Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] предявила до суду позов до [PERSON] національного економічного університету про стягнення з відповідача на її користь невиплаченої заробітної плати у розмірі 3068,44 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18710,00 гривень, та вихідної допомоги у розмірі 1609,06 гривень. Обґрунтовує позов тим, що з 25 січня 1985 року її було прийнято на посаду кухаря працівника в Санаторію-Профілакторію [PERSON] національного економічного університету. Наказом № 4 від 01.04.2015 року була звільнена з роботи у звязку із скороченням чисельності працівників на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні їй була видана трудова книжка, але не були проведені розрахунки та відповідачем не було виплачено їй заробітної плати за лютий та березень 2015 року. У звязку з вищенаведеним, просить суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату у розмірі 3068,44 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18710,00 гривень, та вихідну допомогу у розмірі 1609,06 гривень. \~ Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] національного економічного університету позов не визнала, просила в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зокрема, вважають, що відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року та Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 лютого 2009 року № 16, витрати на оплату праці працівників блоку харчування санаторіїв-профілакторіїв здійснюються за рахунок коштів Фонду. Фінансування цих витрат [PERSON] національним економічним університетом є неможливим, оскільки не визначене бюджетними призначеннями, є нецільовим використанням бюджетних коштів і порушенням ст. ст. 7, 119 Бюджетного кодексу України, ст. 64 Закону України «Про вищу освіту» та Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ». Крім цього, у січні березні 2015 року санаторій-профілакторій не працював, заробітна плата позивачу не нараховувалася. З цих підстав просили в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в судовому засіданні пояснив, що до січня 2015 року [PERSON] відділенням Фонду здійснювалося часткове фінансування санаторію-профілакторію [PERSON] національного економічного університету відповідно до вимог закону, на підставі укладених договорів та згідно з погодженими кошторисами. Однак, із січня 2015 року законами України не передбачено здійснення Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду. Відтак договору з [PERSON] національним економічним університетом про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду на перший квартал 2015 року не укладалося. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступнх обставин: Позивач [PERSON] з 25 січня 1985 року працювала кухарем їдальні у санаторії-профілакторії [PERSON] національного економічного університету, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Як слідує з довідки АА № 738612 з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, санаторій-профілакторій [PERSON] національного економічного університету має правовий статус субєкта без права юридичної особи, організаційна форма філія (інший відокремлений підрозділ), головне підприємство [PERSON] національний економічний університет. 27 січня 2015 року позивача [PERSON] попереджено про майбутнє звільнення 30 березня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП у звязку зі скороченням чисельності працівників, повязаним із ліквідацією санаторію-профілакторію [PERSON] національного економічного університету. Згідно з наказом головного лікаря санаторію-профілакторію від 01 квітня 2015 року позивач звільнена з 01 квітня 2015 року з займаної посади у зв'язку сі скороченням чисельності працівників відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України. З зазначеного наказу слідує, що підставою його винесення став наказ ТНЕУ від 22 січня 2015 року № 32 зі змінами, внесеними наказом ТНЕУ від 02 лютого 2015 року № 46. Санаторій-профілакторій [PERSON] національного економічного університету ліквідовано відповідно до п. 1 наказу № 32 «Про ліквідацію санаторію-профілакторію [PERSON] національного економічного університету», виданого 22 січня 2015 року т.в.о. ректора [PERSON] національного економічного університету [PERSON] Наказом [PERSON] національного економічного університету від 02 лютого 2015 року № 46 внесено зміни до наказу № 32 від 22 січня 2015 року, зокрема п. 1 наказу викладено в новій редакції: «Ліквідувати санаторій-профілакторій [PERSON] національного економічного університету з 02 квітня 2015 року». Довідкою санаторію-профілакторію [PERSON] національного економічного університету № 6 підтверджено, що у жовтні 2014 року [PERSON] нараховано заробітну плату в розмірі 1518,34 року, в листопаді 2014 року 1747,36 гривень, в грудні 2014 року 1471,03 гривень. З січня 2015 року по березень 2015 року заробітна плата [PERSON] не нараховувалася. Згідно зі ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно зі ст. 44 КзпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 а пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. На підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробітокза весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування з тимчасової втрати працездатності та витратами зумовленими похованням» від 18 січня 2001 року та Порядку часткового фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 25 лютого 2009 року № 16 (далі Порядок) [PERSON] відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проводилося фінансування санаторіїв-профілакторіїв підприємств, установ, навчальних закладів та організацій за рахунок коштів Фонду. Відповідно до п. 1.4.3 Порядку № 16 таке часткове фінансування проводиться для оплати праці медичних працівників санаторіїв-профілакторіїв, які частково фінансуються за рахунок коштів Фонду, а також на оплату праці адміністративного, обслуговуючого персоналу та працівників блоку харчування санаторіїв-профілакторіїв вищих навчальних закладів та професійно-технічних навчальних закладів, які частково фінансуються з рахунок коштів Фонду, відповідно до договору, укладеного із власником санаторію-профілакторію, п. 3.4 Порядку № 16. Договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію укладається на один календарний рік, по закінченню якого санаторій-профілакторій подає звіт про використання коштів Фонду. 14 січня 2014 року між [PERSON] відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, [PERSON] національним економічним університетом та санаторієм-профілакторієм був укладений договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду. За цим договором сторонами виконано усі передбачені ним зобов'язання. 28 грудня 2014 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», який набрав чинності з 01 січня 2015 року. Цим законом Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» викладено в новій редакції під назвою Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», і він не містить положень про часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв Фондом соціального страхування України, який відповідно до цього закону є правонаступником Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Таким чином, з 01 січня 2015 року часткове фінансування санаторіїв-профілакторіїв за рахунок коштів Фонду не передбачено. На 2015 рік між [PERSON] відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, [PERSON] національним економічним університетом та санаторієм-профілакторієм договір про часткове фінансування санаторію-профілакторію за рахунок коштів Фонду не укладався, тому і зобов'язань у відповідача [PERSON] відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності перед [PERSON] національним економічним університетом, санаторієм-профілакторієм, а також перед позивачем [PERSON] як працівником немає. Фонд не є власником санаторіїв-профілакторіїв, а лише здійснював часткове фінансування їх у межах асигнувань, що визначалися щорічно при затвердженні бюджету Фонду на наступний рік. Санаторій-профілакторій є відокремленим підрозділом [PERSON] національного економічного університету і діє на підставі Положення про санаторій-профілакторій [PERSON] національного економічного університету в межах повноважень, наданих його власником. Таким чином, у разі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, вивільнення працівників здійснюється власником санаторію-профілакторію відповідно до вимог\~Кодексу законів про працю. Відповідно до Положення про санаторій-профілакторій [PERSON] національного економічного університету та довідки АА № 738612 власником санаторію-профілакторію є [PERSON] національний економічний університет. З цих підстав обовязок з виплати позивачу належних сум при звільнені покладається на відповідача [PERSON] національний економічний університет. Суд відкидає доводи представника відповідача про те, що підставою для нарахування зарплати є табель обліку робочого часу, а у звязку з тим, що упродовж лютого березня 2015 року санаторій-профілакторій [PERSON] національного економічного університету не працював, заробітна плата працівникам не нараховувалась, а тому не підлягає виплаті, з тих підстав, що сторонами не заперечувалось, що позивач 25 січня 2015 року була повідомлена про наступне звільнення 30 березня 2015 року та фактично звільнена з роботи 01 квітня 2015 року, однак жодних належних та допустимих доказів щодо невідпрацьованого часу з вини працівника суду подано не було, тому суд вважає, що позивач має право на отримання заробітної плати за цей період відповідно до закону. Також, судом встановлено, що на момент звільнення позивача з роботи [PERSON] національному економічному університету було відомо як про припинення фінансування санаторію-профілакторію [PERSON] відділенням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, так і про ліквідацію санаторію-профілакторію, тому обовязок із виплати належних при звільненні позивачу сум покладався на відповідача [PERSON] національний економічний університет і всупереч вимогам закону виконаний ним не був. Проте, доказів про відсутність вини відповідача у невиплаті позивачу належних при звільнені сум в судове засідання подано не було та судом не здобуто. При цьому суд відхиляє доводи представників відповідача про те, що виплата [PERSON] національним економічним університетом належних при звільненні працівників санаторію-профілакторію сум є нецільовим використанням бюджетних коштів, оскільки виплата заробітної плати працівникам є обовязком роботодавця, яким у даному випадку є відповідач [PERSON] національний економічний університет. Як установлено під час розгляду справи, при звільненні позивача [PERSON] зазначених вимог закону не дотримано, належних при звільненні сум, у тому числі заробітної плати за лютий березень 2015 року та вихідної допомоги, в день звільнення не виплачено. Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, а якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Згідно з п. 8 цієї Постанови нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Як вбачається із довідки санаторію-профілакторію [PERSON] національного економічного університету, заробітна плата [PERSON] востаннє нараховувалась у листопаді 2014 року 1747,36 гривень, в грудні 2014 року 1471,03 гривень. Середньоденний заробіток позивача складає: (1747,36+1471,03): (20+23)=74,84 грн., де, 1747,36 - нарахована заробітна плата у листопаді 2014 року; 1471,03 - нарахована заробітна плата у грудні 2014 року; 20 - кількість робочих днів у листопаді 2014 року; 23 - кількість робочих днів у грудні 2014 року. Таким чином, середньомісячне число робочих днів складає: (20+23): 2 = 21,5, де: 20 - кількість робочих днів у листопаді 2014 року; 23 - кількість робочих днів у грудні 2014 року. Розмір вихідної допомоги, що підлягає стягненню з відповідача, і який не повинен бути меншим розміру середньомісячного заробітку, складає; 74,84 х 21,5 = 1 609,06 грн., де: 74,84 грн. - середньоденна заробітна плата, обрахована вище; 21,5 - середньомісячне число робочих днів, обраховане вище. Середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає: 74,84x250= 18 710,00 грн. де: 74,84 грн. - середньоденна заробітна плата, обрахована вище; 250 - число робочих днів, протягом яких затримано позивачу виплату належних при звільненні сум (за період з 01.04.2015 року - дати звільнення з роботи до 31.03.2016 року). Розмір невиплаченої заробітної плати [PERSON] становить 74,84 х 43 = 3068,44 гривень, де: 20 кількість робочих днів у лютому 2015 року, 21 кількість робочих днів у березні 2015 року. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання про порушення права позивача [PERSON] на своєчасну виплату належних при звільненні сум, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача 3068 гривні 44 копійок невиплаченої заробітної плати, 1609 гривень 06 копійок вихідної допомоги, 18710 гривні 00 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за вирахуванням із цих сум податків та інших обовязкових платежів, а тому позов [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з [PERSON] національного економічного університету також слід стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного, відповідно до ч. 1 ст. 40, ст. ст. 44, 47, 116, 117\~ Кодексу законів про працю України, п. п. 2, 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати",

Outcome: approved