Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду до [PERSON] із зазначеним позовом, в якому просить визнати відповідачаку такою, що втратила право на користування квартирою № 41 в будинку № 24 по вулиці Спаська в місті Кривому Розі, Дніпропетровської області. В обґрунтування свого позову вказала, що 30 березня 1996 року [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування подарували позивачці [PERSON] квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS]. У вказаній квартирі також зареєстровані її син [PERSON], [INFO], та її донька [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2015 року її донька [PERSON] припинила проживати разом з позивачкою. Де вона в даний час проживає та знаходиться їй не відомо. Але останнє місце реєстрації в неї [ADDRESS]. Таким чином більше двох років відповідач за вказаною адресою не проживає. Відповідач не має права власності та користування на цю квартиру. Позивач є єдиним власником житла. Крім того, відповідач протягам вказаного періоду не сплачує свою частину комунальних платежів. Перебування її на реєстраційному обліку значно збільшує позивачу суму комунальних платежів, та вона не може оформити субсидію. В добровільному порядку зняти її з реєстраційного обліку не має можливості , оскільки позивачу не відомо її місце проживання. В свою чергу відповідач, яка не проживає за адресою [ADDRESS], втратила право на користування квартирою, внаслідок її відсутності без поважних причин понад один рік. На теперішній час місце проживання відповідача невідомо. У зв'язку із чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, однак у судове засідання не з'явилась, заяв до суду не надавала. В матеріалах справи маються поштові повідомлення де значиться, що відповідач не проживає за вказаною адресою. 12 жовтня 2018 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу винесено ухвалу про відкриття провадження по справі. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 71,72 ЖК України особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності, без поважної причини, понад шість місяців. Оскільки відповідач в спірній квартирі не проживає, житло за призначенням не використовує більш ніж шість місяців без поважних причин, відповідно може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини і визначив відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. Відповідно до договору дарування від 30 березня 1996 року за № 1-1066, вказано, що [PERSON] та [PERSON], подарували, а [PERSON] прийняла у дар двохкімнатну приватизовану квартиру, загальной площею, 51,8 кв. м, жилой площею 29,5 кв.м., у [ADDRESS].(а.с.9) Відповідно до довідки Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби «Нова-Ком» від 11.07.2018 року, в тому що сім'я складається з трьох чоловік, а саме позивач є власником квартири [ADDRESS].(а.с.6) Відповідно до акту від 17.07.2018 року, підписаного мешканцями [ADDRESS] та засвідчений майстром ділянки №3 ТОВ «Житлосервис-КР», відповідач [PERSON] у квартирі 41 не проживає з 01.09.2015 року по теперішній час. (а.с.7) Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «;Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379,382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в зазначеній квартирі , порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою. Також обтяжує сплату нарахованих комунальних послуг. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як вбачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Разом з тим, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи повне задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с. 1). Таким чином позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved