Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

І. Виклад позиції сторін. Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить 3/4 частини житлового будинку, що розташований в м. Тячів, по вул. Івана Франка, 26. Інша частина будинку, а саме ј її частини, належить [PERSON], яка померла у 1982 році. Зазначає, що частиною будинку, що належить [PERSON], у якої не було спадкоємців, вона без переривно користується з 1982 року, тобто з часу її смерті. Оскільки, вона відкрито та безперервно володіє більше 10 років частиною будинку, що належить [PERSON], просить визнати її власником ј частини житлового будинку, що розташований за адресою: м. Тячів, по вул. Івана Франка, 26, Тячівського району Закарпатської області, за набувальною давністю та припинити право власності [PERSON] на ј частину даного житлового будинку. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подала суду заяву, в якій просив справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2018 року справу за позовом [PERSON] до Тячівської міської ради Тячівського району Закарпатської області про визнання права власності за набувальною давністю, прийнято до розгляду та відкрито провадження у ній. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 березня 2019 року підготовче провадження по даній справі закрито, і справа призначена для розгляду по суті. Судом на підставі частини 2 статті 247 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 липня 1975 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], є власниками по ј частині, кожний, житлового будинку № 26 по вул. І. Франка в м. Тячів (а.с.17-18). Згідно договору купівлі-продажу від 15 липня 1989 року, [PERSON] продала, а [PERSON] купила ј частину житлового будинку № 26 по вул. І. Франка в м. Тячів (а.с.11-12). Із витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 22 лютого 2010 року вбачається, що [PERSON] є власником ј частини житлового будинку № 26 по вул. І. Франка в м. Тячів, а [PERSON] (прізвище до одруження Роман) К.Е. є власником ѕ частин житлового будинку № 26 по вул. І. Франка в м. Тячів (а.с.19). Згідно технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами № 26 по вул. І. Франка в м. Тячів, замовником якого є [PERSON], загальна площа будинку становить 105,2 кв.м., а інвентаризаційна вартість становить 179 476 грн. (а.с.5-10). Із довідки Тячівської державної нотаріальної контори № 190/01-16 від лютого 2019 року вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла у 1987 році та після смерті [PERSON], яка померла у 1015 (2016) році, станом на 21 лютого 2019 року, спадкоємці із заявами на прийняття спадщини не зверталися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.42). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] І-ФМ № 205796, [PERSON] померла 09 лютого 2016 року (а.с.44). Із довідки Свалявської державної нотаріальної контори №149/01-16 від 12 березня 2019 року вбачається, що згідно інформаційної довідки № 55429140 зі Спадковгого реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 12 березня 2019 року та згідно книг реєстрації спадкових справ та алфавітних книг реєстрації спадкових справ з 1985 по 2019 роки, спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла в 1986-1988 роках, станом на 12 березня 2019 року, не заведена (а.с.51). Згідно інформації Свалявського районного відділу реєстрації актів цивільного стану № 283/15.10-40 від 13 березня 2019 року, у відділі РАЦС є актовий запис №10 від 11 лютого 1987 року про смерть [PERSON], [INFO] (а.с.54). V. Оцінка Суду. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимоги та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України. Статтею 3 ЦК України, зокрема, передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.335\~ЦК України\~безхазяйною є\~річ,\~яка не\~має власника\~або власник\~якої невідомий. Безхазяйні\~нерухомі речі\~беруться на\~облік органом,\~що здійснює\~державну реєстрацію\~прав на\~нерухоме майно,\~за заявою\~органу місцевого\~самоврядування,\~на території\~якого вони\~розміщені.\~Про взяття\~безхазяйної нерухомої\~речі на\~облік робиться\~оголошення у\~друкованих засобах\~масової інформації. Після\~спливу одного\~року з\~дня взяття\~на облік\~безхазяйної нерухомої\~речі вона\~за заявою\~органу,\~уповноваженого управляти\~майном відповідної\~територіальної громади,\~може бути\~передана за\~рішенням суду\~у комунальну\~власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених статтями 336, 338, 341 і 343 цього Кодексу. Відповідно до\~ч.1\~та ч.2\~ст.344\~ЦК України,\~особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років або\~рухомим майном\~-\~протягом п'яти\~років,\~набуває право\~власності на\~це майно\~(набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом. Набуття\~права власності\~на земельну\~ділянку за\~набувальною давністю\~регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим\~майном\~володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно з п.13 зазначеної Постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того, згідно ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.9 ч.1 ст.27 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що [PERSON] в 1987 році правомірно, добросовісно заволоділа чужим майном та добросовісно протягом більше десяти років продовжує відкрито, безперервно ним володіти, а тому необхідно захистити майнові права позивача шляхом задоволення позову. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивача. На підставі наведеного та ст. ст. 16, 328, 344, 397 ЦК України,

Outcome: approved