у зв`язку із наявністю психічного розладу, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від її матері - [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром [PERSON] , який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] . Також [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, у складі: голови ЛКК - О.М. Бондаренко, виконуючого обов`язків завідуючого відділенням - Ю.Б. Чолач, лікаря - [PERSON] . Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України "Про психіатричну допомогу" та прийшла до висновку, що [PERSON] потребує примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів 21 вересня 2020 року [PERSON] поступила в стаціонар КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР з діагнозом: Деменція, внаслідок епілепсії у вигляді епілптиформного синдрому з рідкими генералізованими судомними нападами, з простим парціальними сенсорними пароксизмами. Поступила, у зв`язку із неадекватною поведінкою: не спить, відмовляється від їжі, самостійно не справляється із фізіологічними потребами. З анамнезу встановлено, що [PERSON] , [INFO] , росла та розвивалася в задовільних матеріально-побутових умовах. Закінчила медичне училище, працювала медсестрою, однак, близько 15 років не працює, у зв`язку із хворобою. Не одружена, проживає з матір`ю. Вперше епілептичні напади відмічалися в 14-річному віці. Обстежувалася та лікувалася в Києві, Львові. Є особою з інвалідністю І групи, довічно. Починаючи з 1992 року у [PERSON] появилися психотичні порушення: стала замкнутою, майже не розмовляла. Були слухові галюцинації, висловлювала маячні ідеї. У 1995 році лікувалася стаціонарно у київському центрі «Епілепсії», де було встановлено діагноз: Наслідки органічного ураження ЦНС (нейроінфекція, атрофічні процеси) з вираженими змінами особистості (абулічний варіант) вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, епілептиформним синдромом, рідкими судомними нападами. Неодноразово лікувалася у Тернопільській обласній клінічній психоневрологічній лікарні. Остання виписка із психічного стаціонару у березні 2015 року, тоді було встановлено діагноз: Деменція внаслідок епілепсії, встановлено комісією МСЕК інвалідність І групи. Амбулаторно ліки не приймає. Дане поступлення пов`язане із погіршенням психічного стану. Психічний статус: мовний контакт малопродуктивний, свідомість ясна, міміка бідна, виконує окремі інструкції, вигукує окремі фрази, свої переживання майже не розкриває. Негативістична. Пам`ять та інтелект різко знижені. Настрій змінюється під час огляду. Емоції прості, коло інтересів звужене до фізіологічних потреб. Вольові процеси ослаблені, легко збудлива, критика хвороблива. Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] страждає на важкий психічний розлад: Деменція, внаслідок епілепсії у вигляді епілптиформного синдрому з рідкими генералізованими судомними нападами, з простими парціальними сенсорними пароксизмами, який обумовлює її безпорадність і неможливість самостійно задовільнити основні життєві потреби. За вказаних обставин, комісія прийшла до висновку, що у відповідності до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без її згоди або згоди її опікуна, оскільки вона страждає на психічний розлад, внаслідок якого неспроможна самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність чим може спричинити небезпеку для себе та оточуючих. Як убачається із матеріалів справи, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 червня 2014 року [PERSON] визнано недієздатною та призначено її опікуном [PERSON] . Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, вимоги законодавства та досліджені докази на підтвердження того, що [PERSON] хворіє важким психічним розладом, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для її примусової госпіталізації до психіатричного закладу, а тому заяву виконуючої обов`язків генерального директора КНП «ТОКПЛ» ТОР слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved