Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області, із позовом в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: на Ѕ частину будинковолодіння по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , яка наступила [INFO] . Обґрунтування позовних вимог В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] , зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON] , якій при житті належала 1/2 частина будинковолодіння по [ADDRESS] . Інша частина - будинковолодіння, а саме по 1/4 частині належить йому та його брату [PERSON] - відповідачу по справі. При житті мати склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, заповіла йому та брату. У передбачений законом термін він, як спадкоємець за заповітом, звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті матері. Однак, нотаріальною конторою 18.02.2016 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що належало померлій. Він проживав і проживає на даний час у даному будинку, опікувався матір`ю при житті та займався похороном після її смерті, прийняв спадкове майно й користується будинковолодінням. Його матері дійсно належала 1/2 частина будинковолодіння по [ADDRESS] , 1/4 частину з якого вона успадкувала після смерті своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Вважаючи, що його спадкові права порушено, позивач звернувся до суду із даним позовом. Відповідач не скористався свої процесуальним правом на подання відзиву. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 02.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 14.12.2020 /а.с.40-41/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 14.12.2020 розгляд справи відкладено на 26.03.2021 /а.с.47/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 26.03.2021 розгляд справи відкладено на 17.06.2021 /а.с.56/ 17.06.2021 підготовче засідання відкладено на 05.07.2021./а.с. 63-64/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 05.07.2021 підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті на 24.09.2021/а.с.74-75/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 24.09.2021 розгляд справи відкладено на 04.11.2021 /а.с.82-83/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 04.11.2021 судове засідання відкладено на 09.12.2021 /а.с.91-92/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 09.12.2021 відмовлено в задоволені заяви про відвід, а розгляд справи відкладено /а.с.115-116/. 09.12.2021 за клопотанням позивача розгляд справи відкладено для надання доказів про родинні відносини на 22.12.2021 /а.с.107-109/ Розгляд справи по суті відбувся 22.12.2021 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач, [PERSON] , повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Відтак, суд вважає, що наявні умови для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає вимогам частини 4 статті 223 та статті 280 ЦПК України. Представник третьої особи, Журавненської селищної ради Стрийського району, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити ухваливши заочне рішення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого 11.04.2016 загальна площа вказаного будинку становить 90,3 кв. м. рік спорудження 1983 /а.с.15-17/. Згідно рішення виконавчого комітету Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 25.04.2012 №21 «Про присвоєння адреси», житловому будинку, власником якого є [PERSON] , присвоєно таку адресу: [ADDRESS] /а.с.14/. Відповідно до довідок що видаються при оформленні спадщини від 25.05.2016 № 718 та від 13.10.2021 № 289, згідно погосподарської книги села Протеси під [ADDRESS] рахується господарство, яке належить на праві спільної часткової власності громадянам [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] та [PERSON] . У виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради 09.12.2011 секретарем сільської ради посвідчено заповіт від [PERSON] , який зареєстровано в книзі реєстрації нотаріальних дій за №123 /а. с. 11, 89/. Згідно довідки від 01.07.2021 №138 виданої Журавненською селищною радою у Журавненській селищній раді жодних відомчих документів, що будівля за адресою [ADDRESS] находиться на землях колгоспного двору немає. Станом на 01.01.1990 склад сім`ї складав: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /а.с.90/. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 19.08.2014 виконавчим комітетом Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області 18.08.2014 у віці 81 рік померла [PERSON] /а.с.8/. Згідно заповіту від 09.12.2011 посвідченого секретарем Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області , [PERSON] , [PERSON] все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах./а.с.10/. Відповідно до довідки від 19.08.2014 №805 виданої Монастирецькою сільською радою, [PERSON] займався похороном своєї матері [PERSON] , яка проживала разом з ним до дня смерті, яка наступила [INFO] ./а.с.12/. Згідно довідки від 25.02.2016 №437 виданої Монастирецькою сільською радою [PERSON] зареєстрований та проживає один в селі Протеси Жидачівського району Львівської області./а.с. 13/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24.03.1964 [PERSON] . народився[INFO], про що зроблено відповідний запис №13, а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а. с.7/. Відповідно до архівної довідки Центрального історичного архіву України м. Львів від 17.11.2021 № В-184 [PERSON] , народжена [INFO] , в [ADDRESS] . ЇЇ батьками були [PERSON] та [PERSON] , донька [PERSON] /а.с.100/. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 25.01.1962 Протесівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, [PERSON] та [PERSON] 10.01.1962 одружилися та дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] », запис № 2. Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 18.02.2016 № 101/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , що належав померлій і є спадковим майном. /а.с.9/. Згідно довідки від 22.07.2021 №1520 виданої Стрийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, згідно даних технічного архіву Стрийського МБТІ за адресою [ADDRESS] станом на 11.04.2016 проінвентаризовано: житловий будинок «А-1» загальною площею 90,3 кв.м., житловою площею 42,2 кв.м., сараї «Б», «В», вбиральня «Г», ворота «1», огорожі «2», «3», колодязь «к». Право власності на вищевказаний об`єкт станом на 31.12.2012 не зареєстровано. Відомості про наявність обтяжень та видачу дублікатів на об`єкт нерухомого майна в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні./а.с.81/. Норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 року визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року№24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05.08.1992, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.ст.1268,1269,1270ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже, відсутність факту офіційного визнання права власності перешкоджає позивачу належному володінню, користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Таким чином, оскільки житловий будинок [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, а виданий на нього технічний паспорт та довідки, що видаються при оформленні спадщини в яких зазначено, що спірний житловий будинок на праві спільної часткової власності належав [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] та [PERSON] , свідчать про набуття останніми права власності на нього. Після смерті [PERSON] та [PERSON] їхні частки в спірному будинку входять до складу спадщини. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що спадкодавиці [PERSON] на праві спільної часткової власності належала 1/2 частина в будинковолодінні за адресою: [ADDRESS] , оскільки ј вона успадкувала після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , вступивши після смерті останньої в управління та володіння спадковим майном, а також [PERSON] на праві спільної часткової власності належала ј частка в майні спірного будинколодіння (1/4+1/4). На випадок своєї смерті [PERSON] зробила особисте розпорядження - заповіт, згідно якого усе своє майно, зокрема і спірний житловий будинок в рівних частках заповіла синам [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] є особою на чию користь складено заповіт, а також у відповідності до ст. 1268 ЦК України особою, яка належним чином прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , а саме ј частину в спірному будинковолодінні, оскільки на момент смерті спадкодавиці проживав разом із нею. Зважаючи на те, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належала ј частина спірного будинковолодіння, відтак, позивач фактично став власником 1/2 частини будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] (1/4+1/4). Враховуючи те, що позивач оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючих документів, відтак, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved