Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донченко О.О. та зареєстрований в реєстрі за №1402 від 19 серпня 2016 року. Мотивуючи свої вимоги тим, що 25 лютого 1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №268 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] . 26 серпня 2016 року Десятою Київською нотаріальною контрою було видано Свідоцтво про право на спадщину [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] . Після видачі Свідоцтва про право на спадщину стало відомо, що 19 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донченко О.О. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований в реєстрі за №1402, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 19 серпня 2016 року, так як [PERSON] не міг бути стороною у договорі купівлі-продажу, оскільки, помер ще [INFO] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі (т.1, а.с. 37). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2017 року витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Донченко Олени Олександрівни належним чином завірені копії документів на підставі яких було посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі 19.08.2016 року за № 1402. (т.1, а.с. 46). 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року за № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 року за № 2147-VIII, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З огляду на означене розгляд справи проводився за правилами загального позовного провадження Під час судового розгляду справи [PERSON] було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту в порядку ст.149-150 ЦПК України (т.1 а.с. 87-93). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2018 року задоволено заяву про забезпечення позову (т.1, а.с. 100-101). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2018 року витребувано з Десятої Київської державної нотаріальної контори, розташованої за адресою: 02100, м. Київ, вул. Бажова, 13/9, належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи №846/2016 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . 02 квітня 2018 року Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві надано пояснення по справі, відповідно до яких вони покладають вирішення справи на розсуд суду (т.1, а.с. 121-123). 13 листопада 2018 року [PERSON] подано відзив по справі відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову, вказуючи на те, що нотаріус який посвідчував договір купівлі-продажу встановлювала особу [PERSON] , крім того зазначає, що свідоцтво про смерть, яке міститься в матеріалах справи, не є беззаперечним доказом смерті [PERSON] , адже спростовується наданими матеріалами нотаріальної справи. (т.1, а.с.175-178). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (Т. 2 а.с.7). У судовому засіданні позивача та представник позивача позов підтримала та виходячи з доводів, яким обґрунтовується позовна заява та викладених додаткових поясненнях, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов. Відповідач Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Донченко О.О. розгляд справи просила проводити у її відсутність. Від третіх осіб надійшли заяви з проханням проводити розгляд справи у відсутність їхніх представників. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 лютого 1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №268 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (т.1. а.с. 21). На підставі свідоцтва про право власності від 11 липня 2003 року виданого Головним Управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . (Т. 1 а.с. 136). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (т.1. а.с. 22). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] . 26 серпня 2016 року Десятою Київською нотаріальною контрою було видано Свідоцтво про право на спадщину [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] , яка складається з квартири [ADDRESS] . (Т. 1 а.с. 28). 19 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донченко О.О. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований в реєстрі за №1402, укладений між [PERSON] та [PERSON] , за яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . (Т. 1 а.с. 127,128). Таким чином, після смерті [INFO] [PERSON] , було укладено від його імені оспорюваний договір купівлі-продажу квартири, що належала йому на праві власності за життя. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст.ст. 215-235 ЦК України). Відповідно до ст. ст.215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У відповідності до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 ЦК України. Згідно з ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Стаття 30 ЦК України передбачає що, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. У відповідності до ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність, тобто здатність фізичної особи мати цивільні права та обов`язки, фізичної особи припиняється у момент її смерті. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 203 ЦК України). Враховуючи викладене, [PERSON] не міг бути стороно даного правочину, оскільки помер за 10 місяців до вчинення оскаржуваного правочину. Відповідно до ч. 1ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 зазначеної норми процесуального права доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст.ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, відповідно до ст. 79 ЦПК України. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, згідно до ст. 80 ЦПК України. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] після своєї смерті не міг бути учасником будь-якого правочину, тому не можна вважати, що договір купівлі - продажу спірної квартири від 19 серпня 2016 року був укладений [PERSON] , як належними продавцем. А відтак суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в рівних частках по 320,00 грн. з кожного. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved