Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

І. Описова частина. Стислий виклад позовних вимог позивача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 28.05.2020 надійшла позовна заява, в якій сторона позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 439308,42 гривень. Свій позов сторона позивача обґрунтовує тим, що 30.08.2017 між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, згідно з яким [PERSON] надав відповідачці готівкові кошти в сумі 400000 гривень, а відповідач зобов`язалася повернути вказані грошові кошти до 01 січня 2019 року. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі. Однак відповідачка на момент звернення до суду з даним позовом, ухиляється від повернення коштів . За таких обставин [PERSON] вважає, що має право вимагати стягнення з відповідачки суми боргу в розмірі 400000 грн, 3% річних від простроченої суми у розмірі 16832,88 грн та інфляційні збитки в розмірі 22475,54 грн, що спонукало сторону позивача звернутися до суду з даним позовом . Позивач в судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити повністю послався на обставини викладені в позовній заяві. Представник позивача підтримав позовні вимоги повністю, просив задовольнити. Також доповнив, що позивач дійсно позичив грошові кошти в розмірі 400000 гривень для бізнесу. Водночас відповідач взагалі не повертає коштів, а тому вимушені звернутися до суду. Також представник відповідач заперечував щодо винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не заявилася, будь-яких заперечень або відзиву до суду не надавала. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2020 відкрито провадження у справі, учасників справи повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) учасників справи та призначено судове засідання. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так як відповідач в судове засідання не заявилася, судом неодноразово здійснювались виклики відповідача відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідача судових повісток. Поштові відправлення були повернуті до суду з поміткою «Адресат за вказаною адресою відсутній». Також суд перевірив та встановив, що відповідач зареєстрована у [ADDRESS] . Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи, що відповідач заперечував з приводу винесення заочного рішення у справі, а тому суд виносить очне рішення у справі. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Мотивувальна частина. Фактичні обставини, встановлені судом. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору позики від 30.08.2017 [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 400000 грн, а [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів у строк до 01 січня 2019 року ( а.с.10). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частини 1-2 ст. 625 ЦК України передбачають, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 08.06.2016 ухвалив постанову у справі №6-1103цс16, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 13.12.2017 ухвалив постанову у справі №6-996цс17, предметом якої був спір стягнення боргу за договорами позики і зробив правовий висновок про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року. За змістом договору позики, підписаної сторонами 30.08.2017 визначено, що відповідач отримав від позивача кошти в розмірі 400000 грн в тимчасове користування, які зобов`язався повернути до 01.01.2019. Таким чином [PERSON] взяла на себе зобов`язання повернути [PERSON] суму позики саме до 01.01.2019. Зобов`язання з повернення коштів позивачу, відповідач підтвердив своїм підписом у договорі позики (а. с.10). Відповідач не надав жодних доказів того, що він не отримував позичених коштів, а тому відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу . У Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2311цс16 від 22.03.2017 зроблений висновок про те, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок міститься у рішенні Верховного Суду справа № 686/21962/15-ц від 16.05.2018. Оскільки судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов`язання щодо повернення суми позики, отже позивач має право вимагати від відповідача сплати трьох процентів річних від простроченої суми. Позивачем зазначена сума 3 % від суми 400000,00 грн за період з 02.01.2019 по 27.05.2020, у розмірі 16832,88 грн. Розрахунок було здійснено за формулою - сума санкції = сума заборгованості х 3% річних х кількість днів прострочки /365 /100. Суд вважає, що позивач правильно визначив порядок розрахунку суми 3% річних. Отже, вимога про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 16832,88грн, підлягає також до задоволенню. З приводу позовних вимог в частині повернення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції за час прострочення, суд зазначає таке. Розрахунок індексу інфляції міститься у листі Верховного суду України №62-97р від 03.04.1997 «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та Роз`яснення Вищого арбітражного суду України №02-5/223 від 12.05.1999 «Про деякі питання, пов`язані з застосуванням індексу інфляції». Так, сума інфляції розраховується за формулою:[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Відповідно до Роз`яснень Вищого арбітражного суду України №02-5/223 від 12.05.1999 «Про деякі питання, пов`язані з застосуванням індексу інфляції» відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур`єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) є офіційними і можуть використовуватись для визначення розміру завданих збитків. Отже, інфляційні збитки за період з 02.01.25019 по 27.05.2020 складають 22475,54 грн. Заходи забезпечення позову судом не застосовувались. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задовольняється, суд стягує з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати у справі, у вигляді судового збору. Враховуючи зазначене, на підставі ст.ст.526,530,625,1046,1047,1048,1049,1050 ЦК України ,

Outcome: approved