Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить суд зобов'язати Звенигородську сільську раду усунути перешкоди в користуванні ним земельною ділянкою, прийнявши речі, що знаходяться на земельній ділянці [NUMBER] право на яку посвідченно Державним актом серії [NUMBER] на віддаль 1,0 метр. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] за дорученням [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав та в їх обґрунтування покликається на те, що на земельній ділянці [NUMBER] в с. Гринів, право власності на яку посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 06.05.2001 року виданого на ім'я Вату ляк К.П. знаходиться будівля на відстані 0,50 м. від межі з ділянкою, що є в користуванні [PERSON] Даний факт підтверджено актом від 10.04.2009 року складеним Звенигородською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. [PERSON] померла, а належну їй земельну ділянку [NUMBER] ніхто не успадкував, а тому вона є безхазяйною та знаходиться у віддані Звенигородської сільської ради. До зазначених правовідносин позивач вважає за необхідне застосувати вимоги ст. ст. 12. 39, 40, 92,15 ЗК України, ст. ст. 13,15,19,20 Закону України „Про планування і забудову території", ст. ст. 26,31,34 „Про місцеве самоврядування" На підставі наведеного просить суд, захистити порушенні права позивача усунувши перешкоди в користуванні ним земельною ділянкою, яка перебуває у його володінні, шляхом задоволення позовних вимог. Представник відповідача Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Тераз С.П. в судове засідання не з'явився, однак в ході судового розгляду справи позовні вимоги позивача заперечив та просив суд в їх задоволенні відмовити за безпідставністю. Свої заперечення мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету № 174 від 16.11.1995 року [PERSON] згадану ним земельну ділянку передано для здійснення на ній будівництва, однак у власність не передавалась, окрім цього, дане рішення є застарілим та враховуючи вимоги законодавства не підлягає реалізації. Спірна земельна ділянка значиться на праві власності за померлою [PERSON], яка на даний час перебуває в користуванні її матері [PERSON] Питання переходу даної земельної ділянки до територіальної громади не піднімалось, а тому позовні вимоги позивача до Звенигородської сільської ради є безпідставними. Вислухавши сторони, проаналізувавши матеріали справи та докази у справі у їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, з огляду на наступні обставини : Відповіднодо ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин ( ст. 15 ЦПК України). Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право, і відновлення становища, яке існувало до порушення. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 12.01.2015 року, яке набрало законної сили, встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 06.05.2001 року, земельна ділянка на території с. Гринів Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,3236 га. та земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства площею 0,2368 га. значаться на праві власності за померлою [PERSON], земельна ділянка для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,3236 га. межує із земельною ділянкою, на яку покликається позивач, як таку що перебуває у його користуванні. Із акту складеного комісією Звенигородської сільської ради пустомитівського району Львівської області 11.06.2009 року вбачається, що при проведенні обстеження будівництва нового житлового будинку в [ADDRESS] проведеного [PERSON], будинок збудований на відстані 36 см. від межі сусідньої земельної ділянки, яка належить [PERSON] Із акту складеного комісією Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 10.04.2009 року вбачається, що при проведенні обстеження проведеної реконструкції житлового будинку [NUMBER] в [ADDRESS], який належить [PERSON] встановлено після проведення реконструкції вищезгаданого будинку , відстань від даного будинку по межі сусідньої земельної ділянки, яка належить [PERSON] становить 0,50 м. Згідно запропонованої схеми генерального плану забудови дана відстань становить 1,00 м. Відповідно до ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтями 10,60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до ст. 125, 126 ЦК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". До 01.01.2013 основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку. З 01.01.2013 нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також витягом: з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або Державного земельного кадастру. Окрім того, право власності чи право користування на земельні ділянки виникає на підставі право чинів, зокрема : договір оренди, договір суперфіцію. Всупереч вищезазначених норм закону та норм процесуального закону позивачем не представлено суду допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач набув право власності чи право користування земельною ділянкою, що межу з земельною ділянкою площею 0,5604 га. на території с. Гринів Звенигородської сільської ради , для обслуговування житлового будинку та господарських будівель 0,3236 га. і ведення особистого підсобного господарства 0,2368 га та значиться на праві власності за [PERSON] У свою чергу представлені суду акти комісії Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 10.04.2009 року, 11.06.2009 року та згадане у довідці № 02-18/261 від 15.06.2015 року Звенигородської сільської ради Пустомитівського району Львівської області рішення виконавчого комітету Звенигородської сільської ради № 174 від 16.11.1995 року про передачу земельної ділянки у власність [PERSON], яке на вимогу суду сторонами не представлено, не є допустимими доказами виникнення у позивача [PERSON] права власності чи права користування на земельну ділянку на яку покликається позивач. Правовстановлюючих документів на право користування [PERSON] згаданої ним земельної ділянки в ході судового розгляду справи не здобуто. Окрім цього, земельна ділянка [NUMBER] значиться за [PERSON] на праві приватної власності та згідно довідок сільської ради, після смерті [PERSON] земельною ділянкою користується її мати. Земельна ділянка у розпорядження територіальної громади не передавалася. Незважаючи на це позивач всупереч вимогам ст. 33 ЦПК України з клопотанням про заміну неналежного відповідача в ході судового розгляду справи не заявив. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За вказаних вище обставин, позивачем [PERSON] не доведено перед судом порушення його майнових прав відповідачем Звенигороською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed