Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. Позивач звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою, яку згодом уточнила, та в якій просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 22.04.2016 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 210; - визнати об`єктом особистої приватної власності [PERSON] домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0, 0722 га, кадастровий номер 2310700000:02:020:0147. Позовна заява обґрунтована тим, що 22.04.2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу у позивача та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] . На теперішній час відповідач не проживає разом з родиною. Останнім часом сімейне життя між позивачем та відповідачем погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне життя у подружжя не склалось з причини несумісності характерів, різних поглядів на життя та виховання сина. Почуття любові та поваги втрачені. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе та суперечитиме як її інтересам, так і інтересам дитини. Відновлювати шлюбні відносини позивач наміру немає. Тому позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. Крім того, 26.09.2012 року на підставі посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П. договору дарування, [PERSON] подарував [PERSON] Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] . Під час перебування з відповідачем у шлюбі, а саме 01.06.2021 року позивачем громадянці [PERSON] було продано Ѕ частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] за ціною 88\~330 грн. 00 коп. За отримані кошти від продажу вказаного будинку, 28.07.2016 року позивачем було придбано житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,0722 га, кадастровий номер 2310700000:02:020:0147 за ціною 81\~300 грн. 00 коп. 27.07.2020 року відповідач власноруч написав розписку про те, що він не претендує на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки вказаний будинок був придбаний за особисті кошти позивача. У зв`язку з цим позивач просить визнати об`єктом особистої приватної власності вказаний будинок. ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. В разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про поважність причин неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. За таких обставин суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи та здійснення судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН. 22 квітня 2016 року зареєстрували шлюб [PERSON] , [INFO] , громадянин України уродженець м. Кзил-Орда, Республіка Казахстан, та [PERSON] , [INFO] , громадянка України, уродженка м. Мелітополь Запорізької області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 210 /а.с.8/. [INFO] народився [PERSON] . Батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1031 /а.с.7/. На підставі договору дарування частини житлового будинку посвідченого 26.09.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Мозгіною О.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2457, [PERSON] прийняла в дар від [PERSON] Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 772 кв.м., кадастровий номер земельної ділянки 2310700000:02:002:0221 /а.с.13/. Крім того, право власності на Ѕ частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] підтверджується копією витягу сформованого Комунальним підприємством «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав /а.с.14/. Згідно довідки №67/01-16 від 25.02.2020 року наданої приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В. встановлено, що 01.06.2016 року за № 1032 нею був посвідчений договір купівлі продажу Ѕ частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , за яким право власності на вищеозначену частину житлового будинку зареєстровано за [PERSON] , [INFO] . продаж вчинений за 80\~330 грн. 50 коп. /а.с.11/. На підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 28.07.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В, зареєстрованого в реєстрі за № 1457, [PERSON] придбала у [PERSON] ) житловий будинок [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0, 0722 га, кадастровий номер земельної ділянки 2310700000:02:020:0147 /а.с.16-17/. Крім того, право власності на будинок [ADDRESS] підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна /а.с.9/. [PERSON] самостійно сплатила грошові кошти за купівлю будинку [ADDRESS] , що підтверджується розпискою від 28.07.2016 року /а.с.81/ та договором авансового платежу від 05.06.2016 року /а.с.82/. Згідно розписки від 27.02.2020 року встановлено, що [PERSON] зобов`язався не претендувати на Ѕ частину домоволодіння [ADDRESS] , яке було придбано 28.07.2016 року з [PERSON] /а.с.10/. ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Згідно ст.10\~ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом ст.ст.\~12,81,89\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Як вбачається зі ст.\~104\~ч.2\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Стаття 105\~ч.1\~СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109\~СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч.1ст.110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. На підставі ст.\~113\~СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст.115\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так судом було встановлено, що 22.04.2016 року Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблено актовий запис № 210. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу\~одна з основних його засад. Шлюб\~це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.\~\~Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Таким чином, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання об`єктом приватної власності [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Положеннями\~ст. 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Закон (ст. 368 ч. 3 ЦК України) зазначає, що майно, набуте подружжям за час їхнього шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Підпунктами 23-25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. \~Положеннями\~статті 57 СК України\~передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1)майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею у набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Судом було встановлено, що будинок [ADDRESS] був придбаний в період перебування [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . 28.07.2016 року за грошові кошти, які були отримані нею від продажу будинку, отриманого у власність на підставі договору дарування, [PERSON] придбала житловий \~ \~ \~ \~ будинок [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок також зареєстроване за [PERSON] . Зокрема, судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не має будь-яких вимог щодо вказаного будинку. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Таким чином, законодавець встановлює презумпцію виникнення особистої приватної власності одного з подружжя щодо майна, набутого ним за час шлюбу, але\~за кошти, які належали їй, йому особисто. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що житловий будинок [ADDRESS] , є особистою приватною власністю [PERSON] , та не є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» з відповідача також слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~681 грн. грн. 60 коп.

Outcome: approved