Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивували тим, що шляхом укладення договору дарування житлового будинку від 22.08.2014 відповідач [PERSON] передав безоплатно у власність (подарував), а позивач прийняв дарунок - житловий будинок з належними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований у даному будинку, проте не проживає за вказаною вище адресою з 2013 року, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утримані будинку, не допомагає вести господарство, а його реєстрація у будинку позивача чинить останньому перешкоди повною мірою розпоряджатися будинком на власний розсуд, та значно обмежує його законні права. Зокрема, кількість проживаючих та зареєстрованих осіб у будинку впливає на право отримання субсидії, позивач не може оформити субсидію. Місце проживання відповідача невідоме, стосунки між позивачем не підтримує, домовитися про добровільну зміну місця реєстрації з відповідачем немає можливості, тому позивач змушений звертатися до суду з проханням визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за її та позивача відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з урахуванням положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України, заяви про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подав. 01.02.2021 судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи заяву представника позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. \~ Відповідно до даних копії домової книги для реєстрації громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , за даною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до даних копії договору дарування житлового будинку від 22.08.2014 [PERSON] подарував [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до даних копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25931772 від 22.08.2014 [PERSON] належить 1/1 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] .\~ Відповідно до даних копій актів обстеження матеріально-побутових умов від 11.07.2016, 20.11.2018, 21.05.2020, 03.08.2020 встановлено, що місце проживання відповідача [PERSON] зареєстровано у будинку [ADDRESS] . Однак, останній не проживає у будинку з 2013 року. Згідно з даними довідки КП "Бар-благоустрій" Барської міської ради № 544 від 04.08.2020 [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] з 2013 року відсутній за місцем реєстрації, поважність причин своєї відсутності суду не повідомив, суду не надано доказів про існування будь-якої домовленості між власником житла та відповідачам, реєстрація місця проживання відповідача у будинку позивача чинить останньому перешкоди у повноцінному здійсненні свого права власності, зокрема, він обмежений у праві отримувати пільги, якими має право користуватися, оформити субсидію тощо. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню, оскільки у даному випадку втрата права користування житловим приміщенням є наслідком відсутності відповідача понад один рік без поважних причин, що передбачено положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України. Згідно з ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 840,80 гривень витрат на сплату судового збору. На підставі ст. 316, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved