Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовним вимог позивач посилається на те, що з 06.06.2009 р. по 11.04.2016 р. позивач\~ [PERSON] , перебувала у шлюбі з\~ відповідачем [PERSON] . Шлюб між нами було розірвано за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська 11.04.2016 року. Під час шлюбу було придбано майно, а саме:\~ однокімнатна квартира [ADDRESS] (на теперішній час\~ м. Кам`янське) Дніпропетровської області. Відповідно до договору\~ купівлі продажу\~ квартири покупцем зазначено позивача [PERSON] . Під час перебування у шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . В зв`язку з тим, що з дня народження дитина проживає\~ разом з позивачем в цій квартирі, а відповідач з 2016 року\~ мешкає окремо, крім того на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська видано виконавчий лист на підставі, якого стягуються аліменти на сина [PERSON] в розмірі ? частини\~ всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. Внаслідок невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків та рішення суду за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд визнати спільне майно подружжя квартиру\~ [ADDRESS] та поділити його, а саме:\~ 2/3 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] , та 1/3 частину квартири [ADDRESS] [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Заяви, клопотання позивача, відповідача В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, надали відповідь на відзив в яких зазначає, що відповідач погоджується з позовом частково, виходячи з рівності прав сторін по ? частині\~ кожному без врахування\~ інтересів прав сторін. Однак при вирішенні спору про\~ поділ майна , що є\~ об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд\~ згідно з частинами 2,3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей. На істотне значення\~ для справи, є ті обставини, фактично з якою метою був поданий позов, а саме, те що позивачка проживає з дев`ятирічним\~ сином в однокімнатній квартирі та для\~ поліпшення житлових умов має намір\~ придбати двокімнатну квартиру. Відступлення рівності часток під час поділу квартири з урахуванням інтересів дитини і подальше поліпшення умов проживання дитини вважає одним з істотних умов для вирішення\~ спору, для придбання житла, яке має більш житлову площу. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] \~ не з`явились, надали відповідь на позов в якому погоджуються частково з позовними вимогами\~ та просить поділити майно порівну. Вважає що позивачем не наведено жодних підстав у розумінні\~ ч.2,3 ст.70 СК України, що дозволило б позивачу претендувати на збільшення її частки\~ у спільному сумісному майні до 2\\3 частини. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Процесуальні дії по справі 23 січня 2020 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 07 лютого 2020 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. Вивчивши матеріали цивільної справи та надані суду докази, суд вважає позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази Як вбачається з матеріалів справи, сторони [PERSON] та [PERSON] з 06.06.2009 р. по 11.04.2016 р. перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.11). Як встановлено судом шлюб між сторонами було розірвано за рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська 11.04.2016 року (а.с.12). В судовому засіданні встановлено, що сторони під час шлюбу придбано нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що відповідно до договору купівлі продажу квартири від 07.11.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик В.В. і зареєстрованого в реєстрі за № 2885, а також відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.12.2009 року, технічного паспорту на майно, Інформації з з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рестру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.01.2020 року, де власником зазначено позивача [PERSON] . За договором купівлі-продажу квартири покупцем зазначена позивач [PERSON] у відповідності до п.7 договору - цей договір вчиняється за згодою чоловіка покупця, [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношлик В.В. 07.11.2009 і зареєстрованої за № 2883. Право власності на квартиру було зареєстровано за позивачем в Обласному комунальному підприємстві «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» 14.12.2009 р. за номером запису 21891 в книзі 138, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24770372. Як встановлено в судовому засіданні в період шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] та з часу народження дитина до 2016 року постійно\~ проживала з позивачем та зареєстрована за однією адресою: квартира [ADDRESS] , що вбачається з довідки про реєстрацію та склад сім`ї (а.с.14), але згідно до акту № 117 про не проживання від 05 березня 2020 року дитини за вказаною адресою з 2016 року не проживає. За рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська\~ від 11.04.2016 р. у справі № 208/1558/16 з відповідача [PERSON] в примусовому порядку стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Внаслідок невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків та рішення суду, за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується відповідною постановою старшого державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпро Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Кравченко Ю.О. від 04.12.2019 р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в рамках виконавчого провадження ВП №60438191 (ч.2 п.2). Позивач не виконує своїх батьківських обов`язків належним чином щодо утримання дитини. Розмір аліментів, які відповідач сплачує позивачеві не в повному обсязі, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікувально-профілактичних заходів дитини. За рішенням суду про стягнення аліментів, як зазначалося вище, зазначено, що відповідач має щомісяця сплачувати аліменти, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму дитини. Про недостатність в такому розмірі аліментів для утримання дитини свідчить і закріплення на законодавчому рівні збільшений розмір мінімального розміру аліментів на 20% і складає на даний час не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (ст.182 СК України). Відповідно до ч. 3 ст.368 ЦК України, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю, оскільки придбана за договором купівлі-продажу квартири під час перебування позивача і відповідача у шлюбі. Шлюб між позивачем і відповідачем розірваний. Позивач (на користь та в інтересах дитини) не має можливості за таких обставин без поділу майна реалізувати своє право власності (розпорядження, володіння) без згоди відповідача. Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного кодексу України. Застосовані норми права Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ч.2 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Поділ майна полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Крім того, відповідно до вказаної постанови Пленуму ВСУ, а саме пункту 22, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена уст. 12 ЦПК України. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що спірне майно, а саме: однокімнатна квартира [ADDRESS] (на теперішній час\~ м. Кам`янське) Дніпропетровської області, придбана сторонами в період шлюбу, за кошти обох із подружжя, а тому придбане майно є спільною сумісною власністю, обґрунтовано виходили з того, що частки є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч.3 ст.70 СК України відсутні. Положення ст. 70 не є само по собі\~ підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших підстав, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено, тому позовна заява підлягає частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У\~ разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог на підставі ч.3 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 586,33 грн. з відповідача, що документально підтверджено. Враховуючи викладене та

Outcome: partial