Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

Заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації звернувся в суд з позовом до ГУ Держгеокадастру у Волинській області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу №3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання у власність земельної ділянки», скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки до земель державної власності. В обгрунтування своїх вимог вказує, що розпорядженням Ківерцівської РДА №385 від 07.09.2012 року надано [PERSON] дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,85 га, за рахунок земель запасу за межами населених пунктів Карпилівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначеного розпорядження на замовлення [PERSON] у 2012 році ПП «Вертикаль-ТС» розроблено проект землеустрою щодо відведення вказаної вище земельної ділянки у власність. Наказом ГУ Дерземагенства у Волинській області №3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,85 га за кадастровим номером [NUMBER] та право на земельну ділянку зареєстровано 25.10.2014 року за [PERSON] та видано свідоцтво про право власності № [NUMBER] . Однак, як вбачається з перевірки проведеної Державною екологічною службою у Волинській області земельна ділянка [PERSON] розташована у водоохороній зоні р. Путилівка та частково (площею 0,0530 га), а тому наказ ГУ Держкомзему у Волинській області №3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року в частині передачі у власність [PERSON] зазначеної земельної ділянки, що розташована за межами населеного пункту Карпилівської сільської ради прийнято з порушенням норм закону, а тому просить суд вказаний наказ визнати незаконним та скасувати, а свідоцтво на право власності на земельну ділянку № [NUMBER] від 25.10.2014 року, яке видано [PERSON] слід визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію. Крім того, просить суд зобов`язати [PERSON] повернути державі в особі ВОДА земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] загальною площею 0,85 га, яка знаходиться на території Карпилівської сільської ради Ківерцівського району за межами населеного пункту. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 26.09.2017 року по даній справі відкрито провадження. 29.10.2017 року від відповідача ГУ Держземагенства у Волинській області до суду подано заперечення на позовну заяву, згідно якого зазначив, що акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства не містить жодних належним чином підтверджених фактів порушення ними земельного законодавства. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 19.12.2017 року по даній справі призначено судову земельно-технічну експертизу, провадження на час виконання експертизи зупинено. Прокурор Кошелюк Я.В. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник Волинської облдержадміністрації в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] та представник ГУ Держземагенства у Волинській області в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Реєстраційної служби Ківерцівського районного управління юстиції Волинської області у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Статтею 121 Конституції України визначено, що прокуратура становить єдину систему, на яку покладено функцію представництва інтересів держави в суді у випадках, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Статтею 152 ЗК України визначено способи захисту прав на земельні ділянки, які здійснюються шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Судом встановлено, що розпорядженням Ківерцівської РДА №385 від 07.09.2012 року надано [PERSON] дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,85 га, за рахунок земель запасу за межами населених пунктів Карпилівської сільської ради для ведення особистого селянського господарства /а.с.13/. На підставі зазначеного розпорядження на замовлення [PERSON] у 2012 році ПП «Вертикаль-ТС» розроблено проект землеустрою щодо відведення вищевказаної земельної ділянки у власність /а.с.15/. У судовому засіданні також встановлено, що наказом ГУ Дерземагенства у Волинській області №3-499/15-14-СГ від 03.09.2014 року затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,85 га за кадастровим номером [NUMBER] та право на земельну ділянку зареєстровано 25.10.2014 року за [PERSON] та видано свідоцтво про право власності №28599479/а.с.16-20/. Як вбачається з акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 06-12.07.2017 року, при наданні у власність земельної ділянки [PERSON] порушено вимоги статтей 21, 59, 60, 61, 84, 111, 203-204 Земельного кодексу України, статтей 80, 85, 88, 89 Водного кодексу України, ст. 62 Закону України «Про землеустрій»/а.с.22-23/. Разом з тим, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №186/5 від 18.04.2019 року зміни цільового призначення використання земельної ділянки в результаті прийняття наказу ГУ Держземагенства у Волинській області №3-499/15-14 СГ від 03.09.2014 року не відбулося, але затвердження цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] відбулося без врахування вимог Земельного кодексу України та Водного кодексу України в частині наявності прибережної захисної смуги р. Путилівка та її меж; виявлено накладання земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] :02 [NUMBER] на землі водного фонду, зокрема на прибережну захисну смугу водного обєкта державної власності (р. Путилівка), 0,1403 га. Земельна ділянка площею 0,8500 га за кадастровим номером [NUMBER] знаходиться в зоні затоплення (підтоплення) при максимально повеневому (паводковому) рівні води в р. Путилівка і відповідно до Постанови КМУ від 08.05.1996 року №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них» розташована в межах водоохоронної зони р. Путилівка. Землі лівобережної частини урочища «Гайок», які надані для ведення особистого селянського господарства [PERSON] , площею 0,85 га є водозбором р. Путилівка. Разом з тим зазначено, що технічна документація на земельну ділянку площею 0,8500 га за кадастровим номером [NUMBER] та її затвердження не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустроюта землекористування /а.с.150-166/. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Статтею 78 ЗК України визначено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно ст. 88 Водного кодексу України землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1ст. 58 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Як вбачається з матеріалів справи та відповідної технічної документації, землі які входять до прибережних захисних смуг є землями водного фонду, а тому зміна їх цільового призначення та передача у власність громадянам не допускається, зазначена правова позиція також міститься в ухвалі Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6-16цс14. Так, відповідно до правової позиції, згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. За змістом ч. 1, 2 ст. 3, ст.4 ВК України, п. "а" ч. 1 ст. 58, ч. ч. 1 ст. 59, ст. 60, ч. 1 ст. 84 ЗК України, у редакціях на час виникнення правовідносин, землі під водними об`єктами, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. За системним аналізом законодавства на час виникнення правовідносин, відповідно до положень ст. 88 ВК України, Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 (далі - Постанова № 486), Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року (далі - Наказ № 434), розмір та межі прибережних захисних смуг встановлювались за проектами землеустрою (термін та зміст за ст. 50 - 54 Закону України "Про землеустрій"), а населених пунктів - відповідно до існуючих на час встановлення конкретних умов забудови. При наданні у користування земельних ділянок навколо зазначених та інших водних об`єктів, мали врахуватися ці положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг, а у разі відсутності землевпорядної документації (документації з землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об`єктів, збереження водних об`єктів мало бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови № 486 з урахуванням конкретної ситуації. Таким чином затвердження проекту та передача земельної ділянки у власність громадянам порушує вимоги земельного та водного законодавства в частині перебування таких земель у приватній власності та їх забудови, що є однією з самостійних підстав для визнання незаконним та скасування відповідного рішення. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною, зокрема для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів. У судовому засіданні встановлено, що землевпорядна документація щодо відведення прибережної захисної смуги р. Путилівка не розроблялась. Разом з тим, існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене вищевказаними нормами закону, а відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. На підставі вищевикладеного та беручи до уваги те, що спірна земельна ділянка знаходиться у межах 25 метрової прибережної захисної смуги малої річки Путилівка та відсутності землевпорядної документації не змінювало її правовий режим, відповідач ГУ Держкомзему у Волинській області не мало право передавати її власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства. З врахуванням наведеного, оцінюючи зібрані по справі докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення, оскільки відповідно до ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, а тому із відповідачів слід солідарно стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 4800 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved