Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], тертя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Виконавчий комітет Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у зв'язку з переїздом на інше постійне місце проживання та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Представник позивача у судове засідання не з'явився, відповідно до письмової заяви просила суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить суд визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]; усунути [PERSON] перешкоди у користуванні житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. Судові витрати покласти на відповідача. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив. Так, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, ЦПК України, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином (ст. 74 ЦПК України). На підставі викладеного вище, враховуючи факт належного повідомлення відповідача про слухання справи, суд, зі згоди представника позивача, проводить розгляд справи у заочному порядку, що в даному випадку повністю відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради взамін договору купівлі-продажу від 04.11.2000 року. 01.12.2012 року до вищевказаного будинку було зареєстровано [PERSON], [INFO], який на той час потребував реєстрації місця проживання (чоловік доньки позивача - [PERSON]) Після припинення фактичних шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON], відповідач у червні 2015 року переїхав жити в інше місце проживання. На даний час шлюб між [PERSON] (донькою позивача) та відповідачем розірвано, тобто [PERSON] не є членом родини позивача на час звернення до суду. Добровільно змінити реєстрацію [PERSON] відмовився. Як встановлено у судовому засіданні, понад рік відповідач не проживає за вказаною вище адресою, його особистих речей в будинку немає. Комунальні платежі, він не сплачує. Платежі за комунальні послуги здійснює особисто позивач, що їй дуже незручно, а крім того ще й недешево. Реєстрація в моєму будинку відповідача обмежує право позивача володіння, користування та розпорядження вищевказаним житловим будинком. Згідно ст. 41 Конституції України та право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в його здійснені. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житло у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови №5 від 07.02.2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 64 Житлового Кодексу УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно до ст. 150 Житлового Кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації не порушує прав відповідача, оскільки він фактично проживає за іншою адресою. Виходячи зі змісту ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це лише фіксація фактичного місця проживання особи і вона не пов'язана з будь-якими іншими правами особи. Будучи зареєстрованим у житловому будинку Позивача не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно домоволодіння і, відповідно, будучи знятим з реєстрації в спірній квартирі, ніяких майнових \прав не втрачає. Натомість, подальша формальна реєстрація [PERSON] в будинку Позивача є порушенням прав власника, а також Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Отримання рішення суду мені необхідне для зняття Відповідача з реєстрації у відповідності до ст.7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. №1382-1V. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути припинення дії, що порушує право(ст. 15-16 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 552 грн.

Outcome: approved