Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.08.2021 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про звільнення майна з-під обтяження, в якому просить суд скасувати з квартири [ADDRESS] , зареєстровані на підставі іпотечного договору від 13.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А., зареєстрованим в реєстрі за №2306, обтяження у виді: заборони на нерухоме майно та іпотеки. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що 13.09.2006 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» були укладені кредитні договори 11039715000 та №1139743000/2, в забезпечення яких було укладено іпотечний договір від 13.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу Главацьким В.А., зареєстрований в реєстрі за №2306, за умовами якого [PERSON] передав належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , на підставі чого були зареєстровані обтяження на вказане майно у виді: заборони відчуження на майно та іпотеки. [INFO] [PERSON] помер, за наслідком чого відкрилась спадщина на належне останньому за час життя майно, у тому числі на вказану квартиру. Спадкоємцями до майна останнього, є, як стверджує позивачка, вона, як дружина та діти [PERSON] і [PERSON] , які звернулися із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фьодорова Е.А, яким було видано як спадкоємцям свідоцтва про прийняття спадщини на вказану квартиру. Позивачка стверджує, що ПАТ «УкрСиббанк» пропущені строки для пред`явлення вимоги до спадкоємців зі стягнення заборгованості у відповідності до частки прийнятої спадщини. Зазначені обставини, як зазначено в обґрунтування позову, підтверджуються постановою Одеського апеляційного суду від 09.07.2019 року, якою ПАТ «УкрСиббанк» в позові до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду, встановленого ст.1281 ЦК України, яка залишено без змін постановою Верховного суду від 27.01.2020 року, якою також відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Приймаючи те, що у відповідача сплив строк на пред`явлення вимоги до спадкоємців кредитора, позивачка вважає, що зобов`язання за іпотечним договором від 13.09.2006 року є припиненими, за наслідком чого наявні підстави для скасування обтяження на іпотечне майно та іпотеку, зареєстровані на підставі вказаного іпотечного договору, які в свою чергу порушують право позивача на розпорядження належною їй власністю. Вищевказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 20.08.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання. 27.09.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача АТ «УкрСиббанк», в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову. 03.11.2021 року судом без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити. Представник відповідача АТ «УкрСиббанк» у судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Треті особи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом встановлено, що 13 вересня 2006 року чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «УкрСиббанк») уклали: договір про надання споживчого кредиту №11039715000, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредиті грошові кошти в іноземній валюті в сумі 40000 доларів США, що дорівнює 202000 гривень за курсом НБУ на день укладення цього договору; договір про надання споживчого кредиту №1139743000/2, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит (грошові кошти) у формі поновлювальної кредитної лінії в національній валюті в сумі ліміту поновлюваної кредитної лінії, що дорівнює 1839 грн.61 коп. Також 13.09.2006 року [PERSON] уклав з АКІБ «УкрСиббанк» іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського округу Главацьким В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 2306. Відповідно до договору іпотеки [PERSON] передав АКІБ «УкрСиббанк» в особі начальника відділення №430 АКІБ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно - житлове приміщення, яке розміщене за адресою [ADDRESS] , яка складається із трьох кімнат, загальною площею 70,8 кв.м.. Квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Главацьким В.А., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 13.09.2006 року по реєстру за №2302, право власності на вказану квартиру було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» за [PERSON] в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.09.2006 року, реєстраційний номер 9098641, номер запису 410 в книзі 617 пр.,-166. Іпотекою забезпечувалось в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11039715000 від 13.09.2006 року та за договором про надання споживчого кредиту №1139743000/2 від 13.09.2006 року. За умовами іпотечного договору (п.6.10) договір укладений з накладенням заборони відчуження предмету іпотеки. 13.09.2006 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А. на підставі вказаного іпотечного договору від 13.09.2006 року, за р. №2306, були зареєстровані обтяження на нерухоме майно - квартиру під [ADDRESS] , у виді: заборони на нерухоме майно, за реєстраційним №3729413, та іпотеки, за реєстраційним №3732806, до припинення іпотечного договору. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина на належне останньому за час життя майно. До спадкового майна належить трикімнатна квартира за адресою [ADDRESS] , яка є предметом іпотеки за іпотечним договором від 13.09.2006 року. Відповідно до ст. 1268-1270 ЦК України, спадкоємці [PERSON] - дружина [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] , звернулися із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фьодорова Е.А Судом також встановлено, що [PERSON] , 04.11.2016 року змінила ім`я на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] . Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фьодоров Е.А 17 лютого 2011 року видав свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частку квартири [ADDRESS] малолітньому синові [PERSON] - [PERSON] . Також приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Е.А., 27.10.2010 року було видано свідоцтво про право на спадщину на 2/5 частки квартири кожному: [PERSON] та [PERSON] . На час смерті залишилась не сплачена померлим [PERSON] сума кредиту у розмірі 14808,93 доларів США, що за курсом НБУ станом на 09.03.2010 року становить 118175 грн.26 коп. Відповідно до сі. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. 11.03.2010 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , його дружина [PERSON] повідомила кредитора в особі начальника відділення № 430 АКІБ «УкрСиббанк» (м.Одеса, вул. Ак. Корольова, 94), про смерть чоловіка, на підтвердження чого надала банку копію свідоцтва про смерть і витребувала довідку про стан кредиту. На підтвердження зазначених обставин - [PERSON] було видано довідку від 11.03.2010 року за вих. №138- 1/9/247 про заборгованість по кредиту станом на 11.03.2010 року та повідомлено, що заборгованість складає 14808,88 дол. США. В процесі оформлення спадщини АКІБ «УкрСиббанк», також був письмо повідомлений про смерть [PERSON] 16 травня 2017 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якого діє його мати [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки (справа №520/5616/17). За наслідком розгляду вказаної справи, 27.09.2017 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого діє його мати [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості [PERSON] (помер [INFO] ) за кредитним договором №11039715000 від 13.09.2006 року відмовлено. Постановою Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову\~ПАТ «УкрСиббанк» з інших правових підстав. Постановою Верховного суду від 27.01.2020 року у задоволенні клопотання\~Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про передачу справи на розгляд\~Великої Палати Верховного Суду відмовлено. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишено без задоволення. Постанову Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року залишено без змін. Отже, постанова Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року по цивільній справі №520/5616/17, набрала законної сили 27.01.2020 року, якою встановлені вище встановлені обставини. Також постановою встановлено, що Апеляційним судом було встановлено, що з матеріалів спадкової справи\~\~№ 3/2010, відкритої 29 липня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Є. А. після смерті\~ [PERSON] , видно, що листами цього нотаріуса: - № 26/02.14 від 06 серпня 2010 року начальник відділення № 430 АКІБ «УкрСиббанк» повідомлений про смерть [PERSON] , яка настала [INFO] , та витребувано у нього документи, необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину; - № 53/02-14 від 27 жовтня 2010 року начальник відділення № 430 АКІБ «УкрСиббанк» повідомлений про те, що після померлого [INFO] [PERSON] видані свідоцтва про право власності на спадщину на кв. [ADDRESS] на 2/5 частини дружині померлого [PERSON] , на 2/5 частки-доньці [PERSON] , до якого були додані фотокопії виданих свідоцтв; - № 67/02-14 від 27 грудня 2010 року у начальника відділення №430 \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ АКІБ «УкрСиббанк» витребувані оригінали документів на кв. [ADDRESS] необхідні для видачі свідоцтва про право на спадщину малолітньому [PERSON] після померлого [INFO] [PERSON] ; - 17 лютого 2011 року начальника відділення № 430 АКІБ «УкрСиббанк» повідомлено про те, що після померлого [INFO] \~ [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину на 1/5 частину квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , до якого додані фотокопії виданого свідоцтва про право на спадщину. Обізнаність ПАТ «УкрСиббанк» про смерть позичальника [PERSON] ,\~яка настала [INFO] , у\~2010-2011 роках підтверджено також й наданими копіями матеріалів цивільної справи за позовною заявою [PERSON] в інтересах [PERSON] до ПАТ «Укрсиббанк» про припинення дії договорів про надання споживчого кредиту та договорів іпотеки тощо, яка була зареєстрована в Київському районному суді м. Одеси 27 жовтня 2011 року, з огляду на які представники банку знайомилися з матеріалами цієї справи та подавали заяви. Врахувавши наведені факти щодо обізнаності банку про смерть боржника та прийняття спадщини після нього відповідачами, а також те, що з позовом до спадкоємців про звернення стягнення на предмет іпотеки\~\~ПАТ «Укрсиббанк» звернулося 16 травня 2017 року, тобто з пропуском встановленого частиною другою статті 1281 ЦК України шестимісячного строку, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позову банку, оскільки він втратив право вимоги, як за основним, так і за додатковим зобов`язаннями та ці зобов`язання припинилися. Також судом встановлено, що у вересні 2019 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи [PERSON] , [PERSON] про припинення дії договорів та визнання відповідача таким, що втратив право вимоги до спадкоємців (справа №947/21533/19), за наслідком розгляду якої рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2020 року позов [PERSON] задоволено. Визнано договори про надання споживчого кредиту № 11039715000 від 13.09.2006 року, № 11039743000/2 від 13.09.2006 року, укладені між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , іпотечний договір від 13.09.2006 року щодо передачі в іпотеку нерухомого майна трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка складається із трьох кімнат, загальною площею 70,8 кв.м. - припиненими. Визнано АТ «УкрСиббанк» таким, що втратило право вимоги на стягнення зі спадкоємців заборгованості по кредитних зобов`язаннях померлого [PERSON] згідно договорів про надання споживчого кредиту № 11039715000 від 13.09.2006 року, № 11039743000/2 від 13.09.2006 року, укладених між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] . Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 536 грн. 80 коп. Постановою Одеського апеляційного суду від 30.03.2021 року апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «УкрСиббанк» Рогожіної Ірини Борисівни - задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2020 року - скасовано та ухвалено нове рішення. Позов [PERSON] до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи - [PERSON] , [PERSON] про припинення дії договорів та визнання відповідача таким, що втратив право вимоги до спадкоємців - залишено без задоволення. У зазначеній постанові суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що оскільки права та інтереси позивача [PERSON] , як спадкоємця померлого боржника та іпотекодавця [PERSON] (як і інших спадкоємців померлого [PERSON] ), захищені постановою Одеського апеляційного суду від 09.07.2019 року у справі № 520/5616/17, якою відмовлено кредитору у позові до спадкоємців боржника та іпотекодавця, у зв`язку з пропуском строку, передбаченого ч.2 ст. 1281 ЦК України, що має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним (кредитні договори) та додатковими зобов`язаннями (договір іпотеки), а також припинення таких зобов`язань, і дане судове рішення вступило в законну силу на час звернення [PERSON] до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», у суду першої інстанції не було підстав для висновку, що обраний позивачем спосіб захисту права є в даному випадку ефективним, і задовольняти заявлені вимоги. Частинами 4,5\~статті 82\~ЦПК України\~передбачено,\~що обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиційного установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиційного рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду на їх дослідження і оцінку. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відродження у мотивувальній частині судового акта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17). Подібні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17, провадження № 12-144гс18, від\~08 червня 2021\~року\~у справі №\~662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21. За наслідком зазначеного, вище встановлені обставини встановлені постановою Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 27.01.2020 року по цивільній справі №520/5616/17, та постановою Одеського апеляційного суду від 30.03.2021 року по цивільній справі №947/21533/19, є преюдиційними, а тому відповідно до положень частини четвертої статті 82\~\~ЦПК України не підлягають доведенню у справі, що розглядається. Приймаючи вищевикладені висновки судів апеляційної та касаційної інстанцій, які є преюдиційними в цій справі, суд вважає встановленим, що зобов`язання за договорами про надання споживчого кредиту № 11039715000 від 13.09.2006 року, № 11039743000/2 від 13.09.2006 року, укладені між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , іпотечний договір від 13.09.2006 року, за р. 2306, щодо передачі в іпотеку нерухомого майна трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка складається із трьох кімнат, загальною площею 70,8 кв.м., є припиненими. Судом встановлено, що на підставі вище встановлених обставин, [PERSON] 07.10.2021 року звернулась до АТ «УкрСиббанк» з вимогою, яка надійшла 08.10.2021 року за р№58-2-14-26/343, про скасування обтяжень: у виді заборони на нерухоме майно та іпотеки, зареєстрованих стосовно квартири [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки від 13.09.2006 року за р. №2306. Листом АТ «УкрСиббанк» від 28.10.2021 року за вих. №25-1-01/73667, [PERSON] роз`яснено, що банк вважає її клопотання передчасним та стосовно розв`язання цього питання та скасування обтяжень, буде діяти у відповідності до прийнятого рішення суду за наслідком розгляду цивільної справи №947/25163/21. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження -\~заборона або\~обмеження розпорядження\~та/або\~користування нерухомим\~майном,\~встановлені законом,\~актами уповноважених\~на це\~органів державної\~влади,\~органів місцевого\~самоврядування,\~їх посадових\~осіб,\~або такі,\~що виникли\~з правочину.\~Для цілей\~цього Закону\~обтяженням вважається\~також: намір\~власника земельної\~ділянки сільськогосподарського\~призначення,\~щодо якої\~встановлено переважне\~право її\~купівлі,\~продати її\~особі,\~яка не\~є суб`єктом\~такого переважного\~права; переважне право купівлі земельної ділянки сільськогосподарського призначення, передане іншій особі на підставі відповідного правочину. Згідно з\~пунктом 4\~частини 1\~статті 4\~вказаного Закону,\~державній реєстрації\~підлягають обтяження\~речових прав\~на нерухоме\~майно,\~об`єкт незавершеного\~будівництва: \~заборона відчуження\~та/або\~користування; арешт; іпотека; вимога\~нотаріального посвідчення\~договору,\~предметом якого\~є нерухоме\~майно,\~встановлена власником\~такого майна; податкова\~застава,\~предметом якої\~є нерухоме\~майно,\~об`єкт незавершеного\~будівництва; інші обтяження відповідно до закону. Отже, заборона відчуження та іпотека належать до видів обтяжень речових прав на нерухоме майно. Відповідно до положень статей 2, 20, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про припинення обтяження реєструються на підставі рішення суду або заяви іпотекодержателя, як особи, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи. Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна, а також відповідного користувача, обтяжувача про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини 2 статті 16 ЦК України. Наведений висновок відповідає правовим позиціям викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17, відповідно до яких спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частини 1, 3 статті 12 ЦПК України). Тобто при зверненні з позовом про визнання припиненим зобов`язання на позивача покладений тягар доведення обставин повного припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з їх виконанням. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Позивач довела належними та допустимими доказами припинення зобов`язань за договорами про надання споживчого кредиту № 11039715000 від 13.09.2006 року, № 11039743000/2 від 13.09.2006 року, укладені між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] , та іпотечним договором від 13.09.2006 року, за р. 2306, щодо передачі в іпотеку нерухомого майна трьохкімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка складається із трьох кімнат, загальною площею 70,8 кв.м., за наслідком чого суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для звільнення з-під обтяжень нерухомого майна квартири [ADDRESS] , шляхом припинення: обтяжень у виді заборони на нерухоме майно та іпотеки, зареєстровані на підставі іпотечного договору від 13.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А., зареєстрованим в реєстрі за №2306. Судом встановлено, що через наявність обтяжень, які досі зареєстровані на майно належне у тому числі позивачеві, права останнього порушуються, внаслідок чого він не має змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб. Разом з тим, судом приймається, що відповідно до статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів. \~Відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав\~\~ та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. \~Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. За наслідком задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з АТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору 908,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved