Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт його належності до національності «німець». В обґрунтування заяви зазначив, що він народився [INFO] року у м. Кропоткін Краснодарського краю, про що здійснено актовий запис № 512 від 03.06.1938 року. Його батьками були [PERSON] та [PERSON]. Національність його батька - [PERSON] в довідці про укладення шлюбу та свідоцтві про його - заявника народження зазначена як «німець», національність матері - «руська». При реєстрації його народження у 1938 році, законодавством Росії не було передбачено внесення відповідних даних у графу «національність», у зв'язку з чим в його свідоцтві про народження національність визначена не була. В його сім'ї дотримуються німецьких традицій, святкують свята, вивчають німецьку мову. Він та його син є членами товариства німців, відвідують збори, син [PERSON] викладає німецьку мову для членів товариства. З метою відновлення своєї національності, зокрема зміни даних про національність, він звертався до Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, проте листом від 22.11.2013 року, з посиланням на Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», який втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 травня 1999 року № 70/99, йому рекомендовано звернутися до суду. Встановлення факту його приналежності до німецької національності необхідно йому для того, щоб відновити та зберегти етнічне походження свого роду та скористатися пільгами, які гарантуються особам німецького походження В судовому засіданні [PERSON] підтримував свою заяву та пояснив, що у разі його приналежності до національності «німець», він зможе отримувати безоплатну візу для поїздок в Німеччину, його внук та онука зможуть їздити до Німеччини. В свідоцтві про народження його сина записано, що його батько, тобто він - заявник, є руський, а вони хочуть щоб у свідоцтві про народження сина його - [PERSON] національність була записана «німець». Представник заінтересованої особи - Дніпровського державного відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився. Начальником відділу до суду була направлена заява про розгляд справи без участі представника відділу. Відповідно ч.2 ст. 158, ч.1 ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе справу розглядати без участі представника заінтересованої особи. Вислухавши заявника, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню. Згідно повторного свідоцтва про народження заявника [PERSON], виданого 20.03.2014 року, його батьками зазначені: батько - [PERSON], за національністю німець; а мати [PERSON], за національністю руська. Відповідно до довідки про укладення шлюбу № 8, виданої 25.03.2014 року, [PERSON] (національність - німець) і [PERSON] (руська) заключили шлюб, про що складено запис акта про шлюб № 531 від 17 листопада 1936 року. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові -[PERSON], дружині - [PERSON]. Як вбачається із листа Реєстраційної служби Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 22.11.2013 р. № 1858/12-21, було відмовлено в проханні [PERSON] про внесення змін щодо даних про національність в актовий запис про народження на підставі того, що Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 травня 1999 року № 70/99. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до абз. 4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №12 "Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадянського стану" питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. Оскільки національність особи визначається національністю її батьків, яка зазначається в актових записах про народження особи, то єдиним шляхом встановлення та визначення національності особи є внесення доповнень в актовий запис про її народження щодо національності її батьків за умови відсутності таких відомостей. Зважаючи на надані заявником пояснення та докази, суд дійшов до висновку, що в документах про народження заявника наявні відомості про батьків із зазначенням їх національності: батько - «німець», мати - «руська». Проте, як вважає заявник, в свідоцтві про народження його сина неправильно зазначено запис про його (заявника) національність - «руський». Спори щодо неправильності запису в актах цивільного стану вирішуютьтся в порядку адміністративного судочинства. На думку суду, в окремому провадженні взагалі не може вирішуватися питання щодо належності до певної національності (про це зазначено і в аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення Верховного Суду України (лист Верховного Суду України від 01.01.2012 р.)

Outcome: dismissed