Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

В липні 2020 року адвокат Меланчук Ігор Віталійович звернувся з позовом в інтересах [PERSON] до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Мотивуючи свою заяву тим, що протягом довго періоду працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача ПАТ «Кривбасзалізорудком» внаслідок чого захворів на професійне захворювання. Висновком МСЕК від 26.04.2006 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, без встановлення групи інвалідності. При наступному переогляді Висновком МСЕК від 28.11.2011 року йому встановлено 35% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, а саме 25% по ХОЗЛ та 10% по туговухості, з 28.11.2011 року - БЕЗСТРОКОВО, без встановлення групи інвалідності, визначено потребу у медикаментозному лікуванні. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений реалізовувати свої звички та бажання, постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні та ході, його турбує сухий кашель , важкість та біль у грудній клітині, загальну слабкість та швидку втому, періодичний біль в області серця, головний біль, підвищення артеріального тиску, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах та голові. Вказує на те, що тривалий процес лікування постійно та негативно позначається на його душевному та фізичному стані. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 165 305 гривень 00 копійок, яку просив стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.07.2020 року позовну заяву прийнято до свого провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі доказами. Представниця відповідача Коломоєць О.Г. скористалася правом надання відзиву, у якому просили у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з тим, що позовні вимоги незаконні та необґрунтовані. Вважають, що вони не є належним відповідачем по справі, у зв`язку з тим, що вперше висновком МСЕК встановлено стійку втрату працездатності 26.04.2006 року, тобто до 01.06.2006 року то належним відповідачем по справі є Фонд соціального страхування України. Вказують, що позивачем неодноразово наводиться, що у зв`язку з шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» позивачем отримано хронічне професійне захворювання, однак доказів наведеному не надав, а акт розслідування виникнення хронічного захворювання не може бути доказом отримання професійного захворювання для встановлення у зв`язку з цим стійкої втрати професійної працездатності. Щодо наявності моральних страждань у позивача то жодних доказів цьому не було надано до суду, а в залучених до матеріалів справи епікризів, виписок із медичної карти, висновків МСЕК не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом потерпілого, депресію або стресом внаслідок професійного захворювання. Зазначають, що відповідач не приховував важкість і шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача не вчиняв, які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, а тому не може нести відповідальність у вигляді моральної шкоди. Розмір моральної шкоди вважають завищеним та таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно положень до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантованост.124 Конституції України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Пунктом 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з підприємством ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 05.02.1981 року по 22.02.1982 року; з 22.02.1982 року по 19.04.1982 року; з 01.01.1990 року по 02.01.2003 року; з 02.01.2003 року по 10.03.2005 року та з 10.03.2005 року по 11.04.2006 року, працюючи на підприємстві на різних посадах. 05.10.2011 року звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком на підставі ст. 38 КзПП України, що підтверджується копією трудової книги позивача (а.с. 22а - 34). Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 6 від 11.04.2006 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме робота позивача протягом тривалого часу в умовах впливу шуму, пилу, параметри яких перевищували норму, а саме : пил з вмістом вільного двооксиду кремнію від 10% до 70 % в концентраціях від 3.2 мг/м3 до 18.2 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3; еквівалентний рівень звуку 92-97 при ГДР 80 дБА. Професійне захворювання отримано внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку керівництва підприємства ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (а.с. 13-15). Відповідно до Висновку МСЕК від 26.04.2006 року позивачу встановлено 25% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, без встановлення групи інвалідності з 25 квітня 2006 року - безстроково, без встановлення групи інвалідності. (а.с.9). При повторному переогляді Висновком МСЕК від 28.11.2011 року позивачу встановлено 35 % втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням з яких 25 по ХОЗЛ та 10% по туговухості, без встановлення групи інвалідності, з 28.11.2011 року -БЕЗСТРОКОВО (а.с. 10-11). З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки підставою виникнення професійного захворювання у позивача слугувало саме виконання ним трудових обов`язків значний період на підприємстві відповідача , а отже наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені ст. ст. 153, 2371 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частинами 1,3 статті 13 Закону України «Про охорону праці» визначено: роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд вважає, що причинена моральна шкода підлягає компенсації. Суд відхиляє заперечення відповідача в тій частині, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» не є відповідачем по справі, оскільки страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року. Тобто, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Отже, з урахуванням вищезазначеного, починаючи з 01 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто 26 квітня 2006 року, а отже суд приходить до переконання, що ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» є належним відповідачем по справі. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18). Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлено, що позивач працював тривалий час в шкідливих умовах праці на підприємстві ПАТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ», що спричинило виникнення в нього професійного захворювання, а отже існують обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що отримав професійне захворювання. Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності - 35 % - БЕЗСТРОКОВО, значний період роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації у сумі 65 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Позивача згідно п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial