Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

із позовною заявою про визнання за заповітом права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку загальною площею 2,9605 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії IІІ-ЧН № 032581, розташовану на території Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області; на земельну ділянку загальною площею 1,0006 га, у межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 032581, розташовану на території Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області, у суд звернулася [PERSON] до Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В матеріалах справи міститься: - заява позивачів про розгляд справи за її відсутності; - заява за підписом сільського голови Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про розгляд справи за відсутності представника ради та визнання позовних вимог; - заява Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Чернігівській області за відсутності представника та не заперечення щодо задоволення вимог позивача. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України з причин неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, суд дійшов наступних висновків. При судовому розгляді цивільної справи встановлено, що [PERSON] помер 06 березня 2016 року, згідно копії свідоцтва про смерть І-ЕЛ № 272554. Після смерті [PERSON] [PERSON] районною державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа згідно з якою: -05.10.2009 року [PERSON] залишив заповіт відповідно якого все своє майно де б воно не було та з чого б не складалося заповідав дочці [PERSON]; -22.08.2016 року [PERSON] подала заяву про прийняття спадкового майна після смерті [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Бригинцівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області [PERSON] на день смерті (06.03.2016 року) проживав та був зареєстрований в [INFO] (1-го Травня), 1, с. Карасинівка Козелецького району Чернігівської області, сам. Таким чином, позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування розяснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. 30 листопада 2001 року на імя [PERSON] на підставі рішення 16 сесії 23 скликання Бригинцівської сільської ради від 02 серпня 2001 року було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку загальною площею 3,96 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії IІІ-ЧН № 032581. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У відповідності до ст. 152 ч.3 п. "а" ЗК України - "захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав". При розробленні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки та внесенні до автоматизованої системи відомостей про земельні ділянки, належні [PERSON] на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії IІІ-ЧН № 032581, було встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 3,9611 га, з яких: рілля 2,9605 га (кадастровий номер 7422081500:89:121:0043), пасовище 1,0006 га (7422081500:89:115:0043). Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об'єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом, тому суд вважає, що саме в витягах з Державного земельного кадастру більш повно та достовірно визначено площі земельних ділянок. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 грудня 2014 року за земельною ділянкою (кадастровий номер: 7422081500:89:115:0043) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані. Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22 грудня 2014 року за земельною ділянкою (кадастровий номер: 7422081500:89:121:0043) відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані. Однак, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав вбачається, що за земельною ділянкою площею 2,9605 га (кадастровий номер: 7422081500:89:121:0043) зареєстроване право оренди земельної ділянки, строк дії 10 років. Таким чином, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування підлягає визнанню право власності на згадані вище земельні ділянки.

Outcome: approved