Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Чугуївської міської ради Харківської області, про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, в якому просила суд, збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], з 125,00 грн. до 500,00 грн. кожного місяця, починаючи з моменту звернення до суду з даним позовом, і до досягнення дитиною повноліття. Позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог Позивачка зазначила, що починаючи з 2002 року вона перебувала в шлюбі із Відповідачем, [PERSON]. 11 травня 2006 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу з Відповідачем вони мають доньку - [PERSON]. Після розірвання шлюбу їх донька залишилася проживати разом зі своєю матір'ю і перебуває на її утриманні і в подальшому також буде проживати разом з нею. З моменту розірвання шлюбу Відповідач зовсім не цікавився життям своєї доньки, не кажучи вже про надання матеріальної допомоги на її утримання. Рішенням Кіровського районного суду Луганської області від 04 квітня 2006 року було вирішено: стягнути аліменти з [PERSON], на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 125 грн щомісячно. Починаючи з винесення рішення судом про стягнення аліментів та по теперішній час [PERSON] аліменти на утримання дитини взагалі не сплачував. Вироком Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 02.07.2008 року було визнано винним [PERSON] за ст.164 ч.2 КК України. Протягом останнього часу в сім'ї Позивача склалось складне матеріальне становище - значно зросли витрати на харчування, купівлю одягу та взуття, так як вони були вимушені виїхати з власного дому, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області. Внаслідок чого виникла необхідність в збільшенні розміру аліментів. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення та просила суд позов задовольнити (а.с. 24). Відповідач - [PERSON], у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Чугуївської міської ради Харківської області Алексюк Н.В., діюча за довіреністю від 10.12.2015 року № 02-0234/2577 (а.с. 25), в судовому засіданні проти позову не заперечувала, просила ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Починаючи з 2002 року [PERSON] перебувала в шлюбі із Відповідачем, [PERSON]. 11 травня 2006 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції Луганської області (а.с. 12). Від шлюбу з Відповідачем вони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 23 квітня 2003 року, місце реєстрації - міський відділ реєстрації актів цивільного стану Луганського обласного управління юстиції (а.с. 13). Після розірвання шлюбу їх донька, [PERSON], залишилася проживати разом з матір'ю і перебуває на її утриманні і в подальшому також буде проживати разом з нею. На даний час [PERSON] проживає з Позивачем, добре себе почуває, отримує любов та піклування. Факт того, що [PERSON] проживає разом з Позивачем підтверджується довідкою від 22 травня 2015 року №6340004210 (а.с. 16). Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Законодавство України, а саме Сімейний кодекс України в ст. 150, визначає, що батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, зобов'язані поважати дитину, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування про неї. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 141 Сімейного кодексу України, встановлює рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини та стверджує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З моменту розірвання шлюбу Відповідач зовсім не цікавився життям своєї доньки, не кажучи вже про надання матеріальної допомоги на її утримання. Рішенням Кіровського районного суду Луганської області від 04 квітня 2006 року було вирішено: стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 125,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, тобто з 15 лютого 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. Починаючи з винесення рішення судом про стягнення аліментів та по теперішній час [PERSON] аліменти на утримання дитини взагалі не сплачував. Вироком Кам'янобрідського районного суду м. Луганська від 02.07.2008 року було визнано винним [PERSON] за ст.164 ч.2 КК України (а.с. 14, 15). Окрім невиконання обов'язків, покладених на Відповідача судом та законом, він не виконує і інші батьківські зобов'язання: не піклується про духовний і фізичний розвиток доньки, нічого не знає про її стан здоров'я, інтереси. Відповідач не тільки не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, а й не спілкуються з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. У зв'язку з тим, що Позивач, разом зі своєю донькою [PERSON] приїхала з району проведення антитерористичної операції, в якому деякі установи призупинили свою роботу, вони на даний момент не в змозі надати суду довідки, зокрема зі шкільного закладу, до якої ходила їх донька [PERSON], до якої ніколи не приходив батько [PERSON], та не цікавився її здоров'ям, успіхами, які б змогли підтвердити той факт, що Відповідач - [PERSON] ніяким чином життям їх доньки [PERSON] не цікавиться та не бере в ньому ніякої участі. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову вихованні; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Зазначені Позивачем обставини у відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, орган опіки та піклування, а також другі особи. На підставі ст. 192 СК України, розмір алiментiв, визначений за рішенням суду або домовленістю мiж батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача алiментiв у разi змiни матерiального або сiмейного стану, погiршення або полiпшення здоров'я когось із них. Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про застосування судом окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за №3 роз'яснив, що відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України таЗакону України "Про охорону дитинства", особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дітей і тому, одночасно із позбавленням батьківських прав, суд на вимогу позивача може вирішити питання про стягнення аліментів на дітей. Позивач зазначає, що протягом останнього часу в їх сім'ї склалось складне матеріальне становище - значно зросли витрати на харчування, купівлю одягу та взуття, так як вони були вимушені виїхати з власного дому, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області. Внаслідок чого виникла необхідність в збільшенні розміру аліментів. Проте належних і допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин не надано. На підставі викладеного й у відповідності з ч. 4, 5 ст. 19, ст.ст. 164, 165, 192 СК України, ст.ст. 10, 11, 15, 30, 60, 169, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial