Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

В липні 2017 року позивачі - [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із даним позовом, в якому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування свого позову позивачі зазначили, що вони є власниками квартири [ADDRESS] . В спірній квартирі зареєстрований відповідач по справі, який з 2016 року не проживає за місце своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, майно та особисті речі відповідача в квартирі відсутні, перешкод для проживання у спірній квартирі для відповідача позивачі не створюють, він за власним бажанням та з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації. Посилаючись на викладене, позивачі просять визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Позивачі в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причини неявки суду не надав. Враховуючи викладене, та зі згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] належить 3/4 частини квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину заповітом від 29.07.2010 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Іваненко С.В. за реєстровим № 3-869 (а.с.7). [PERSON] належить 1/4 частина квартири [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину заповітом від 29.07.2010 року, посвідченого державним нотаріусом П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Іваненко С.В. за реєстровим № 3-859 (а.с.8). Згідно довідки КП ДЄЗ "Корабел" № 1562 в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.10), який з червня 2016 року за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується актом (а.с.11). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачами докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved