Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

\~\~\~\~\~КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» мотивувало позов тим, що відповідач проживає за адресою: [INFO], та є споживачем теплової енергії, що надається КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», але в зв`язку з тим, що він вчасно не розраховувався за надані послуги, з вересня 2013 року по грудень 2016 року виник борг за спожиті послуги централізованого теплопостачання в сумі 4650,32 грн. За весь час прострочення сплати платежів нараховані інфляційні в розмірі 8571,94 грн. та 3% річних в розмірі 1110,92 грн. Позивач просив стягнути з відповідача 14333,18 грн., а також судовий збір. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити, надала письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно рекомендованою кореспонденцією, позов не оспорив, заяви про відкладення розгляду справи не надав. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 169 ч. 4, гл. 8 розд. 3 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам справи відповідають зобов`язальні правовідносини, що склались між сторонами в сфері житлово-комунальних послуг, тому при обґрунтуванні рішення суд застосовує норми Житлового кодексу Української РСР та норми ЦК України. Відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], площа опалення 26,63 кв.м. (а.с. 5). Квартира забезпечується послугами централізованого опалення і гарячою водопостачання, які надає КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" відповідно до Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 року та Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 року. Згідно ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної і гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутриання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно наданого позивачем розрахунку за період з вересня 2013 року по грудень 2016 року включно заборгованість [PERSON] по опаленню становить 4650,32 грн., 3% річних за період з січня 2014 року по грудень 2016 року включно 1110,92 грн., сума втрат від інфляції за цей період 8571,94 грн. (а.с. 8,9). Суд вважає, що сума боргу підлягає частковому стягненню з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених в ч. 2 ст. 625 УК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Верховним Судом України неодноразово висловлювалась правова позиція щодо необхідності стягнення нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України, зокрема від 30.10.2013 р. № 6-59цс13, від 16.12.2015 р. № 6-2023цс15, в яких також зазначено, що навіть за відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою ст. 625 ЦК України. За таких обставин з боржника слід стягнути на користь позивача суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних. Позивачем наданий розрахунок сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с. 9), проте суд вважає, що розрахунок є неправильним, оскільки позивачем взята до уваги заборгованість, яка виникла станом на січень 2014 року в сумі 10\~044 грн., і нарахування 3% річних та інфляції здійснювалось не лише на поточну заборгованість, але і на борг за минулий період за наростаючим підсумком. Суд вважає, що нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, слід здійснювати на щомісячну поточну заборгованість, а не на борг за попередній період, тому, з врахуванням інформації щодо індексу інфляції, опублікованої в газеті «Урядовий кур`єр», сума інфляційних втрат становить 92,64 грн. за період з січня 2014 року по грудень 2016 року включно, а 3 % річних 11,50 грн. Отже, позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги в сумі 4650,32 грн., втрати від інфляції в сумі 92,64 грн., 3% річних 11,50 грн., а всього 4754,46 грн. Оскільки позивачем при подачі позову до суду були понесені витрати на оплату судового збору 1600 грн. (а.с. 1,2), проте позовні вимоги задоволені частково (на 33,17%), відповідно до ст. 88 ЦПК України сума судового збору підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог, яка складає 530,72грн. (1600 грн.?33,17?100=530,72 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: approved