Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

в позові вказано, що з 28/09/1999 р. по 04/03/2013 р. сторони перебували в шлюбі, в якому народились двоє дітей, які проживають з позивачкою, перебувають на її утриманні. 12/12/2007 р. ухвалено рішення, яким присуджено стягнення аліментів на утримання доньки Мар`яни в розмірі 1/4 частини доходів відповідача. 27/11/2012 р. ухвалено рішення, яким збільшено розмір аліментів до 1/3 частини доходів. Однак відповідач ухиляється від здійснення додаткових витрат на утримання дитини. З 22/06/2014 р. по 12/07/2014 р., у серпні 2015 р. донька сторін перебувала у дитячому таборі, за що позивачем сплачено 1932 гривень та 3600 гривень. Вартість перебування у зазначеному таборі в 2016 р. повинна складати 4725 гривень. Здійснені позивачем витрати на лікування та навчання склали 4901,51 гривень. Витрати на перебування дитини в таборі становлять 15159,51 гривень. Частка відповідача у зазначених витратах становить 7579,25 гривень. 02/11/2016 р. позивачка подала заяву про збільшення позову, в якій просила суд про стягнення з відповідача 7579,25 гривень додаткових витрат та 2500 гривень витрат на правову допомогу, 551,20 гривень судового збору. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі. В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "[PERSON] проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "[PERSON] проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідач належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду спору за його участі, отже він реалізував своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у відповідача було достатньо часу для подання суду доказів та обґрунтування його заперечення і спростування позову. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження № 009425 батьками [PERSON] 18/03/[INFO] зареєстровано сторін спору. Відповідно до свідоцтва про народження № 141535 батьками [PERSON] 14/10/[INFO] зареєстровано сторін спору. 27/11/2012 р. ухвалено рішення, яким присуджено стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньок [PERSON], [PERSON] в розмірі 1/3 частини доходів відповідача. 28/01/2013 р. ухвалено рішення, яким розірвано шлюб сторін, доньок залишено проживати з позивачкою. Відповідно до довідки без номеру і дати [PERSON] рекомендовано відпочинок в гірському таборі «Смерічка». Відповідно до розрахунку позивача та копій платіжних документів її витрати на лікування та утримання доньок у спірний період склали 15158,51 гривень. Відповідно до ордеру №002281 від 01/11/2016 р. та договору №49/16 від 01/11/2016 р. позивачка та [PERSON] уклали договір про надання правової допомоги. Відповідно до квитанції №077790 позивачка сплатила на користь [PERSON]Є 2500 гривень за договором №49/16 від 01/11/2016 р. Відповідно до свідоцтва №654 [PERSON] отримав право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України ,,Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином процесуальним законом на відповідача покладено обов`язок спростувати позов за обставин доведення позивачем правових підстав відповідного позову. Однак відповідач не подав суду жодного доказу або заперечення проти позову. Тому позов в частині стягнення додаткових витрат підлягає до задоволення. Разом з цим відповідно до ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При цьому відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так позивач та її адвокат не надали суду доказів щодо не перевищення 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Крім цього відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» компенсації підлягають витрати на правову допомогу: у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Так позивач подала суду заяву про розгляд справи без її участі, представник позивача не був присутній в судовому засіданні, будь-яких процесуальних дій поза судовим засіданням вчинено не було, з матеріалами справи представник позивача не ознайомлювався. Крім цього звернення до суду мало місце 27/09/2016 р., а договір про правову допомогу та ордер складено 01/11/2016 р., що мало місце задовго після подання позову. 02/11/2016 р. позивача подала заяву про збільшення позову, в якій не було збільшено позову в частині прохання про компенсацію витрат, а лише розміщено прохання про стягнення витрат на правову допомогу, які не обґрунтовані жодним доказом, а також позбавлені правових підстав. Разом з цим кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до п. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. В договорі про правову допомогу відсутній будь-яких розрахунок послуг правового характеру, кожної послуги окремо, її вартість, передбачуваний час надання. Позивачка та її адвокат не надали суду будь-якого доказу щодо безпосереднього надання та отримання послуг правового характеру, їх переліку, часу надання таких послуг. При цьому надана позивачкою квитанція про сплату нею на користь [PERSON] не є правовою підставою для стягнення таких грошових коштів з відповідача. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ Отже правові наслідки не виконання позивачем та його адвокатом передбачених для них процесуальним законом обов`язків законом покладаються саме на відповідних осіб. Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України). В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень\~ частин другої - п'ятої статті 13\~ цього Кодексу. Таким чином позивачем не наведено правових підстав для компенсації правової допомоги за рахунок відповідача. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд, -

Outcome: approved