Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

Згідно позовної заяви [PERSON], яка надійшла до суду 13 липня 2016 року, 08 квітня 2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №НМL0GA0000000010 на підставі типової форми договору, запропонованої Банком. Відповідно до укладеного договору Банк зобовязався надати споживчий кредит в сумі 10000,00 доларів США, а він як споживач - повернути кредит та сплатити відсотки за користування. Вважає, що підписання даного договору відбулося з чисельними порушеннями з боку Банку, тому договір є недійсним, а саме: невиконання переддоговірної роботи з ним про кредитні умови чим його введено в оману; ціна договору сторонами не погоджена; не визначена річна відсоткова ставка ні на момент укладення договору, ні в подальшому, хоча Банк має право змінювати її розмір; Банк позбавив його права вільно вибрати страхову компанію; у договорі Банк намагається відмінити надане право щодо захисту персональної інформації клієнта та передбачив для себе право змінювати розмір відсоткової ставки за договором і будь-коли розірвати договір; умови договору є несправедливими, оскільки існує істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача; Банк зобовязує позичальника забезпечити належне виконання договору майновим поручителем та/чи поручителем; Банк не вправі надавати кредит в доларах, оскільки національною валютою в Україні є гривня. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що кредит отримав в гривнях, але договір оформлений в доларах, бо на той час так було дешевше. Зарплату не отримує в доларах, але Банком було оформлено саме кредит у валюті. Коли зрозумів, що переплачує, звернувся до установи Банку з цього приводу, але результату не було. Отримав 50050 грн., а мав повернути 90000 грн., хоча вже на даний час сплатив 120000 грн., тому кредитний договір ним виконаний в повному обсязі і Банк не вправі у нього вимагати сплати будь-яких коштів. Останній раз він платив кредит в січні 2015 року. Вважає, що договір є недійсним, він його перевиконав і сплатив весь борг. В заявці на отримання коштів не його підпис, гроші в касі отримав в гривнях, а не в доларах. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги не визнала, просить у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що Банком не було порушено вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] не було введено в оману, адже договір укладено 08 квітня 2008 року, в заяві-анкеті є підпис відповідача про ознайомлення зі всіма умовами кредитування, які були надані в письмовій формі. В самому кредитному договорі зазначені всі платежі на користь Банку, загальну вартість кредиту, тому безпідставними є твердження позивача про введення його в оману. ПАТ КБ «ПриватБанк» має право здійснювати операції у іноземній валюті, в тому числі на укладення договорів кредиту у доларах США, має відповідну ліцензію. В позовній заяві не конкретизовано яку ж саме норму права порушив Банк при укладанні кредитного договору, щоб визнати його недійсним. У звязку з тим, що позивач пропустив строк позовної давності, який розпочав свій перебіг з 08 квітня 2008 року з моменту укладення кредитного договору, тому це також є підставою для відмови у позові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Позивач [PERSON] не надав суду доказів про те, що відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечував наявність обставин, які могли перешкодити вчиненню правочину, або замочував їх існування. При цьому позивач [PERSON] визнав, що укладав спірний кредитний договір у доларах США, в період з 2008 по 2015 рік сплачував належні до сплати платежі. Враховуючи зазначене, підстав для застосування правових наслідків вчинення правочину під впливом обману в суду немає. Не ґрунтуються на законі твердження позивача на обовязок відповідача здійснювати кредитні операції лише у національній валюті гривні. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії. В судовому засіданні зясовано, що ПАТ КБ «Приватбанк» має банківську ліцензію №22 від 04 грудня 2001 року, видану Національним Банком України, на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Також відповідач має дозвіл № 22-2 від 29 липня 2003 року з додатком до дозволу №22-2 від 29 липня 2003 року, видані Національним Банком України, на право здійснювати операції, визначені п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", а саме має право здійснювати операції з валютними цінностями із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, тобто здійснювати кредитування в іноземній валюті. За змістом ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» порядок виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Отже, установа банку мав право укладати кредитні договори, надавати кредити та вимагати виконання зобов'язання в іноземній валюті. В судовому засіданні позивач не надав доказів та не довів, що в анкеті-заяві про надання кредиту не його підпис. Клопотання про призначення відповідної експертизи ним не заявлялось. У вказаній анкеті-заяві до кредитного договору №НМL0GA0000000010 зазначені персональні дані [PERSON], витрати родини заявника, майновий стан тощо, у додатку до кредитного договору наявний розрахунок загальної вартості кредиту. Сам укладений кредитний договір містить усі умови кредитування, які детально викладені в п. 8, а також в інших положеннях кредитного договору. Сукупність вказаних обставин підтверджують виконання банківською установою переддоговірної роботи, споживача не було введено в оману, споживачу було надано вичерпну інформацію про умови кредитування, тому відсутні підстави стверджувати про наявність правових підстав для визнання кредитного договору недійсним у звязку з чим в задоволенні позову необхідно відмовити. Щодо заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування строку позовної давності і відмови у позові у звязку з його пропуском, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. В судовому засіданні позивач [PERSON] визнав, що платежі сплачував протягом 2008-2015 років, тобто свої кредитні зобовязання визнавав. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності щодо звернення до суду з вищеозначеним позовом.

Outcome: dismissed