Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

В березні 2016 р. позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати за ними та малолітньою дочкою [PERSON] - [PERSON], [INFO], право користування кімнатою [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що [PERSON] протягом тридцяти трьох років з 1983 року по теперішній час, проходить службу в органах внутрішніх справ. Починаючи з 1985 року по теперішній час позивач, разом з сім'єю, а саме: сином [PERSON], [INFO], дочкою [PERSON], [INFO] та онукою [PERSON], [INFO], проживають в кімнаті [ADDRESS], так як іншого житла не мають. За спільною згодою Подільської районної у місті Києві Державної адміністрації та Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві будинок [ADDRESS] протягом довгих років використовується, як гуртожиток для проживання та реєстрації працівників районного управління міліції. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапортів діючих працівників міліції, щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку та рішень Житлово-побутової комісії Подільського РУ ГУ ВМС України в м. Києві для поселення, яке підтверджувалось протоколом засідань комісій. Відповідно до довідки форми №3, виданої житлово-експлуатаційною дільницею №42, позивач та члени її родини зареєстровані та проживають в кімнаті [ADDRESS] з 25.03.1994 року, що підтверджується вищевказаною довідкою та відмітками в паспортах громадян України. Крім того, згідно довідки, виданої Подільським РУ ГУ МВС України в м. Києві №55/Р-3346 від 06 листопада 2015 року, частина документів, на підставі яких працівники міліції, проживали в гуртожитку до 2004 року у Подільському районному управлінні фактично втрачена, рапорт, рішення та протокол засідання житлово-побутової комісії районного управління, щодо мого вселення до гуртожитку по [ADDRESS] разом з членами сім'ї не збереглось. Однак, Подільське РУ ГУ МВСУ країни в м. Києві не заперечує та припускає факт того, що дані документи були в наявності та поселення позивача із сім'єю відбулось на законних підставах. Крім того, розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.12.2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», житловий будинок [ADDRESS], було передано до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації та згідно з розпорядженням Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.01.2015 року № 50 передано та закріплено за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» житловий та нежитловий фонд, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва та переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державній адміністрації. Починаючи з 1994 року, позивач та її родина несли постійні витрати на утримання вказаного житлового приміщення, в якому вони постійно проживали та проживають на даний час, оскільки не мають іншого житла. Зокрема протягом тривалого часу, щомісячно з грошового забезпечення позивача регулярно утримувались грошові кошти, за проживання в житловому приміщенні по [ADDRESS]. Крім того, в червні 2013 року між позивачем та КП «Центральний» було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, в червні 2013 року між позивачем та КП «Центральний» укладено договір про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, в листопаді 2014 року між позивачем та КП «Центральний Подільського району міста Києва» укладено договір про забезпечення споживача електричною енергією, всі вищевказані договори укладені строком на один рік з дня їх підписання і вважаються продовженими. З моменту укладання вищевказаних договорів позивач регулярно сплачувала за рахунками які надходили за використання комунальних послуг. В зв'язку з тим, що протягом тридцяти трьох років, позивач разом із сім'єю проживає в кімнаті [ADDRESS] та враховуючи те, що починаючи з 18 серпня 1987 року позивач разом із членами її родини, перебуває на квартирному обліку, позивач звернувся із заявою до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації про видачу ордера на житлове приміщення, а саме кімнати [ADDRESS]. Однак, 09.07.2015 року на адресу позивача надійшов лист Подільської районної в місті Києві держаної адміністрації, відповідно до якого родині відмовлено у видачі ордера на вищевказане жиле приміщення у зв'язку з тим, що розпорядженням Подільської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.09.2005 року №917 будинок [ADDRESS] визнаний непридатним для проживання. В судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, та просили задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Доповнили, що мешкаючи у вказаній кімнати, ними було зроблено ремонт. Іншого житла, крім вказаної кімнати, їх родина не має. Крім того, при невизнанні за ними право на користування житловим приміщенням в гуртожитку, в якому вони проживають майже 33 роки, а в цій кімнаті - з 1994 р., позивачі позбавлені права на приватизацію цього житла. Додали, що кімнати в гуртожитку пронумеровані, але відмітка про реєстрацію місця проживання в паспорті - без позначення кімнати, із вказуванням на гуртожиток. Представник відповідача Подільської районної в м.Києві державної адміністрації у судове повторно не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи за таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] проходить службу в органах внутрішніх справ України, а саме у Шевченківському РУ ГУ МВС України у м. Києві, що підтверджується довідкою № 418\\1А від 12.11.2015 р. Згідно з довідкою ЖЕД 701 «Центральний» Подільського району м.Києва від 29.01.2016 року за вих. № 234 позивачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] починаючи з 1994 року. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Таке право реалізується в порядку визначеному законодавством. Згідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Порядок надання та користування житловою площею у гуртожитках визначається законодавством (ст.ст. 128, 130 ЖК України). Відповідно до статей 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, ст. ст.128, 129 Житлового кодексу жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу. Інших підстав для вселення на жилу площу у гуртожитку положення не містить. Судом встановлено, що за спільною згодою Подільської районної у місті Києві Державної адміністрації та Подільського РУГУ ГУМВС України у м.Києві будинок [ADDRESS] використовувся як гуртожиток для проживання та місця реєстрації працівників районного управління. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапортів діючих працівників міліції щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку та рішень Житлово-побутової комісії районного управління для поселення, яке підтверджувалося протоколом засідання комісії. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розпорядження №50 Подільської районної в місті Києві Державної адміністрації від 29.01.2015 року з балансу Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» передано на баланс Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» житловий та нежитловий фонд, що належить до комунальної власності території громади м. Києва та переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, та приватизований житловий фонд станом на 01.02.2015 року, згідно з додатком, з метою його подальшого обслуговування, в тому числі і будинок [ADDRESS], копії вказаних розпоряджень додаю до позовної заяви. Судом також встановлено, що позивач перебуває на квартирному обліку з 17.08.1987 року у складі сім'ї з 4-х осіб, що підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі Подільської РДА №362 від 19.06.2015 року 08.07.2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу ордера на вищезазначене житлове приміщення, однак відповідач листом від 09.07.2015 року №106-106/ОП/С-460-1722 відмовив у видачі ордеру, посилаючись на своє розпорядження від 27.09.2005 року № 917 про визнання будинку по [ADDRESS] непридатним для проживання. Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача в добровільному порядку визнати за позивачами право на користування займаним житловим приміщенням. Як вбачається з листа Подільського районного управління МВС України від 06.11.2015 року № 55/Р-3346, частина документів, пов'язаних з проживанням в гуртожитку працівників міліції до 2004 року, у Подільському районному управлінні фактично втрачені, рішення та протокол засідання Житлово-побутової комісії районного управління відносно їх поселення до гуртожитку разом з членами родини не збереглися. Однак, Подільське районне управління не заперечує та припускає факт того, що дані документи були в наявності і поселення позивач з сім'єю відбувалось на законних підставах. Судом встановлено, що спірне житлове приміщення було надано позивачу, як працівнику міліції, для проживання родиною. Згідно форми № 3, виданої ЖЕД 701 «Центральний» Подільського району м.Києва 29.01.2016 р. за вих.№ 234, у вищевказаному житловому приміщенні постійно зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], її син - позивач [PERSON], [INFO], її дочка - позивачка [PERSON], [INFO], - з 25.03.1994 р., та малолітня онука позивача [PERSON], [INFO], - з 14.11.2006 р. Встановлено, що зі вказаного часу позивачі з дитиною постійно мешкають в кімнаті № 9 вказаного гуртожитку. Наданими позивачами документами підтверджена реєстрація їх постійного місяця проживання у вказаному гуртожитку за адресою: [ADDRESS], зі вказаного часу. Як вбачається з наданих документів, комунальними службами з позивачем [PERSON], як основним наймачем житлового приміщення, укладені відповідні договори. Із з'ясованих у судовому засіданні обставин справи вбачається, що позивачі вселилися у квартиру по [ADDRESS], тривалий час користуються спірним жилим приміщенням, яке є їх основним та єдиним місцем проживання, та несуть всі витрати по його утриманню у встановленому законом порядку. Згідно з наданим позивачем [PERSON] рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 19.10.2011 р. у цивільній справі № 2-5388/11, яке набуло законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, сумісна дитина подружжя - малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Тому позивач [PERSON] є законним представником дитини та діє в її інтересах. Відповідно до ст.9 ч.4 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідачем, виходячи з принципу змагальності сторін, встановленого ст.10 ЦПК України, не спростовані доводи позивачів та надані ними документів про правомірність зайняття ними спірного житлового приміщення. Тому суд, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позивач [PERSON] та члени її родини, якими відповідно до ст.65 ч.2 ЖК України є позивач [PERSON], [PERSON] та малолітня [PERSON], на законних підставах проживають в кімнаті [ADDRESS]. Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків" сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону, Міністерства внутрішніх справ України та державних навчальних закладів. У зв'язку з вищевикладеним, проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані, засновані на законі та знайшли своє доведення в ході судового розгляду. На підставі викладеного, ст..47 Конституції України, ст.ст.6, 9, 64, 128, 129 ЖК України, ст.1 "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків",

Outcome: approved