Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

В січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», ПАТ «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - [PERSON] , [PERSON] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 14.12.2020 від ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» було отримано вимогу від 09.12.2020 про наміри скористатися своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки на заставне майно з метою задоволення своїх кредиторських вимог та запропоновано надати позивачем документи що стосуються предмета іпотеки. Однак позивач обгрунтовано вважає, що у ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» вісутнє право бути іпотекодержателем за договором іпотеки №13/1кМБ-08 від 05.09.2008. Так, 05.09.2008 між позивачем та ТВ «Український промисловий банк» був укладений кредитний договір №13/1кМБ-08 від 05.09.2008 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (у національній валюті) за яким банк надав кредит з лімітом кредитування в розмірі 600 000 грн. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки №13/ІкМБ-08 від 05.09.2008, згідно з яким вказаними особами як іпотекодавцями в іпотеку банку були пердані виробничі будівлі, що розташовані у [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить іпотекодавцям у наступних частках : [PERSON] - 45%, [PERSON] - 45%, [PERSON] - 10% У червні між ТОВ «Укпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпробанку» та користь ПАТ «Дельта Банк». На підставі цього договору у 2012 році ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Калинівського районного суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказана справа розглядалася судами неодноразово. Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 23.12.2014 року у справі № 208/3404/12, яке набуло законної сили 03.01.2015 у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» було відмовлено та встановлено обставини, що так як за договором про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» до останнього перейшли права вимоги, які входять до складу активів клієнта - кредитні та забезпечувальні договори (договір іпотеки, поруки), укладені «Укрпромбанком» із відповідачами, даний договір носить ознаки факторингу. Але на підтвердження виконання вимог ст. 1077 ЦК України позивчаем до матеріалів справи не було надано доказів проведення оплати за відступлене право вимоги, а відтак вищевказаний договір від 30.06.2010 року не відбувся, що позбавляє позивача права на пред`явлення даної вимоги. Як вбачається з кредитних та забезпечувальних договорів, на підставі яких відбувається стягнення, заміни сторони у договорах не відбулося, правонаступництва немає. Додатковим доказом того, що не відбулося правонаступництво, є те, що позивачем не було надано Витягу з державного реєстру іпотек, до якого мало бути внесено іпотекодержателем, відомості про відступлення права за іпотечним договором, та передачі з боку ПАТ «Дельта Банк» ТОВ «Укрпромбанку» грошових коштів в якості купівельної ціни за договором факторингу. Відтак, відсутність належного повідомлення боржників про відступлення права вимоги, невизначеність суми грошової вимоги, яка була передана, а також відсутність доказів оплати за договором факторингу встановлює недоведеність переходу прав та позбавляє ПАТ «Дельта Банк» права звернення до суду із вимогою щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» не відбувся і як наслідок до ПАТ «Дельта Банк» не перейшло право вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладеними між [PERSON] та ТОВ «Укпромбанк». На думку позивача, вищевказаним судовим рішенням встановлено обставини, які мають преюдиційне значення відповідно до ст. 82 ЦПК України: що до ПАТ «Дельта Банк» не перейшло право вимоги за кредитним та іпотечним договором, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк», отже у останнього відсутнє право вимоги по кредитному договору №13/КМБ-08 від 05.09.2008 та договору іпотеки №13/1кМБ-08 від 05.09.2008, укладеного [PERSON] з ТОВ «Укпромбанк», та як наслідок у ПАТ «Дельта Банк» відсутнє право на передачу вимог за вказаними вимогами третім особам. Однак з інформаційної довідки №234149375 від 25.11.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон і відчужень об`єктів нерухомого майна позивач став обізнаний про те, що у розділі Актуальні інформація про державну реєстрацію обтяжень міститься запис про обтяження:16383560, згідно з яким Державним реєстратором приватним нотаріусом Соколовим О.Е., Київський МНО, 14.06.2016 року за індексовим номером 31384522 внесено запис: обтяжувач: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», код ЄДРПОУ 34047020, країна реєстрації Україна, адреса: Україна м. Київ, вул. Щорса, 36Б, який внесно на підставі договору іпотеки, серія та номер 4722, виданий 05.09.08 та договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбаку на користь Дельта Банк, серія та номер 2258, виданий 30.06.2010. Позивач вважає, що запис про обтяжувача ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя за іпотечним договором від 05.09.2008 з підстав наявності судового рішення, яким встановлено, що договір переходу прав вимоги між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельтабанк» не відбувся, позбавило права ПАТ «Дельта Банк» на внесення відповідного запису. Крім того з інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек, позивач став обізнаний про існування актуального запису за реєстровим номером №16383080, що Іпотекодержателем є ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», код ЄДРПОУ 41264766, країна реєстрації Україна. Такий запис не містить жодних підстав його внесення, посилання та визначення договору іпотеки, за яким до ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» перейшло право вимоги, адреси іпотекодержателя та іншої обов`язкової інформації. З вимоги позивачу стало відомо, що між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» 31.08.2020 було укладено договір про відступлення прав вимоги №2302/К/З, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту №13/КМБ-08 від 05.09.08, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] . Договір про відступлення прав вимоги №2302/К/З носить ознаки договору факторингу, а відтак на нього розповсюджуються вимоги ст.ст. 1077-1082 ЦК України. Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошовї вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги. А відтак, ПАТ «Дельта Банк» передав ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» недійсну вимогу. З урахуванням наведеного, наявність вищезазначених записів в Державному ресєтрі іпотек та Державному реєстрі обтяжень порушує майнові права позивача, як власника майна. З цих підстав, з урахуванням заяви про про зміну предмету позову від 26.02.2021 року позивач просить скасувати в Державному реєстрі обтяжень рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31384522 від 14.09.2016 та державну реєстрацію обтяжень, внесених на підставі договору іпотеки, серія та номер: 4722, виданий 05.09.2008, видавник приватний нотаріус Майборода Г.П.; договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь «Дельтабанк»: 2258 виданий 30.06.2010 р. видавник [PERSON] , приватний нотаріус (запис 16383560 спеціальний розділ); скасувати в Державному реєстрі іпотек рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:31384344 від 14.09.2016 та державну реєстрацію іпотеки, внесену на підставі повідомлення про реєстрацію іпотек, серія та номер 27-13/10, виданий 05.09.2008, видавник [PERSON] , Вінницька філія ТОВ «Укрпромбанк» (запис 16383080 спеціальний розділ). Від представника відповідача ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» - Слостіна А.Г. надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. У відзиві зазначав, що на підставі договору №2302/К/3 про відступлення права вимоги, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» від 31.08.2020 до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором №13/КМБ-08 від 05.09.08, а також права вимоги за Іпотечним договором №13/ІкМБ-08 від 05.09.2008, який був укладений з метою забезпечення зобов`язань позичальника - [PERSON] на підставі чого було внесено запис про зміну іпотекодержателя в державний реєстр речових прав на нерухоме майно від 05.09.2008 . Тобто на даний момент ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» виступає новим кредитором [PERSON] за кредитним договором та новим іпотекодержателем нерухомого майна. Запис про іпотеку та заборону на нерухоме майно, які [PERSON] просить скасувати були зареєстровані з метою забезпечення виокнання його зобов`язань за кредитним договором. На даний момент іпотечний договір є дійсним, оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконані, предмет іпотеки не реалізовувався, право власності на нього іпотекодержателем не набувалося. З цих підстав, відсутні підстави для вилучення запису про іпотеку з Державного ресєтру іпотек та запису з Державного ресєтру заборон речових прав на нерухоме майно. Зазначені записи можуть бути скасовані лише у випадку виконання [PERSON] своїх обов`язків за кредитним договором. Будь-які судові рішення щодо визнання недійсним договору про передачу активів та кредитних зобов`язань, що був укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відсутні, правочин є правомірним, а тому посилання позивача на недійсність цього договору є безпідставним. Сам по собі факт наявності судового рішення про відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки не має наслідком недійсність договору про передачу активів та кредитних зобов`язань, що був укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк». Окрім того, питання дійсності чи недійсності даного договору не стосується предмета розгляду справи, яким є скасування записів у Державному реєстрі обтяжень та Державному реєстрі Іпотек. Від представника ПАТ «Дельта Банк» - адвоката Петренко Г.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому проти позовних вимог заперечив, просив у їх задоволенні відмовити. Посилався на те, що на час відкриття провадження у цій справі ПАТ «Дельта Банк» перебуває в процедурі ліквідації, яка здійснюється в порядку та відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законодавчим актом у сфері врегулювання відносин щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку. В рамках здійснення процедури реалізації активів АТ «Дельта Банк», яка проводится в порядку передбаченому статтями 51,52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» належні АТ «Дельта Банк» майнові права за кредитним договором №13/КМБ-08 від 05.09.08 включаючи право вимоги до боржника (позичальника), майнових поручителів та фінансових поручителів були передані (відступлені) у власність на користь ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на підставі договору про відступлення прав вимоги, як з переможцем прилюдних торгів з продажу вказаного активу в рамках процедури, передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», про що було повідомлено позивача. Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010, за яким ПАТ «Дельта Банк» став новим кредитором позивача є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони клієнта за плату), а також даний договір не є договором надання фінансової послуги у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», а тому вимоги позивача про виключення з державного реєстру іпотек та державного реєстру обтяжень записів про іпотеку та про обтяження є безпідставними. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Левицькою-Корчун В.І. було подано відповідь на відзив ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» , у якому зазначено, що запис у Державному реєстрі речових прав щодо Іпотекодержателя - ТОВ ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» було внесено не на підставі договору іпотеки №13/1кМБ-08 від 05.09.2008, а з інших правових підстав, правомірність яких заперечується позивачем. Жодних кредитних та забезпечувальних договорів позивач з ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» ні в 2008, ні в 2020 році не укладав. Іпотекодержателем відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» може бути виключно кредитор. Проте, ПАТ «Дельта Банк» не є та не був, на час укладення договору від 31.08.2020 з ТОВ ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» кредитором у зобов`язаннях з [PERSON] , що встановлено рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 23.12.2014 у справі № 208/3404/12, яке набуло законної сили 03.01.2015. Відтак встановлення судовим рішенням не набуття ПАТ «Дельта Банк» прав кредитора виключає необхідність визнання в судовому порядку договору про передачу активів та кредитних зобов`язань недійсним. Отже, у правовідносинах з [PERSON] іпотекодежателем за договором іпотеки №13/1кМБ-08 від 05.09.2008 є ТОВ «Укрпромбанк», а правомірність переходу цього права вимоги до третіх осіб, в тому числі до ТОВ «Дельта Банк» та ТОВ ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» не підтверджено судовим рішенням та /або іншими належними та допустимим доказами. Представником відповідача ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» було подано заперечення на відповідь на відзив представника позивача , у якому зазначив, що підстави для відмови у задоволенні позову наведені у рішенні Калинівського районного суду Вінницької області від 23.12.2014 у справі № 208/3404/12 не тягнуть за собою недійсність договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк». Будь-які судові рішення щодо визнання недійсним договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь «ПАТ «Дельта Банк» відсутні, а відтак правочин є дійсним доти, доки цей договір не буде визнано недійсним в судовому порядку. Наполягав на відмові у задовленні позову. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 26.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 18.03.2021 прийнято заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про зміну предмета позову. Ухвалою суду від 01.06.2021 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві з урахуванням заяви про зміну предмета позову та відповіді на відзив. Представник відповідача ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» адвокат Горопашна Л.Р. проти позовних вимог заперечила з підстав, зазначених у відзиві та відзив та заперечення на відповідь на відзив. Представники відповідачів ПАТ «Дельта Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явилмся, про час та місце судового розгляду повідомлялися в установленому законом порядку, причин неявки неявки не повідомили, заяв та клопотань не подавали. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлялися в установленому законом порядку. Згідно поданих 26.03.2021 заяв просили розгляд справи здійснювати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Суд заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. 05 вересня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та фізичною-особою підприємцем- [PERSON] був укладений кредитний договір № 13/КМБ-08 на відкриття невідновлювальної кредитної лінії (у національній валюті), за яким Банк надав позичальнику кредит з лімітом кредитування в розмірі 600 000,00 грн. (шістсот тисяч гривень 00 копійок), а позичальник зобов`язався в порядку, передбаченому кредитним договором, повернути надані кредитні кошти, сплатити за користування ними проценти в розмірі 24,00% річних, а у разі порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, комісій та інших, платежів - пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. 13 жовтня 2009 року між ТОВ «Український промисловий банк» та фізичною-особою підприємцем- [PERSON] був укладений договір № 1 до кредитного договору № 13/КМБ-08, згідно якого ліміт кредитування зменшився до 535000,00 грн. (п`ятсот тридцять п`ять тисяч гривень 00 коп.). Зазначена обставина встановлена зокрема рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 23.12.2014, яке набуло законної сили 03.01.2015. Виконання Позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується іпотекою відповідно до укладеного Іпотечного договору № 13/IкМБ-08 від 05.09.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно з яким предметом іпотеки є нерухоме майно: виробничі будівлі, що розташовані у у [ADDRESS] , до складу яких входять: будівля шиномонтажу літ. «А» та будівля складу літ. «Б». Предмет іпотеки належить Іпотекодавцям на праві власності: [PERSON] 10/100 частки, [PERSON] та [PERSON] 45/50 частки в рівних частках кожному. Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Майбородою Г.П. 05.09.2008 року, зареєстровано в реєстрі за №4722 та накладено заборону відчуження зазначених в договорі виробничих будівель по [ADDRESS] до припинення чи розірвання цього договору іпотеки. Відповідно до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ № 369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», AT «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь AT «Дельта Банку», відповідно до п. 4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов`язань перед Національним банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях. Відповідно до положень ст. 516 ЦК України, відступлення Укрпромбанком прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами до Дельта Банку не вимагає отримання згоди боржників. Право вимоги оцінено за справедливою вартістю на підставі догвору №20/04, укладеного між Укрпромбанком та ТОВ «Експертно-оціночна компанія» 20.04.2010 та договору про проведення рецензування, укладеного між Укрпромбанком та ТОВ «Будфінанс-Консалт» 12.05.2010. Згідно з п. 4.2 договору внаслідок передачі Укрпромбанком Дельта Банку прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку ) від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно з п. 4.3 Договору Дельта Банку у власність переходять (відступаються) права вимоги за зобов`язаннями, визначеними в п.п. 1.7., 4.1 цього договору в обсязі і на умовах, що існували на момент передачі прав. В п. 1.7 договору наведено поняття «Кредитні та Забезпечувальні Договори», - кредитні та забезпечувальні договори (договори застави (іпотеки), поруки) укладені Укрпромбанком з боржниками, права вимоги за якими передані в заставу Національному банку і забезпечують виконання Укрпромбанком кредитних зобов`язань перед Національним банком, та підлягають передачі на підставі цього договору. Перелік кредитних та забезпечувальних договорів наявний в додатку № 2 до цього договору. Відповідно до пункту 1.10. договору про передачу активів та кредитних зобов`язань, «Права вимоги» - права вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорам, які підлягають передачі на підставі цього договору. В матеріалах справи наявна копія витягу з Додатку № 2 до Договору про передачу Активів та Кредитних зобов`язань «Укрпромбанку» на користь «Дельта Банку» № б/н від 30.06.10 року «Перелік Кредитних та Забезпечувальних Договорів» з якої вбачається, що до ПАТ «Дельта Банк» перейшли також права вимоги за Іпотечним договором № 13/ІкМБ-08 від 05.09.2008. 13.11.2007 року. Договір про передачу Активів та Кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 2258 . Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 23.12.2014 у справі №132/3404/12 у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлено. 31.08.2020 ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору №2302/К/З про відступлення прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко Н.В., зареєстровано в реєстрі за № 2124, в порядку та на умовах визначених договором відступив новому кредитору ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» належні банку, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників та /або заставодавців (іпотекодавців) та /або поручителів зазначених у Додатку №1 до цього договору - боржників, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців бборжників або інших осіб, до яких пеерйшли обов`язки боржників за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)) та або/догвоорами поруки та /абодогворами іпотеки (іпотечними догворами) та /або догвоорами застави, з урахуванням усіх змін і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього догвоору, - Основні договри, права вимоги. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та порядку, визначених цим договором. Згідно з п.4 договору права вимоги, що відступаються за цим договором, є складовою частиною пулу активів, що є предметом відкритих торгів (аукціону) , результати якого оформлені протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-07-06-000034-b, сформованого 16.07.2020, переможцем яких визнаний новий кредитор. Згідно з додатком №1 до договору №2302/К/З відступлення права вимоги від 31.08.2020 за порядковим №7,7.1,7.2 видно що до ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» передано право вимоги за кредитним договором №13/КМБ-08 від 05.09.2008, Іпотечним договором №13/ІкМБ-08 від 05.09.2008 предметом якого є виробничі будівлі-будівлі шиномонтажу та будівля складу, за адресою [ADDRESS] , іпотекодавці [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за договором поруки №13/Zпор-08-01. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соколова О.Є. від 14.09.2016 індексний номер 31384522 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження-заборону на нерухоме майно нежиле приміщення виробничі будівлі, по [ADDRESS] на підставі договору іпотеки серія та номер :4722, виданий 05.09.2008: видавник приватний нотаріус Майборода Г.П.; договору про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь ДельтаБанку, серія та номер 2258, виданий 30.06.2010, видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соколов О.Є. за обтяжувачем ПАТ «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ: 34047020, країна реєстрації Україна, вул. Щорcа, 36-б м. Київ). На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31384344 від 14.09.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. на підставі повідомлення про реєстрацію іпотек, серія та номер:27-13/10, виданий 05.09.2008, видавник Вінницька філія ТОВ Укрпромбанк [PERSON] зареєстровано іпотеку нежилого приміщення, виробничі будівлі, які в цілому складаються з будівлі шиномонтажу «А» загальною площею 37,8 кв.м., будівлі складу літ. «Б» загальною площею 302,7 кв.м. по [ADDRESS] за іпотекодержателем ТОВ «ФК ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», код ЄДРПОУ:41264766, країна реєстрації: Україна. 09.12.2020 ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» надіслало [PERSON] повідомлення про те, що у зв`язку з тим, що [PERSON] порушує основне зобов`язання, забезпечене іпотекою, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» має намір скоритатися своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки та заставне майно з метою задоволення своїз кредиторських вимог, у зв`язку з чим просять надати інформацію з підтверджуючими документами щодо нерухомого майна, що є предметом забезпечення за кредитним договром. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Отже, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8,9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статті 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України упостанові від 12 червня 2013 року в справі № 6-32цс13. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається уволодінні заставодавця або третьої особи. За змістом статей 3,4 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок договору: купівлі-продажу чи міни (частина тертя статті 656 ЦК України; дарування (частина друга статті 718 ЦК України; факторингу (глава 73 ЦК України). Частиною третьою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги. Відповіднно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідноси) відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно з ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом ч.2. ст. 3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. Момент виникнення права вимоги за іпотечним договором чинне законодаство пов`язує з фактом державної реєстрації іпотеки в порядку визначеному законодаством. (Постанова КГС ВС від 27.08.2019 у справі № 911/2392/17). Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач обгрунтував свої вимоги тим що рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 23.12.2014 у справі № 208/3404/12 за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено обставини, що позивачем не доведено повідомлення відповідача [PERSON] про передачу «Укрпромбанком» ПАТ «ДельтаБанк» прав вимоги способом встановленим п.4.8 договору про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банк від 30.06.2010, а також направлення повідомлення про заміну кредитора іншим іпотекодавцям [PERSON] та [PERSON] , договір від 30.06.2010 про передачу активів та кредитних зобов`язань носить ознаки договору факторингу, невизначена сума зборгованості, яка була передана фактору, на виконання вимог ст. 1077 ЦК України не надано доказів проведення оплати за відступлене право вимоги, а відтак вищевказаний договір від 30.106.2010 року не відбувся, у кредитних і забезпечувальних договорах не відбулося заміни сторони договору, також не було надано Витягу з державного реєстру іпотек з внесними відомостями про відступлення права за іпотечним договором, не надано доказів передачі ПАТ «Дельта Банк» «Укрпромбанку» оплати за договором факторингу, а тому не доведено переходу права кредитора до ПАТ «Дельта Банк», що позбавляє останнього права на звернення з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач посилався на те, що встановлення судовим рішення недоведеності переходу права до ПАТ «Дельта Банк» виключає необхідність визнання в судовому порядку договору про передачу активів та кредитних зобов`язань недійсним, а обставини встановлені вказаним рішенням є преюдиціальними при вирішенні даної справи. Правомірність переходу права вимоги до третіх осіб, не підтверджено судовим рішенням та/або іншими належними та допустимими доказами, а тому іпотекодержателем є ТОВ «Укрпромбанк» права якого позивач не оспорює. А відтак державна реєстрація за ПАТ «Дельта Банк», а в подальшому за ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» прав іпотекодержателя є неправомірною та порушує права позивача. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) вказано, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при повторному розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Лише згадувані, але такі, що не одержали оцінку суду, обставини не можуть розглядатися як встановлені судом і не набувають властивості преюдиціальності. Тобто, преюдиціальні факти слід відрізняти від оцінки іншим судом певних обставин. Преюдиціальними є обставини (явища, дії, події, факти), які відповідають таким умовам: 1) вони безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом; 2) вони відображені у мотивувальній частині судового рішення; 3) їм надана правова оцінка судом. Згідно з ч.7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Так, оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних правовідносин не мають преюдиційного значення. Якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення також втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в подібних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження. Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво. З дослідженої судом копії судового рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 23.12.2014 у справі №208/3404/12, наданої позивачем як доказ своїх вимог, встановлено, що при вирішенні даної справи судом була надана правова оцінка наявності у ПАТ «Дельта Банк» права на пред`явлення вимоги до майнових поручителів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №13/ІкМБ-08 від 05.09.2008, як правонаступником ТОВ «Укрпромбанк». При вирішенні даної справи судом була надана правова кваліфікація спірним правовідносинам, а також надано оцінку достатності і обгрунтованості наданих позивачем доказів на підтвердження свого права на звернення з позовом стягнення на предмет іпотеки. Тобто суд, в межах предмета спору про звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі наданої ним оцінки наявних в матеріалах справи доказів дійшов висновку про недоведеність переходу права від ТОВ «Укрпромбанк» до ТОВ «Дельта Банк», що позбавляє ПАТ "Дельта Банк" права пред`являти вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки через брак доказів на підтвердження такого переходу , а відтак недоведеність своїх вимог. В свою чергу встановлення факту відсутності у ПАТ «Дельта Банк» прав кредитора та іпотекодержателя за договором кредиту та іпотеки від 05.09.2008 апріорі, тобто таке яке відсутнє за будь-яких умов, незалежно від обставин та встановлення обставин, що кредитором та іпотекодержателем є ТОВ "Укрпромбанк" з даного рішення суду не вбачається. Доводи позивача про те, що встановлені рішенням суду обставини, що договір від 30.06.2010 не відбувся, що мають преюдиційний характер, не заслуговують на увагу, оскільки , у рішенні суду умови Договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк» від 30.06.2010 щодо порядку набуття новим кредитором прав вимоги за договором, зокрема умови здійснення ПАТ «Дельта Банк» оплати (строки, розмір тощо) за відступлене право вимоги та його виконання новим кредитором не аналізував та у мотивувальній частині судового рішення вони не відображені. Отже, Калинівським районним судом Вінницької області у рішенні від 23.12.2014 року надана правова оцінка спріним правовідносинам та їх правова кваліфікація, наведені мотиви прийнятого рішення, проте висновки суду при вирішенні даної справи не мають преюдиційного значення при вирішенні даної справи. Невнесення інформації до державного реєстру іпотек про зміну іпотекодержателя не змінює обсягу його прав, а державна реєстрація здійснюється з метою реалізації переважного права іпотекодержателя. Відсутність відомостей про іпотекодержателя не тягне за собою недійсність права вимоги та не може свідчити про те, що договір про відступлення права вимоги є неукладеним, а наявність такої реєстрації пов`язується саме з моментом виникнення права вимоги. Так, на виконання вимог ст. 24 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідноси) ПАТ «Дельта Банк» 14.06.2016 за індексним номером 31384522 зареєструвало обтяження нерухомого майна - за договором іпотеки від 05.09.2008, а ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» в свою чергу на підставі рішення про державну реєстроацію прав та їх обтяжень від 14.09.2016 індексний № 31384344 зареєструвало свої права іпотекодержателя на вказане майно після укладення договору про відступлення права вимоги від 31.08.2020. При цьому у даній справі бере участь інша особа ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» і позивачем оспорюється внесення запису до Державного реєстру іпотек за вказаним товариством як іпотекодержателем з підстав, що ПАТ «Дельта Банк» передав ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» недійсну вимогу. Відтак доводи щодо відсутності у ПАТ «Дельта Банк» прав кредитора та іпотекодержателя за іпотечним договором № 13/ІкМБ-08 від 05.09.2008 року підлягають доведенню та встановленню на загальних підставах та повинні бути підтвердженими належними доказами. Згідно з ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину недійсним. Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню судами у загальному порядку. З`ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову. Сторони нікчемного правочину не зобов`язані виконувати його умови (навіть якщо суд не визнавав його недійсним). Поряд з тим законом не виключається можливість вирішення судом спорів, пов`язаних з визнанням нікчемних правочинів дійсними, у випадках, встановлених законом (частина друга статті 218, частина друга статті 220 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Даний висновок був підтриманий у постанові Верховного Суду у справі № 756/2298/18 від 19 травня 2021 року. У постанові Верховного Суду від і8 листопада 2021 року (справа № 711/3008/20) суд дійшов висновку що, спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. У Постанові Великої палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) викладені висновки щодо розмежування договору факторингу та інших способів відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зумовлює його недійсність. За змістом ч.ч. 1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. [PERSON] як єдину підставу для своїх позовних вимог про скасування записів в Державному реєстрі обтяжень та Державному реєстрі іпотек рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зазначав лише наявність рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 23.12.2014, яке набуло законної сили у справі №208/3404/12, яке на думку позивача має преюдиційне значення для вирішення цієї справи в частині встановлення обставин правонаступництва ПАТ «Дельта Банк» після ТОВ «Укрпромбанк», при цьому вказав, що встановлені таким рішенням обставини не підлягають додатковому доказуванню. Однак такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Водночас підстави позову не були обгрунтовані необхідністю встановлення обставин щодо переходу прав кредитора та іпотекодержателя до ПАТ «Дельта Банк» та провомірності внесення рішення про державну реєстрацію обтяження до Державного реєстру обтяжень та щодо передачі права вимоги ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» за кредитним та іпотечними договорами та ресєтрації його прав як іпотекодержателя на загальних підставах, будь-яких заяв та клопотань позивач щодо дослідження цих обставин, витребування на їх підтвердження доказів, як на підставу своїх вимог та заперечень не подавав. Сам договір про передачу активів та кредитних зобов`язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30 червня 2010 року не є предметом оскарження у цій справі. Також відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що договір про передачу активів та кредитних зобов`язань від 30 червня 2010 року визнано недійсним чи є нікчемним в силу закону, тобто не спростовано презумпцію правомірності правочину. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим. Саме на позивача покладено обов`язок довести факт дійсного порушення його права, яке, на думку позивача, полягає у наявності записів про державну реєстрацію обтяжень за ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та ПАТ «Дельта Банк». У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. За таких обставин, суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та вирішити питання щодо правонаступництва ПАТ «Дельта Банк» після ТОВ «Укрпромбанк» з підстав, з яких позивачем позовні вимоги не заявлялися. Водночас суд зауважує, що в даному випадку відсутня незгода суду з правовим обгрунтуванням правовідносин, які склалися між сторонами. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок доказів у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно з ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Враховуючи зроблену представником відповідача заяву від 21.09.2021 року, питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу слід вирішувати у порядку, передбаченому ч.8 ст.141, п.5 ч. 7 ст. 265, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 270 ЦПК України ЦПК України, у разі подання відповідних доказів про оплату правничої допомоги у строк до 05.11.2021.

Outcome: dismissed