Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ До суду із зазначеним позовом звернувся [PERSON]В, в якому зазначив, що 25 лютого 2014 року на 18-й позачерговій сесії Ічнянської районної ради, під час розгляду питання обрання голови Ічнянської районної ради, коли він представляв, як кандидат на цю посаду, програму своєї діяльності, до трибуни вийшла відповідач та безпідставно розповсюдила недостовірну про те, що він на робочому місці, в школі, пив горілку. та неправдиву інформацію. Вважає, що викладена відповідачем недостовірна інформація принизила його честь, гідність та зашкодила діловій репутації, і можливо через це його не було обрано головою ради, а також завдала моральної шкоди, яка знайшла своє відображення у погіршенні стану здоров'я та в погіршенні ставлення людей до позивача. Просить визнати недостовірною поширену відповідачем інформацію, зобов'язати спростувати цю інформацію тим самим чином, яким вона була поширена, заборонити останній займатися педагогічною діяльністю та займати посади у відділі освіти та стягнути суму моральної шкоди в розмірі 2 000 грн, а також понесені судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав, при цьому також пояснив, що він є вчителем, а також депутатом, тобто публічною людиною, а тому поширена відповідачем стосовно нього недостовірна інформація, на його думку, негативно вплинула на його ділову репутацію та моральний стан, через що, можливо,його не обрали головою ради, оскільки після таких слів він був дуже схвильований та змушений був звертатись до лікарні за медичною допомогою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, при цьому [PERSON] пояснила, що 25 лютого 2014 року відбулася 18 позачергова сесія районної ради, на якій одним з питань було переобрання голови Ічнянської районної ради. Вона була делегована на сесію для вирішення питання фінансування відділу освіти. Під час свого виступу позивач негативно відізвався про афганців, які також брали участь у обговоренні його кандидатури на посаду голови ради, звинувативши їх у тому, що останні пропивають кошти, які збирають матерям загиблих. Це її обурило, а тому під час свого виступу, вона нагадала позивачу, що за часів Радянського Союзу у нього також мало місце розпиття ним спиртних напоїв на робочому місці, у школі. Таким висловлюванням вона жодним чином не хотіла принизити честь та гідність позивача, а просто показати, що особа, яка прагне бути головою ради не має права говорити такі речі, тобто критикувала його, як публічну особу. Про те, що позивач розпивав спиртні напої вона дізналася від покійної свекрухи, яка працювала разом з [PERSON] у школі мистецтв. Особисто вона не бачила, щоб [PERSON] розпивав спиртні напої на робочому місці. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він був присутній 25 лютого 2014 року на сесії районної ради і чув, як [PERSON] під час свого виступу сказала про те, як може бути головою ради [PERSON], якщо він раніше на робочому місці пив горілку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що з відповідачем знайома вже давно, може охарактеризувати її як людину енергійну, яка відстоює свою думку, при цьому остання може переходити певні межі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона була присутня 25 лютого 2014 року на сесії районної ради і чула, як [PERSON] під час свого виступу сказала про те, як може бути головою ради [PERSON], якщо він раніше на робочому місці пив горілку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що 25 лютого 2014 року він був на сесії районної ради, де вирішувалось питання обрання нового голови. Під час виступу [PERSON] він чув як остання сказала, що був такий випадок, коли [PERSON] розпивав на робочому місці спиртні напої. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що 25 лютого 2014 року він був присутнім на сесії районної ради і чув як [PERSON] говорила про [PERSON] слова про те, як він може бути головою районної ради, якщо на робочому місці розпиває спиртні напої. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона була присутня 25 лютого 2014 року на сесії районної ради і чула як [PERSON], під час свого виступу, говорив, що афганці пропивають гроші. На це [PERSON] йому нагадала, що був колись і у нього випадок, що він розпивав спиртні напої на робочому місці. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона була присутня 25 лютого 2014 року на сесії районної ради. Атмосфера у залі була дуже емоційною. Вона чула як [PERSON], під час свого виступу, говорив, що афганці пропивають якісь гроші, що були призначені матерям афганців. На це [PERSON] йому нагадала, що був колись і у нього випадок, що він розпивав спиртні напої на робочому місці. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що 25 лютого 2014 року він був на сесії районної ради. Ця сесія проходила дуже емоційно. Під час обговорення кандидатури [PERSON] на посаду голови афганці висловили думку, що він не гідний займати цю посаду, на що той відповів, що афганці пропивають кошти, які надаються матерям загиблих. Про що говорила [PERSON] під час свого виступу він не чув, так як перебував у збудженому стані. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Заслухавши пояснення позивача, відповідача, її представника, показання свідків, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судовому засіданні встановлено, що 25 лютого 2014 року відбулася 18 позачергова сесія районної ради, на якій були присутніми сторони. Одним з питань було переобрання голови Ічнянської районної ради, на посаду якого також претендував позивач. Під час обговорення кандидатури [PERSON], після його виступу, виступила [PERSON], яка зі слів позивача сказала йому, що він розпиває спиртні напої на робочому місці, у школі. Згідно ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 (Далі- Пленум), вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. На думку суду, з урахуванням пояснень сторін та показань свідків, відповідач [PERSON], під час свого виступу, не стверджувала безпосередньо, що позивач розпиває спиртні напої на робочому місці, а висловила свою думку та нагадала позивачу, що і у нього був такий випадок з розпиттям спиртних напоїв на робочому місці, що є оціночним судженням, так як це було сказано у зв»язку з тим, що [PERSON] під час свого виступу звинуватив афганців, що ті пропивають кошти, які збирають матерям загиблих, а тому вони не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Про те, що такий випадок мав місце відповідач дізналась зі слів її покійної свекрухи, яка працювала разом з позивачем у школі мистецтв. Згідно ч. 2 ст. 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Крім того, суд враховує також положення п. 19 Пленуму, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є депутатом районної ради, тобто публічною людиною, який, після представлення своєї програми, як кандидата на посаду голови районної ради, зазнав з боку осіб, які були присутні у залі, зокрема і [PERSON], гострої критики, яка була висловлена відповідачем не в брутальній, принизливій чи непристойній формі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed