Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про стягнення суми боргу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 11 серпня 2010 року за договором позики вона передала позичальнику [PERSON] для його потреб 21000 гривень, 2000 доларів США та 500 євро. Факт отримання відповідачем грошових коштів та його обовязок повернути ці кошти підтверджується розпискою останнього, в якій зазначено, що відповідач отримав від неї у якості позики вищевказані кошти та зобовязується їх повернути. Дата повернення позики при цьому не обговорювалася. Таким чином, між ним та відповідачем 11 серпня 2010 року був укладений договір позики. У звязку з тим, що позивачу терміново знадобилися грошові кошти для проведення операції з видалення щитоподібної залози, вона звернулася до відповідача з проханням повернути їй грошові кошти, передані йому в якості позики. Однак, відповідач борг не повернув і пообіцяв виконати зобовязання пізніше. Неодноразові нагадування відповідачу про необхідність повернення грошей результату не дали. При цьому, факт наявності зобовязання повернути позивачу гроші за договором позики відповідач не заперечував і заявив, що виконає грошове зобовязання як тільки влаштується на нову роботу. Але борг відповідач так і не повернув, окрім цього перестав відповідати на телефонні дзвінки позивача, а потім і зовсім змінив номер мобільного телефону. Тому, була вимушена направити відповідачу письмову вимогу про повернення позики. Вимогу відповідач отримав 20 серпня 2014 року, але у встановлений ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України строк (протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги) борг так і не повернув. Таким чином, з 20 вересня 2014 року у позивача виникли підстави для звернення до суду за захистом свого особистого майнового права. Вказані грошові кошти для позивача є значними і невиконання відповідачем свого грошового зобовязання ставить її в скрутне становище, тому що зазначені кошти вона заощадила для проведення операції з видалення щитоподібної залози, а у звязку з неповерненням позики здійснити операцію не може і це позначається в цілому на погіршені стану її здоровя. Зазначені обставини призвели до необхідності звернутися до суду з метою відновленням її порушеного права та стягнення з відповідача грошових коштів за договорами позики в судовому порядку. Просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 87679,32 грн., втрати від інфляції в розмірі 22718,27 грн., три відсотка річних за користування коштами у розмірі 15955,23 грн. та понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно розписки від 11.08.2010 року [PERSON], зареєстрованиц та мешкає за адресою: 85612, м. Курахове, Чапаєва, 17-29, [NUMBER], виданий 24 вересня 1996 року Кураховським МВ Марїнського РВ УМВС України в Донецькій області позичив у [PERSON], яка зареєстрована та мешкає за адресою: 85612, м. Курахове, вул. Лермонтова, буд. 15, гроші в сумі 21000 грн., 2000 доларів США, 500 євро, які вона передала йому в присутності свідка [PERSON]. Вказану позику зобовязався повернути [PERSON]. Згідно вимоги від 15.08.2014 року, [PERSON] вимагає від [PERSON] повернення суми боргу в розмірі 21000 гривень, 2000 доларів США та 500 євро. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі), що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур'єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними. Наведені позивачем доказі дають достатньо підстав вважати, що з відповідача необхідно стягнути суму боргу на користь позивача. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 3, 7, 82 ЦПК України, ст.ст. 16, 526, 530, 600, 625, 1046, 1047, 1049, 1050, ЦК України, суд

Outcome: approved