Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

В березні 2017р. [PERSON] (надалі по тексту позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі по тексту відповідач), у якому просив стягнути з останньої на свою користь відсотки за користування безпідставно отриманими коштами у розмірі - 118 815,33 грн. та витрати по сплаті судового збіру. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.02.2011 року та 02.11.2011 року позивач надав [PERSON] 20 000,00 доларів США попередньої оплати, в якості авансу за продаж частки дачного будинку, що знаходиться на полонині «Драгобрат», Рахівського району, Закарпатської області. Починаючи з 2011 року відповідач будь-яких договорів купівлі-продажу та попередніх договорів купівлі частки дачного будинку не укладала. Враховуючи те, що між сторонами не було обумовлено строків укладення договору купівлі-продажу дачного будинку, відповідачка ухилялась від підписання договору, тому 29.05.2014 року [PERSON] звернувся з вимогою до відповідача про повернення авансових коштів в сумі 20000,00 доларів США, проте, дана вимога залишилась без задоволення. В зв»язку з чим, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27.11.2014 року було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з відповідача грошові кошти у розмірі 299 461,24 грн. та судовий збір у розмірі 2994,61 грн., яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.02.2015 року залишено без змін. 16.02.2015 року державним виконавцем Відділу ДВС Шевченківського РУЮ м. Києва Гречухом О.Я. було відкрито виконавче провадження ВП №46529191 та 10.06.2015 року відповідачем на рахунок Відділу було перераховано грошові кошти у сумі 302 455,85 грн. Таким чином, враховуючи факт користування [PERSON] безпідставно отриманими коштами у період з 02.02.2011 по 10.06.2015р., позивач просив стягнути з останньої відсотки у сумі 118 815,33 грн. Позивач в судове засідання не з»явився, але надав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у повному обсязі. Також звертав увагу суду на те, що позовна заява датована 07.03.2017 року, кошти відповідачу, у вигляді авансу надавалися у 2011 році, таким чином є підстави для застосування до нарахуваних позивачем процентів загального строку позовної давності у три роки, зокрема обраховувати період з 07.03.2014 року. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02.02.2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] попередню оплату, аванс у розмірі 10 000,00 доларів США, за продаж частки дачного будинку, який знаходиться на полонині "Драгобрат", Рахівського району, Закарпатської області. 02.11.2011 року [PERSON] отримала від [PERSON] попередню оплату, аванс у розмірі 10 000,00 доларів США, за продаж частки дачного будинку, який знаходиться на полонині "Драгобрат", Рахівського району, Закарпатської області. З матеріалів справи вбачається, оскільки [PERSON] в односторонньому порядку порушила умови договору рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2014 року частково задоволено вимоги [PERSON] та стягнуто з відповідача грошові кошти у розмірі 299 461,24 грн. та судовий збір у розмірі 2994,61 грн., яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.02.2015 року залишено без змін. (а.с. 7- 11). На підставі виконавчого листа №761/20862/14-ц виданного 13.02.2015 року Шевченківським районим судом м. Києва головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Гречухом О.Я. винесено постанову від 16.02.2015 року про відкриття виконавчого провадження №46529191 (а.с. 12). Судом встановлено, що 10 червня 2015 року відповідачка [PERSON] на примусове виконання головного державного виконаця перерахувала на рахунок Відділу ДВС Шевченківського РУЮ м. Києва грошові кошти у сумі 302 455,85 грн., що не заперечувалась сторона по справі. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Крім цього згідно ст.1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, що визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Також згідно ч.2 ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи, що законом або іншим актом цивільного законодавства не встановлено розмір процентів, суд вважає доцільним застосувати аналогію закону до згаданих правовідносин на підставі ст. 8 ЦК України. Аналогія закону чи аналогія права застосовується у тому випадку, якщо є прогалини в правовому регулюванні відповідних відносин; при аналогії закону застосовується норма, що регулює подібні правовідносини; аналогія права передбачає застосування загальних засад законодавства; при цьому необхідно довести, що саме на підставі цього принципу повинні бути врегульовані відповідні відносини (п.4 листа Вищого господарського суду від 07.04.2008 №01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України»). Подібними за змістом правовідносинами є відносини позики, що визначають розмір процентів на рівні облікової ставки НБУ - ч.2 ст. 1048 ЦК України. Так згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства та положень актів, які є обов»язковими для виконання сторонами спору, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та наявні підстав для їх задоволення. Між тим, в судовому засіданні представником відповідача було заявлено про необхідність застосування позовної давності, щодо нарахованих відсотків. Відповідно до ч. 2 ст. 251 ЦК України, Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. (ч. 2 ст. 252 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною 5 статті 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Відповідно до частини 1 статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Таким чином, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад три роки, стягнення відсотків за минулий час обмежується трьома роками перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Так, позовна заява датована 07.03.2017р., а розрахунок відсотків у ній визначено, за період з 02.02.2011 по 10.06.2015 рр. у 118 815,33 грн., отже, з врахуванням вимог ст. 257 ЦК і заяви представника відповідача про застосування позовної давності сума відсотків повинна розраховуватись за 3 роки, що передують зверненню до суду, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відсотки за період саме з 10.03.2014 року по 10.06.2015 року в розмірі - 59 338,43 грн. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial