Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, вимоги якого було уточнено під час розгляду справи, до відповідача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дітей. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, з 2006 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, їх син [PERSON] має вроджене захворювання, 09.08.2008 року переніс операцію. В зв`язку з цією особливою обставиною вона вимушена додатково витрачати немалу суму коштів на профілактику та лікування захворювання. Крім того, дитина потребує постійного протирецидивного санітарно-курортного лікування, а також періодичного (1 раз на півроку) стаціонарного лікування для підтримки його здоров`я. У 2017 року син пройшов стаціонарне лікування з 05.04.2017 року по 14.04.2017 року та з 26.12.2017 року по 29.12.2017 року, витрати на ліки становили 1525,00 грн., а також санаторно-курортне лікування у ДП «Санаторій «Морщинський» на суму 5250,00 грн., а також було витрачено 300,00 грн. на процедури (інгаляції лікарськими травами). Крім того, син відвідував ПП НОДЗ «Казкова долина» з метою оздоровлення та відпочинку для дітей з 10.07.2017 року по 23.07.2017 року на суму 3150,00 грн. Позивач вказала і на те, що [PERSON] відвідує Спеціалізовану школу І ступеня № 312 з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району м.Києва, витрати на школу з вересня 2017 року по травень 2018 року становлять 2300,00 грн. Син відвідує та є членом ГО Асоціації дитячого плавання України «Школи плавання Н2О», щомісячна оплата абоненту становить 810,00 грн. на місяць., витрати з вересень 2017 року по травень 2018 року становлять 7290,00 грн. Ці заняття рекомендовані лікарями, тому відмовитись від них не можна. Позивач зауважила і на те, що нею також було понесено додаткові витрати і на сина [PERSON] , який відвідує спеціалізований навально-виховний комплекс «Київські каштани» з поглибленим вивченням англійської мови, витрати на відвідування з вересня 2017 року по травень 2018 року становлять 1964,20 грн. Крім того, в зв`язку з віковим розвитком молодшого сина нею було придбано велосипед вартістю 2400,00 грн. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач іншим особам аліменти не виплачує, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача вищевказані суми. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 22.06.2018 року відкрито провадження даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 22.10.2018 року до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову. Відповідно до даної заяви позивач зазнаєча про те, що їх з відповідачем син [PERSON] з 08.06.2018 року по 15.06.2018 року перебував на стаціонарному лікуванні, після чого для виконання приписів лікаря нею було придбано дві путівки у ДП «Санаторій «Морщинський» на 12 днів на період з 19.06.2018 року по 30.06.2018 року. Під час перебування у санаторії нею було понесено додаткові витрати для поліпшення самопочуття сина, а саме на спеціальне харчування та процедури (масаж), а також витрати на проїзд до санаторію. На момент понесення цих витрат вона перебувала у відпустці по догляду за їх другою дитиною - сином [PERSON] . Загалом нею було додатково витрачено 13 594,88 грн. Крім того, позивач зазначила про те, що в зв`язку з хворобою сина [PERSON] орієнтовно за останній рік нею було понесено додаткових витрат на суму більш ніж 24 000,00 грн., стільки ж складають додаткові витрати на розвиток здібностей молодшого сина. Відповідач жодних додаткових витрат на дітей не несе. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені додаткові витрати на сині в загальному розмірі 37 774,08 грн., а також щомісячно стягувати з відповідача додаткові витрати на дітей по 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. 22.10.2018 року до суду надійшов відзив (заперечення) відповідача на позовну заяву. У даному відзиві відповідач не визнав позовні вимоги повністю, вказуючи на те, що ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 20.03.2018 року у справі № 754/9434/17 за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів було затверджено мирову угоду, відповідно до умов якої було враховано сплачені ним кошти на утримання спільних дітей за період з липня 2017 року по березень 2018 року в загальному розмірі 38 300,00 грн., що свідчить про те, що у період, зазначений позивачем у даному позові, він здійснював утримання синів. Весь період, за який ним сплачувались аліменти, позивач не надавала звіти про цільове використання сплачених коштів, що змусило його звернутись з відповідною заявою до органів опіки та піклування. Згідно висновку органу опіки та піклування від 13.09.2018 року встановлено, що аліменти втрачались за цільовим призначенням, умови мирової угоди батьком виконуються, заборгованість по сплаті аліментів відсутня, позивач приступила до роботи, має постійний дохід. Відповідач зауважив, що у зазначений позивачем період позивач отримувала соціальну допомогу по догляду за дитиною в розмірі 860,00 грн. та пенсію в зв`язку з інвалідністю старшого сина в розмірі 1312,00 грн. щомісячно, яка має використовуватись для підтримання здоров`я дитини (лікування, оздоровлення, інше). Крім того, після погіршення відносин між ним та позивачем у 2017 року він передав позивачу накопичені зі сплаченої пенсії грошові кошти в розмірі 2600 доларів США для старшого сина та накопичені для молодшого сина грошові кошти в розмірі 500 доларів США. Відповідач наполягає на тому, що за відсутності з боку позивача звіту про використання аліментів, вказаних збережень та щомісячних соціальних виплат, наявності перешкод з боку позивача у спілкуванні з дітьми за місцем проживання, він не може переконатись в дійсних потребах (відсутності фінансових ресурсів у позивача) у його додатковій фінансовій участі в таких витратах. На його думку, отриманих аліментів, його додаткової участі у витратах на дітей, наявності соціальної допомоги, в т.ч. і накопиченої за час спільного проживання, є достатнім для покриття поточних (реальних) та додаткових витрат на обох дітей. Відповідач вважає необґрунтованими додаткові витрати для придбання велосипеду для молодшого сина, оскільки рішення про таке придбання позивач прийняла без його участі незважаючи на те, що того ж року він подарував дитині велосипед на день народження. Крім того, такі витрати не є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України за відсутності відповідних медичних показань чи інших особливих потреб дитини. Необґрунтованим також відповідач вважає і вимогу позивача щодо покладення на нього додаткових витрат у 100 % розмірі, оскільки законодавством не визначено одноособового обов`язку щодо покладення таких видатків на особу, з кого присуджено стягнення аліментів чи на того з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 20.06.2019 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про забезпечення доказів. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26.09.2019 року витребувано у Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві інформацію про доходи [PERSON] за період з квітня 2017 року по день надання інформації. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26.09.2019 року витребувано у Громадської організації "Асоціація дитячого плавання України" належним чином завірені копії банківських виписок або інших розрахункових документів про сплату [PERSON] на користь Громадської організації "Асоціація дитячого плавання України" внесків (вартості абонементу) за відвідування занять Тичиною Іваном в період з вересня 2017р. по травень 2018р. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 02.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні позивач та її представника [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення відповідача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.07.2006 року, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 20.07.2017 року (а.с.6 т.1). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.а.с.7, 8 т.1). Судом також встановлено, що син сторін [PERSON] має вроджену ваду кишечнику, страждає хронічними хворобами, потребує лікування (а.с.9, 10, 45 т.1). Також, син сторін [PERSON] навчається у спеціалізованій школі І ступеня № 312 з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району м.Києва (а.с.12 т.1). Малолітній син сторін [PERSON] є вихованцем ясельної групи Спеціалізованого навчально-виховного комплексу «Київська каштани» з 04.09.2017 року (а.с.20 т.1). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статей 150, 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується вимог позивача про стягнення додаткових витрат, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Предметом доказування в справах даної категорії є наявність особливих обставин для понесення додаткових витрат, інших істотних обставин. Спір між батьками щодо розміру додаткових витрат може бути вирішено судом. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на лікування сина [PERSON] у лікарні у періоди з 05.04.2017 року по 14.04.2017 року та з 26.12.2017 року по 29.12.2017 року в розмірі 1525,00 грн.; витрати на санаторно-куротне лікування у 2017 році у ДП «Санаторій «Морщинський» на суму 5250,00 грн., а 300,00 грн. на процедури (інгаляції лікарськими травами); витрати на відпочинок сина у ПП НОДЗ «Казкова долина» з метою оздоровлення та відпочинку для дітей з 10.07.2017 року по 23.07.2017 року на суму 3150,00 грн. ; витрати на школу з вересня 2017 року по травень 2018 року в розмірі 2300,00 грн.; витрати на відвідування ГО Асоціації дитячого плавання України «Школи плавання Н2О» з вересень 2017 року по травень 2018 року становлять 7290,00 грн.; додаткові витрати на сина навчання сина [PERSON] з вересня 2017 року по травень 2018 року становлять 1964,20 грн.; витрати на придбання велосипеду вартістю 2400,00 грн. Також позивач просить стягнути додаткові витрати на стаціонарне лікування сина [PERSON] за період з 08.06.2018 року по 15.06.2018 року; витрати на дві путівки у ДП «Санаторій «Морщинський» на 12 днів на період з 19.06.2018 року по 30.06.2018 року; додаткові витрати для поліпшення самопочуття сина, а саме на спеціальне харчування та процедури (масаж), а також витрати на проїзд до санаторію на загальну суму 13 594,88 грн. Відповідач та його представник проти вказаних вимог заперечували, вважаючи їх необґрунтованими. Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє часткове підтвердження під час судового розгляду, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Суд вважає, що батьки дитини мають дотримуватись положень ч.1 ст.157 СК України щодо спільності прийняття рішень у всіх питаннях, що стосуються дитини. При цьому, наявність матеріальної можливості одного з батьків забезпечити оплатне навчання чи придбання коштовних речей для дитини не вказує на те, що його половину зобов`язаний сплачувати інший з батьків, з яким не було погоджено такий розмір оплати. Відтак, суд не може вважати понесення позивачем витрат на відпочинок у санаторії та відвідування занять з плавання, як витрати, викликані особливими обставинами, понесення яких одним з батьків зумовлювало б стягнення їх половини з іншого. Слід звернути увагу і на те, що санаторний відпочинок та заняття з плавання було рекомендовано, а не обов`язково призначено лікарями, а тому такі витрати не можуть бути стягнуті з відповідача, оскільки понесення вказаних витрат не узгоджувалось з відповідачем. Те ж саме стосується і витрат на придбання велосипеду. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача Ѕ частину витрат на лікування сина [PERSON] за період з 05.04.2017 року по 14.04.2017 року та з 26.12.2017 року по 29.12.2017 року, що згідно наданих квитанції становить 1523,20 грн., а не 1525,00 грн., як про це зазначила позивач. Тобто, з відповідача підлягає стягненню 761,56 грн., а в іншій частині вимог належить відмовити. Підстав же для стягнення з відповідача суми в більшому розмірі суд не вбачає, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків по утриманню дітей. Крім того, з урахуванням стану здоров`я дитини, наявності вродженої вади та хронічних захворювань, що потребує медичного догляду, виходячи з майнового стану сторін, розміру сплачуваних аліментів, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання сина [PERSON] в розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 02.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо додаткових витрат на утримання сина [PERSON] в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, а також витрат на навчання синів у школі та садочку, то суд не вбачає можливим задоволення таких вимог, оскільки відсутні підстави, передбачені ст.185 СК України, так як навчання у школі та садочку не відноситься до особливих обставин. Що ж стосується вимог позивача про стягнення додаткових витрат на лікування сина [PERSON] за період з 08.06.2018 року по 15.06.2018 року; витрат на дві путівки у ДП «Санаторій «Морщинський» на 12 днів на період з 19.06.2018 року по 30.06.2018 року; додаткові витрати для поліпшення самопочуття сина, а саме на спеціальне харчування та процедури (масаж), а також витрати на проїзд до санаторію на загальну суму 13 594,88 грн., то суд також не вбачає підстав для їх задоволення, виходячи з вищевикладених підстав. Крім того, позивачем не виокремлено розмір витрат, понесених на стаціонарне лікування сина та не надано доказів понесення таких витрат. Інші доводи сторін на висновки суду не впливають та підстав для повного задоволення вимог чи повної відмови у їх задоволенні не дають. За правилами статей 2, 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог позивача про стягнення додаткових витрат та стягує з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дітей в розмірі 761,56 грн. та щомісячно в розмірі 600,00 грн. на утримання сина [PERSON] та відмовляє в задоволенні інших вимог через їх недоведеність. При цьому суд звертає увагу і на те, що позивач не позбавлена можливості в разі понесення додаткових витрат звернутись до суду з відповідним позовом у передбаченому законом порядку. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial