Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 1995 року він працює в товаристві з обмеженою відповідальністю «СРЗ» (далі: ТОВ «СРЗ»), де з 01 липня 2003 року займав посаду начальника гаража, а 01 липня 2016 року був переведений на посаду начальника дільниці автомобільного транспорту (гаража), у звязку з чим його посадові обовязки змінились, але з ними він ознайомлений адміністрацією підприємства не був. 15 грудня 2016 року наказом по підприємству № 382-к його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за умисне невиконання (бездіяльність) посадової інструкції. Просив визнати цей наказ незаконним з огляду на те, що в день його винесення він був звільнений від виконання своїх трудових обовязків у звязку з тимчасовою непрацездатністю, крім того, відповідач притягнув його до дисциплінарної відповідальності за невиконання обовязків начальника гаражу, які він, як начальник дільниці автомобільного транспорту (гаража), не повинен був виконувати. Також відповідач, у порушення порядку притягнення членів виборного профспілкового органу, притягнув його до дисциплінарної відповідальності без узгодження з Первинною профспілковою організацією №141-5 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», головою й членом якої він є. Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2017 року у задоволенні даного позову було відмовлено. Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. При цьому [PERSON] послався на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув уваги на те, що відповідач притягнув його до дисциплінарної відповідальності за порушення обовязків начальника гаража ТОВ «СРЗ», які не входять до його обовязків, як начальника дільниці автомобільного транспорту (гаража). Також позивач зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не врахував, що в день притягнення його до дисциплінарної відповідальності він знаходився на робочому місті до початку зміни, і оскільки захворів, йому був оформлений листок непрацездатності, а оголошення йому догани під час тимчасової непрацездатності є порушенням трудового законодавства. Крім того, позивач вважає, що ТОВ «СРЗ» було порушено процедуру притягнення його до дисциплінарної відповідальності, як члена виборного органу профспілкового органу, а саме притягнуто до дисциплінарної відповідальності без узгодження з первинною профспілковою організацією, створеною на підприємстві, головою якої він обраний. Позивач у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] діючий за довіреністю, в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Діюча по підставі довіреності, представник третьої особи [PERSON] підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників відповідача та третьої особи, допитавши позивача, в якості свідка, який дав показання, аналогічні доводам позовної заяви та апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції при вирішенні справи встановлено, що з 1995 року позивач працює в ТОВ «СРЗ», де з 01 липня 2003 року займав посаду начальника гаража, а 01 липня 2016 року був переведений на посаду начальника дільниці автомобільного транспорту (гаража) (а.с.7-8). Згідно виписки з наказу №848 по ТОВ «СРЗ» від 30 листопада 2015року «Про внесення змін у штатний розпис», в звязку з оптимізацією структури управління підприємством наказано з 01 грудня 2015 року провести наступні організаційно-штатні зміни:… в) у департаменті логістики та забезпечення створити дільницю автомобільного транспорту (гараж) в наслідок зміни назви існуючого структурного підрозділу гараж - з повним штатним складом, зі збереженням посадових обовязків, прав та трудових функцій працівників підрозділу (а.с.74). Наказом №382-к від 15 грудня 2016 року по ТОВ «СРЗ» [PERSON], як начальник дільниці автомобільного транспорту (гараж), за умисне невиконання (бездіяльність) посадової інструкції (п.п.3.6; 4.14; 6.7 та 6.8 посадової інструкції начальника гаража) був притягнутий до дисциплінарної діяльності у вигляді оголошення догани (а.с.9). З даним наказом [PERSON] був ознайомлений 26 грудня 2016 року. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позову та правомірності, відповідно до вимог трудового законодавства, дій відповідача по винесенню оспорюваного наказу. Проте, погодитись з такими висновками суду не можна з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Указаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Так, відповідно до ст. 147 КзпП України, догана є заходом дисциплінарного стягнення, який застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни. Дисциплінарним проступком є протиправне винне діяння особи, що може мати форму дії або бездіяльності. Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником, без поважних причин, обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов'язки працівника визначаються у посадовій інструкції. Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Зі змісту розяснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Апеляційним судом встановлено, що з 1995 року [PERSON] працює на підприємстві відповідача, де з 01 липня 2003 року займав посаду начальника гаража, а 01 липня 2016 року був переведений на посаду начальника дільниці автомобільного транспорту (гаража) ( наказ № 848 від 30 листопада 2015 року) (а.с.7-8). Наказом №382-к від 15 грудня 2016 року по ТОВ «СРЗ», начальник дільниці автомобільного транспорту (гараж) [PERSON]В був притягнутий до дисциплінарної діяльності у вигляді оголошення догани за те, що на період планової відпустки обліковця не організував своєчасний облік витрат пального автомобілями за листопад 2016 року, чим не забезпечив своєчасне списання палива в бухгалтерському обліку підприємства та порушив п.п.3.6; 4.14; 6.7 та 6.8 посадової інструкції начальника гаража, не скористався наданими йому правами. З даним наказом [PERSON] був ознайомлений 26 грудня 2016 року ( а.с. 9). Згідно п.п.3.6; 4.14; 6.7 та 6.8 посадової інструкції начальника гаража ТОВ «СРЗ», затвердженої генеральним директором 16 травня 2011 року, начальник гаража зобов'язаний знати: будову, призначення, конструктивні особливості, техніко-експлуатаційні дані автомобільного транспорту; правила технічної експлуатації автотранспорту, технологію і організацію технічного обслуговування та ремонту автотранспорту; економіку, організацію виробництва і праці; чинні положення про оплату праці і форми матеріального стимулювання на автомобільному транспорті, порядок ведення обліку в звітності з транспорту і авто матеріалам; відстань перевезень, маршрути і характер опарних для руху місць; технологію і новітні досягнення в області технічного нормування, обслуговування і ремонту автомобілів; методи діагностики стану автомобілів; плани створення і впровадження нової техніки, план здачі металобрухту; Закон України «Про охорону праці»; правила руху; колективний договір; правила трудового розпорядку дня; основи трудового законодавства (п.3.6. ). Начальник гаража зобовязаний здійснювати контроль за правильністю заповнення всіх реквізитів подорожнього листа, наявності всіх підписів, своєчасного списання палива, відповідно до показань спідометрів (п.4.14.). Начальник гаража несе відповідальність за несвоєчасне та неякісне виконання обов'язків даної посадової інструкції та за недостовірне та неправильне оформлення документації, яка передається до СОТЗіК, ПЕВ, бухгалтерію та інші підрозділи (п.п.6.7., 6.8.). Згідно виписки з наказу №848 по ТОВ «СРЗ» від 30 листопада 2015року «Про внесення змін у штатний розпис», дільниця автомобільного транспорту (гараж) у департаменті логістики та забезпечення ТОВ «СРЗ» була створена внаслідок зміни назви існуючого структурного підрозділу гараж - з повним штатним складом, зі збереженням посадових обовязків, прав та трудових функцій працівників підрозділу (а.с.74, 106-110). Таким чином, позивач, будучи переведеним на посаду начальника дільниці автомобільного транспорту (гараж), створеної внаслідок зміни назви раніш існуючого структурного підрозділу гараж, мав ті ж посадові обовязки, права та трудові функції, що і перебуваючи на посаді начальника гаража. Крім того, встановлено, що [PERSON], після переведення на нову посаду, фактично продовжував виконувати посадові обовязки начальника гаража, зокрема, здійснював контроль за правильністю заповнення всіх реквізитів подорожніх листів, наявністю всіх підписів, своєчасним списанням палива, що вбачається зі звітів підприємства по паливу за жовтень та вересень 2016 року (а.с.88,89) та, крім того, не заперечувалось позивачем у судовому засіданні. Разом з тим, встановивши факт невиконання позивачем без поважних причин, трудових обовязків, що визначені у посадовій інструкції, суд першої інстанції не врахував наступне. Частина перша статті 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов'язок створення для працівників підприємства, установи, організації, обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень. Частиною другою статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" і частиною другою статті 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. Виходячи з того, що відповідачем не було порушено вимог зазначених норм права щодо отримання згоди виборного органу профспілкової організації, членом якої є позивач, на притягнення його до дисциплінарної відповідальності, місцевий суд дійшов помилкового висновку, що первинна профспілкова організація була легалізована та зареєстрована в установленому законом порядку вже після оголошення догани позивачу. Так, апеляційним судом встановлено, що 07 листопада 2016 року працівники ТОВ «СРЗ», з метою представництва своїх законних інтересів та захисту трудових і соціальних прав, створили Первинну профспілкову організація №141-5 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», головою профспілкового комітету якої обраний [PERSON], що вбачається з протоколу установчих зборів від 07 листопада 2016 року (а.с. 18-22). 18 листопада 2016 року Центральний Координаційний Комітет Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» розглянув інформацію про створення Первинної профспілкової організації №141-5 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», визнав її первинною профспілковою організацією Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», утвореної відповідно до Статуту Профспілки та постановив узяти її на облік, про що зазначеній організації видане свідоцтво про належність до Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» від 22 листопада 2016 року № 141-5 (а.с.36-38). Листом від 25 листопада 2016 року №048-16 (а.с.36) голова Центрального Координаційного Комітету Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» повідомив ТОВ «СРЗ» про створення на підприємстві первинної профспілкової організації. Даний лист був отриманий відповідачем 01 грудня 2016 року, що вбачається з журналу реєстрації вхідної кореспонденції ТОВ «СРЗ» (а.с.63-65). На підтвердження існування та реєстрації профспілки ТОВ «СРЗ» зробило відповідний запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з якого вбачається, що державна реєстрація Первинної профспілкової організації №141-5 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» відбулась 16 грудня 2016 року (а.с.15-17). Так, статтею 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено легалізацію профспілок і їх об'єднань. Рішенням Конституційного Суду України від 18 жовтня 2000 року № 11-рп/2000 положення ст. 16 вказаного Закону в частині встановлення таких умов легалізації профспілок, які фактично пов'язують початок діяльності створеної з метою забезпечення і захисту інтересів працівників організації як профспілки з моментом її реєстрації у відповідних органах, що рівнозначно вимозі про попередній дозвіл на утворення профспілки, визнано такими, що не відповідають частині третій статті 36 Конституції України. Законом України від 13 грудня 2001 року № 2886-III «Про внесення змін до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» ст. 16 вказаного Закону було викладено в новій редакції, згідно з якою профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу залежно від рівня виборної організації, відповідно Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласними, Київським та Севастопольським міськими, районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення) управліннями юстиції. При цьому легалізуючий орган не може відмовити в легалізації профспілки, а лише може запропонувати профспілці надати додаткову документацію, необхідну для підтвердження статусу. Профспілка набуває права юридичної особи з моменту затвердження статуту. Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту. Статус організацій всеукраїнської профспілки чи профспілки іншого статусу визначається статутом цієї профспілки. Про належність до певної профспілки організації, які діють на підставі статуту цієї профспілки, надсилають легалізуючому органу за місцем свого знаходження повідомлення із посиланням на свідоцтво про легалізацію профспілки, на підставі якого вони включаються до реєстру об'єднань громадян. Первинні профспілкові організації також письмово повідомляють про це роботодавця. Таким чином, закон пов'язує початок діяльності профспілки з моменту затвердження статуту профспілки та набуття нею прав юридичної особи, а статус організації профспілки є похідним від статусу спілки, за статутом якої вони діють. Отже, приймаючи до уваги те, що з 07 листопада 2016 року на ТОВ «СРЗ» почала діяти первинна профспілкова організація, про що роботодавець був письмово повідомлений, а позивач є членом її виборного органу, відповідач реалізувати своє право на притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності міг лише за наявності попередньої згоди виборного профспілкового органу, що не зробив. Відтак, висновок суду про те, що Первинна профспілкова організація №141-5 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» на час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не набула статусу юридичної особи, так як не пройшла державної реєстрації, тому на той час профспілка та її члени ще не набули гарантій, передбачених ст. 252 КЗпП України, є необґрунтованим. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 березня 2012 року № 6-4цс12, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. У порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК України , суд першої інстанції на вказані вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не перевірив доводів позивача про те, що оскаржуваний ним наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності прийнятий за відсутності згоди профспілкової організації ТОВ « СРЗ», членом виборного органу якої він є. Разом з тим, довід позивача про те, що є порушенням трудового законодавства його притягнення до дисциплінарної відповідальності в період його тимчасової непрацездатності не приймається до уваги апеляційним судом, з огляду на те, що таке обмеження стосується тільки звільнення працівників. Таким чином, суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про те, що наказ №382-к від 15 грудня 2016 року про притягнення начальника дільниці автомобільного транспорту (гараж) ТОВ «СРЗ» [PERSON] до дисциплінарної діяльності винесено без порушень норм законодавства, оскільки суд не врахував положення частини другої статті 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" і частини другої статті 252 КЗпП України та розяснення, викладені у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», не звернувся із запитом про згоду профспілкового органу на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову [PERSON] Відповідно до ч.ч.1,5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У звязку з ухваленням нового рішенням, колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору за подачу позову в розмірі 551,20 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 606,32 грн, а всього 1157,52 грн.

Outcome: approved