Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 грудня 2015 року звернувся в суд з позовом до Київської районної в м. Полтаві ради про визнання права власності самочинно збудоване нерухоме майно. Посилався на те, що є власником земельної ділянки та житлового будинку по вулиці Далека, 3 в м. Полтаві, на території земельної ділянки ним було проведено будівництво літньої кухні літ. «Е» та альтанки літ. «е». Вказував, що зазначені споруди ним побудовано без будь-яких дозвільних документів, тому посилаючись на норми ст. 376 ЦК України, просив суд взнати за ним право власності на літню кухню літ. «Е» загальною площею 17,9 кв.м. та альтанку літ. «е», загальною площею 10,9 кв.м. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача щодо задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 26 червня 2013 року є власником земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в м. Полтава, вулиця Далека, 3. Також встановлено, що на земельній ділянці по вул. Далека, 3 в м. Полтаві в 2014 року збудовано самовільно літню кухню літ. «Е» та альтанку літ. «е», що відображено в технічному паспорті на домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Таким чином, в порядку, визначеному ст. 376 ЦК України, самочинним вважається: а) будівництво нерухомого майна, якщо збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; б) відведена не для цієї мети; в) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; г) з істотним порушенням будівельних норм і правил. Встановлено та не оспорюється позивачем, що будівництво літньої кухні літ. «Е» та альтанки літ. «е» є самовільними, здійснено без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, належно затвердженого проекту; з істотним порушенням будівельних норм і правил. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. При цьому в силу норм ст. 331 ЦК України, яка визначає набуття права власності на новостворене майно, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Як встановлено судом, літня кухня літ. «Е» та альтанка літ. «е», що розташовані на земельній ділянці по вул. Далека, 3 в м. Полтаві, в експлуатацію не приймалися. При цьому обовязковими умовами для визнання права власності на таке майно в порядку, визначеному ч. 5 ст. 376 ЦК України є відсутність порушень прав інших власників. Як встановлено судом, будівництво літньої кухні літ. «Е» та альтанки літ. «е», є таким, порушує права власника суміжної земельної ділянки, до якого позивач з позовом не звертався та не надав до суду жодних доказів про те, що таким власником суміжної земельної ділянки є саме [PERSON]. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. Постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Як встановлено судом, позивач у встановленому законом порядку не звертався до компетентного органу з питань прийняття самовільних споруд до експлуатації, відмова компетентного органу відсутні. Крім того, має місце порушення будівельних норм і правил, зокрема, будівництво виконано на межі сусідньої земельної ділянки. Крім того, звертаючись з відповідним позовом, позивачем не враховано норми ст. 186 ЦК України, яка регламентує головну річ і приналежність, зокрема те, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 27 ППВССУ від 30.03.2012 N 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо - на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію цих об'єктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 05.08.92 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися відповідно до статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N 461 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. N 750. А суд, здійснюючи правосуддя, суд не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого віднесено прийняття відповідного рішення та складення відповідного документа. Тому суд, враховуючи положення норм ст. ст. 186, 376 ЦК України, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] та про відмову в їх задоволенні в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed