Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої працівником. Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом начальника КЕВ м. Вінниця №2 від 25.10.2005 року гр. [PERSON] було призначено на посаду бухгалтера об'єднаного паливно-матеріального складу. Згідно посадової інструкції працівник [PERSON] відповідає за нарахування заробітної плати працівниками по загальному фонду та складання проводок по них, здійснює контроль за додержанням штатної дисципліни, витрачанням фонду заробітної плати, за правильність встановлення найменувань професій, застосуванням тарифних ставок і розцінок, посадових окладів, доплат і коефіцієнтів до заробітної плати. Внаслідок неналежного виконання своїх посадових обов'язків, працівник ЗСУ [PERSON] допустила порушення при нарахуванні заробітної плати, що призвело до настання шкоди КЕВ м. Вінниця на загальну суму 86714,66 гри. у вигляді зайво виплаченої заробітної плати та зайвого нарахування на оплату праці. Позивач зазначив також, що дане порушення було виявлено під час проведення ревізії. В період з 27.05.2013 р. по 25.07.2013 р. на виконання Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції у Вінницькій області (далі - Інспекція) на II квартал 2013 року, на підставі направлення на проведення ревізії від 23.05.2013 року №583, виданого начальником Інспекції, проведено ревізію окремих питань фінансово- господарської діяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці (далі - КЕВ м. Вінниці) за період з 01.02.2012 року по 01.06.2013 року. Позивач вказує, що ревізією правильності нарахування доплати за підтримання постійної бойової готовності, проведеною шляхом співставлення наказів про призначення доплати з відомостями нарахування заробітної плати встановлено, що протягом періоду з 01.02.2012 року по 01.06.2013 року при нарахуванні доплати за підтримання постійної бойової готовності працівникам бухгалтером [PERSON] в порушення вимог ч.7 ст.8 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» п.п.2.15, 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі - Положення №88), абз. 2 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.1995 року №167 «Про питання оплати праці окремих категорій працівників (невійськовослужбовців) Збройних Сил та інших військових формувань України», із змінами, через включення доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника невірно визначено посадовий оклад, що призвело до зайвого нарахування надбавки за підтримання постійної бойової готовності окремим працівникам на загальну суму 7627,74 гри., що призвело до зайвого нарахування єдиного внеску в сумі 4346,74 гри., які начальником [PERSON], колишнім головним бухгалтером [PERSON], головним бухгалтером [PERSON] та т.в.о. головного бухгалтера [PERSON] в порушення вимог ч.7 ст.8 Закону №996-XIV оплачені в повному обсязі. Вказане порушення призвело до завдання шкоди (збитків) КЕВ м. Вінниці на суму 11974,48 гривень. Позивач вказує, що ревізією встановлено, що працівником ЗСУ бухгалтером КЕВ м. Вінниця [PERSON], в порушення своїх посадових обов'язків та нормативно-правових актів, які регулюють питання нарахування та виплати заробітної плати, протягом періоду з 01.02.2012 по 01.06.2013 при нарахуванні доплати за підтримання постійної бойової готовності працівникам неправильно було визначено посадовий оклад для обчислення надбавки за підтримання постійної бойової готовності у зв'язку із включенням до окладу доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутнього працівника. Надбавка за підтримання постійної бойової готовності обчислюється з посадового окладу без урахування до його складу будь- яких виплат. З огляду на зазначене, бухгалтер [PERSON] допустила порушення, яке призвело до заподіяння шкоди КЕВ м. Вінниця у вигляді зайво виплаченої заробітної плати. Позивач повідомляє, що [PERSON] за своєю посадовою інструкцією несе відповідальність за неналежне виконання своїх посадових обов'язків та за причинені матеріальні втрати в межах, визначених чинним законодавством. Середня заробітна плата [PERSON] за жовтень-листопад 2016 року складала 4774,60 грн. Враховуючи вищевказане позивач просить суд Стягнути з [PERSON] на користь КЕВ м. Вінниця матеріальну шкоду, заподіяну працівником в сумі 4774,60 грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав з підстав зазначених в позові. Відповідач в судовому засіданні проти визнання позову заперечував з тих підстав, що позовні вимоги є безпідставними, вказав на пропуск позивачем строку зверенння до суду зданим позовом, оскільки порушення було в виявлено ще в 2013р. строк звернення до суду з даним позовом складає 1 рік, проте позивач звернувся до суду лише 04.04.2017р. Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається із довідки виданої Квартирно-експлуатаційного відділом м. Вінниці середня заробітна плата [PERSON] за жовтень-листопад 2016 року складала 4774,60 грн. (а.с. 8) Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 22.09.2014 р. у справі №802/4701/13а зобов'язано КЕВ м. Вінниця забезпечити відшкодування порушення щодо зайвої виплати заробітної плати із нарахуванням шляхом проведення претензійно - позовної роботи щодо повернення зайво виплачених сум коштів та перерахувати на рахунок загального фонду державного бюджету №31119090700002 (код доходу 21080500 "Інші надходження", код ЄДРПОУ 38054707) зайво нараховану у 2012 році заробітну плату в сумі 38 777,62 грн. і поновити касові видатки загального фонду КЕВ м. Вінниця за КПКВ 2201010 КЕКВ 2111 "Заробітна плата" на суму зайво нарахованої протягом січня - травня 2013 року заробітної плати на загальну суму 16 459,61 грн. та провести відповідну взаємозвірку щодо сум внесків із Управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області та повернути зайво сплачені кошти в сумі 31 477,43 грн. (а.с. 13-18) Судом встановлено, що [PERSON] за своєю посадовою інструкцією несе відповідальність за неналежне виконання своїх посадових обов'язків та за причинені матеріальні втрати в межах, визначених чинним законодавством, що підтверджується посадовою інструкцією№34 бухгалтера матеріального складу. (а.с. 9-12) Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання своїх посадових обов'язків, працівник ЗСУ [PERSON] допустила порушення при нарахування заробітної плати, що призвело до настання шкоди КЕВ м. Вінниця на загальну суму 86714,66 гри. у вигляді зайво виплаченої заробітної плати та зайвого нарахування на оплату праці, що було виявлено під час проведення ревізії проведеної 23.05.2013р., що підтверджується відповідним актом від 01.08.2013р. №08-07/12. (а.с. 19-31) ст. 58 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України наголошує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно із ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до ст. 132 КЗпП, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд встановив, що дійсно відповідач за своєю посадовою інструкцією несе відповідальність за неналежне виконання своїх посадових обов'язків та за причинені матеріальні втрати в межах, визначених чинним законодавством, що підтверджується посадовою інструкцією №34 бухгалтера матеріального складу, судом встановлено, що відповідач неналежно виконував свої посадові обов'язки внаслідок чого позивачу завдано матеріальну шкоду. Проте, Ч.4 ст. 267ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Отже, враховуючи те, що ст. 233 КЗпП визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди, та те, що факт заподіяної шкоди завданої відповідачем виявлено в 2013р, проте з даним позов позивач звернувся лише 04.04.2017р.р., тобто після спливу встановленого річного строку на звернення до суду з даним позовом, таким чином, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позову Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed