Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] \~пред`явила до\~суду позов\~до відповідача\~Тернопільського міського\~відділу державної\~виконавчої служби\~Південно-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Івано-Франківськ),\~треті особі\~ Головне\~управління Державної\~податкової служби\~у Тернопільській\~області,\~ [PERSON] ,\~у якому\~просить \~зняти арешт\~із належного\~ [PERSON] майна,\~а саме:\~1/4\~частини квартири\~ [ADDRESS] ,\~накладеного постановою\~державного виконавця\~Тернопільського міського\~відділу державної\~виконавчої служби\~від 09\~березня 2006\~року про\~арешт майна\~боржника та\~оголошення заборони\~на його\~відчуження.\~В обґрунтування\~позовних вимог\~покликається на\~те,\~що 29\~вересня 2011\~року державним\~виконавцем Другого\~відділу державної\~виконавчої служби\~Тернопільського міського\~управління юстиції\~винесено постанову\~про відкриття\~виконавчого провадження\~з виконання\~виконавчого листа\~№2-356\~від 09\~лютого 2011\~року про\~стягнення із\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~боргу у\~сумі 536563\~гривень.\~Після реєстрації\~шлюбу,\~вона змінила\~прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». 15 cерпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено мирову угоду, у якій сторони погодили, що в рахунок погашення свого боргу [PERSON] передав їй ( [PERSON] ) у власність належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] , загальною площею 24,2 кв.м. Вказана мирова угода визнана укладеною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2012 року. Однак, в подальшому, під час виникнення необхідності здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру, позивачкою було виявлено, що на вказану квартиру держаною виконавчою службою було накладено арешт при примусовому виконанні наказу №7/167-2432 виданого 08 листопада 2005 року Господарським судом Тернопільської області про стягнення із [PERSON] в дохід держави боргу у сумі 81542,43 гривень. На адвокатський запит, Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби було надано відповідь за №4796 від 04 лютого 2019 року, про те, що на даний час, наказ Господарського суду Тернопільської області №7/167-2432 від 08 листопада 2005 року на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби не перебуває. Однак, у зв`язку із втратою матеріалів виконавчого провадження, відкритого з примусового виконання наказу Господарського суду Тернопільської області №7/167-2432 від 08 листопада 2005 року, не можливо встановити жодної із підстав, передбачених пунктами 1-9 частини 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з майна державним виконавцем. З цих підстав, з метою зняття арешту з майна, рекомендовано звернутися до суду. За вказаних обставин, позивачка стверджує, що накладений на квартиру [ADDRESS] , арешт, порушує її права як власника квартири та безпідставно обмежує її у здійсненні її права володіння, користування та розпорядження належною їй власністю. Посилаючись на наведене просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 вересня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відзиву на позов відповідач Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) до суду не подавав. 07 жовтня 2020 року за клопотанням представника позивача, судом залучено до участі у розгляд справи в якості третьої особи [PERSON] , про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. 28 жовтня 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Магдич О.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Треті особи Головне управління Державної податкової служби у Тернопільській області, [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неявки, заяв про розгляд справи за їх відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавали. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти заочного вирішення справи. Судом установлено: Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2012 року (справа №1915/14009/2012) року визнано укладеною мирову угоду між сторонами [PERSON] та [PERSON] , згідно якої сторона 2 ( [PERSON] ) погоджується погасити свій борг згідно виконавчого листа №2-356 виданого 09 лютого 2011 року Тернопільським міськрайонним судом на суму 536536 гривень та передає в рахунок погашення боргу, зазначеного у п. 1 цієї мирової угоди Стороні 1 ( [PERSON] ) належну Стороні 2 ( [PERSON] ) на праві власності 1/4 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 24,2 кв.м. та визнає за стороною 1 ( [PERSON] ) право власності на це майно. В зв`язку із тим, що співвласниками в рівних частках квартири [ADDRESS] являються: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , Сторона 2 ( [PERSON] ) за згодою вищезазначених співвласників визнає право власності та передає у власність Стороні 1 квартиру [ADDRESS] в цілому. Сторона 1 ( [PERSON] ) відмовляється від стягнення боргу згідно виконавчого листа №2-356 виданого 09 лютого 2011 року Тернопільським міськрайонним судом на суму 536536 гривень на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду по справі №2-356/11. Сторона 1 ( [PERSON] ) та сторона 2 ( [PERSON] ) відмовляються від будь-яких інших вимог майнового характеру один до одного по даному виконавчому листі. Як убачається із Постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №28924349 винесеної 24 лютого 2014 року державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої службиТернопільського міського управління юстиції Зварич Р.М., на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2012 року про визнання мирової угоди між сторонами закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-356/11 виданого 09 лютого 2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 536563 гривень. Позивачка [PERSON] набула право власності на квартиру [ADDRESS] в цілому. 06 березня 2014 року ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовило технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено [PERSON] . Однак, як убачається із постанови державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Кривик О.М. від 09 березня 2006 року серія АА №441297 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, при примусовому виконанні наказу №7/167-2432 виданого 08 листопада 2005 року Господарським судом Тернопільської області про стягнення із [PERSON] в дохід держави боргу в сумі 81542,43 гривень, накладено арешт на майно, що належить [PERSON] , а саме на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . На адвокатський запит [PERSON] , Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області надано відповідь за №4796 від 04 лютого 2019 року, у якій повідомлено, що згідно перевірки автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції перебував наказ №7/167-2432 виданий 08 листопада 2005 року Господарським судом Тернопільської області про стягнення із [PERSON] в дохід держави боргу в сумі 81542,43 гривень. Станом на 04 лютого 2018 року наказ №7/167-2432 виданий 08 листопада 2005 року Господарським судом Тернопільської області на виконанні в Тернопілдьському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області не перебуває. Станом на день надання відповіді підстав, передбачених пунктами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» для виключення з Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомостей про арешт майна [PERSON] . Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні норми містяться і у актах міжнародного права. Так статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спори про право цивільне, пов`язане з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статтей 15,16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інший законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Із змісту ст. 316 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачка, як власник квартири має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином,\~арешт на\~1/4\~частину квартири [ADDRESS] накладений з метою забезпечення реального виконання [PERSON] , як власником вказаної частки квартири своїх зобов`язань за наказом №7/167-2432 виданим 08 листопада 2005 року Господарським судом Тернопільської області про стягнення із нього боргу. Натомість, на підставі ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2012 року власником квартири [ADDRESS] є позивачка [PERSON] . Відтак, наявність арешту на майно на 1/4 частину квартири [ADDRESS] за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Разом з тим, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стороною відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved