Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач 15 березня 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачка на підставі заяви б/н від 19 серпня 2010 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, отримала кредит у розмірі 16900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунокплатіжну картку "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Тарифів, базова відсоткова ставка за тратами, здійсненими з 01.09.2014 року становить 2,9%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 року - 3,6%; обов`язковий щомісячний платіж - 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості); з 01.04.2014 року - 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та більше залишку заборгованості); пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів становить 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту)+ 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. та +100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань за вказаним договором її заборгованість станом на 27 лютого 2018 року склала 46099,83 грн., у тому числі: тіло кредиту - 18298,39 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 10639,76 грн., нараховано пені - 14490,26 грн. а також штрафи: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 2171,42 грн., тому позивач просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість та судовий збір. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. У наданій суду відповіді на відзив від 19 серпня 2020 року представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначав, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку, що узгоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг та відповідачку було ознайомлено із зазначеними змінами. Зокрема, п.1.1.3.2.4 Умов передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Заяв про дострокове розірвання договору відповідачка не подала, що свідчить про її згоду зі змінами Тарифів. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та відзив на позовну заяву, в якому посилалась на неможливість застосування правил ч.1 ст.634 ЦК України, на які посилається позивач, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, тому з огляду на ст.сь.633,634 ЦК України відповідач вважає, що споживач послуг банка лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У підписаній нею 19 серпня 2010 року заяві, на яку посилається банк, не зазначена процентна ставка, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. При цьому банк не надає доказів того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов вона розуміла, ознайомилась та погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Під час підписання заяви вона не була ознайомлена з Умовами та Тарифами банку, що підтверджується відсутністю її підпису та вказаних документах. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, позивачем не надано суду доказів, що вона була ознайомлена з умовами договору про використання ЕПЗ, з тарифами на обслуговування ЕПЗ та правилами користування ЕПЗ; не додано жодного первинного документа на підтвердження проведення необхідного обліку щодо видачі їй грошових коштів. Вважає, що вказаний розмір заборгованості є необґрунтованим та не вірним, оскільки в період з 19 серпня 2010 року по час звернення до суду з позовом банком в односторонньому порядку постійно змінювалась відсоткова ставка, яку банк неправомірно збільшував; банк не мав права нараховувати проценти на раніше нараховані відсотки та санкції, тому банком невірно розрахована заборгованість за відсотками, а також протиправно застосована подвійна відповідальність.. Крім того, відповідач вважає, що кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання дорівнює строку дії картки, таким чином, стягненню підлягає заборгованість в межах строку позовної давності за період з 19 серпня 2010 року до останнього дня дії картки (межі позовної давності). У зв`язку із викладеним відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зважаючи, що сторони виклали свою позицію у направлених до суду заявах по суті справи, повідомлені про час та місце судового засідання належним чином, але не скористалися своїм правом взяти участь у судовому засіданні або надати заяви про його відкладення, що не перешкоджає розгляду справи по суті, суд на підставі ст.223 ЦПК України вирішив справу без присутності учасників справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19 серпня 2010 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.8), у якій погодилась з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, та що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. До Анкети-заяви позивачем надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна 55», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна COLD» (а.с.9) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.10-24), розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору, які відповідачем не підписані. Згідно з наданим Банком розрахунком (а.с.7), заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 27 лютогоя 2018 року заборгованість відповідача склала 46099,83 грн., у тому числі тіло кредиту - 18298,39 грн., нараховані відсотки -10639,76 грн., нарахована пеня - 14490,26 грн., судові штрафи -2671,42 грн.. У обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на укладення сторонами договору приєднання б/н від 19 серпня 2010 року, складовими якого є підписана відповідачем заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/. Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Як вбачається з матеріалів справи, у підписаній відповідачем Анкеті-заяві від 19 серпня 2010 року (а.с.8) відсутні дані про бажання та згоду [PERSON] отримати будь-який з кредитних продуктів, зокрема, із зазначених у доданому до позовної заяви Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" (а.с.9), відсутні умови договору про сплату відсотків по кредиту та штрафних санкцій, розміру кредитного ліміту, строку дії договору. Тому суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували, що відповідач погодилася з отриманням кредиту та що саме ці Тарифи та Умови і Правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в них розмірах і порядках нарахування, або в подальшому не змінювались, а тому такі Тарифи і Умови та Правила не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, укладеного банком з відповідачем. Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19, відповідно до якої до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду, з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи захисту інтересів споживачів» прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН та рішення Конституційного Суду України у справі № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року та основні засади цивільного законодавства, звернула увагу на необхідність особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах та зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З таких міркувань суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Відповідно до положень ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З наданої позивачем анкети-заяви позичальника неможливо встановити розмір процентної ставки та умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Тому не є доведеним посилання позивача на те, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З викладених вище підстав слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача відсотків у сумі 10639,76 грн., пені у сумі 14490,26 грн., штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та штрафу у розмірі 2171,42 грн. (процентної складової) у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача (а.с.5-6) та витягу з особового рахунку відповідача, фактично отримана відповідачем сума коштів складає 45477,37 грн., у рахунок погашення заборгованості сплачено 23281,07 грн., тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача отриманого ним та непогашеного тіла кредиту в розмірі 22196,30 грн. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України). Умов щодо періодичності сплати платежів, кінцевого строку повного погашення кредиту та строку позовної давності підписана сторонами анкета-заява не містить. Строк дії виданої відповідачу картки (перевипущеної) встановлено до останнього дня червня 2018 року, останнє внесення коштів на картку відповідачем здійснено, відповідно до витягу з особового рахунку, 01 липня 2016 року. Позивач звернувся до суду 15 березня 2018 року, тому строк позовної давності не сплинув. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial