Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] , звертаючись до суду з вказаним вище позовом просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємицею за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , померлого [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що оскільки правовстановлюючі документи на будинок на спадкодавця не видавалися, вона позбавлена можливості оформити спадщину на своє ім`я. 11 грудня 2020 року ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження і призначено підготовче засідання. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій також зазначає про підтримання позовних вимог та про задоволення позову ( а.с. 28). Відповідач - Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської област в підготовче засідання явку свого представника не забезпечила, надала через канцелярію суду заяву про визнання позову та про розгляд справи у відсутності їх представника ( а.с. 53). Згідно з положеннями ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Як слідує з положень ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідачем позов визнається, про що надано письмову заяву, суд вважає можливим розглянути справу у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. З довідок №285 та № 286 від 02.07.2020, виданих виконкомом Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на підставі погосподарських книг за 1975-1999, встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] , був побудований [PERSON] у 1975 році. Дане домоволодіння згідно погосподарського обліку було зареєстровано на ім`я [PERSON] з 1975 року, яким він володів до дня смерті, але правовстановлюючого документу на будинок не отримував; на підставі земельно-кадастрової книги, земельна ділянка за вказаною адресою була зареєстрована на ім`я [PERSON] і надавалась йому колгоспом під забудову ( а.с.6-7). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З довідок № 61, 62 від 19.01.2021, виданих виконкомом Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області на підставі погосподарських книг за 1986-1990, також встановлено, що господарство по [ADDRESS] відносилось до категорії „колгоспний двір, головою колгоспного двору був [PERSON] , членом двору була його дружина - [PERSON] ( а.с. 57). \~ \~ \~ \~Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч.2 ст.123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР №885-ХІІ був введений в дію Закон України Про власність. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином,\~ [PERSON] та [PERSON] , як колишні члени колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями, тобто по 1/2 частині кожен. Згідно записів\~у копії\~свідоцтва про\~смерть серії\~ [NUMBER] ,\~ [PERSON] помер [INFO] (а.с. 5). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] , до спадкового майна належить 1/2 частина вказаного вище житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд. Згідно копії\~спадкової справи\~№ 767/2003,\~яка надійшла\~із Державного\~нотаріального архіву\~Чернігівської області (а.с. 36-43), встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка - [PERSON] та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння, нотаріусом не видавалося. Таким чином, після смерті [PERSON] позивач [PERSON] стала мати право на вказане вище домоволодіння в цілому, а саме, на 1/2 частину як спадкоємець першої черги за законом після смерті чоловіка та на 1/2 частку, що належала їй, як колишньому члену колгоспного двору. З довідки Чернігівського районного бюро технічної інвентаризації за № 438 від 30.07.2020 вбачається, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] , станом 01.01.2013 та 30.07.2020, не зареєстровано (а.с. 8). Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. \~ \~ \~ \~В зв`язку\~із відсутністю\~правовстановлюючого документу\~на вказаний\~будинок на ім`я спадкодавця [PERSON] , позивачу було відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що відображено в листі Державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б. від 30.09.2020 року (а.с. 21). \~ \~ \~ \~Підставою звернення позивача до суду з даним позовом є неможливість оформлення нею свого права на спадщину за законом в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що в даному випадку наявністю вказаної відмови у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори доведено неможливість позасудового оформлення права на спадщину на вказаний будинок через відсутність на нього правовстановлюючих документів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачем [PERSON] , після смерті її чоловіка - [PERSON] ,\~ можливо визнати право власності на спірне домоволодіння в цілому. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved